ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 29. září 2010
o režimu státních podpor C 4/09 (ex N 679/97) zavedeném Francií ve prospěch rozhlasového vysílání
(oznámeno pod číslem K(2010) 6483)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/147/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody (2),
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s uvedenými články (3),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 2. října 1997 oznámila Francouzská republika Komisi režim podpory N 679/97 - návrh nařízení, jehož cílem bylo pozměnit zavedený režim podpory rozhlasového vysílání (4). Komise rozhodnutím ze dne 10. listopadu 1997 (5) schválila prodloužení tohoto režimu podpory rozhlasového vysílání na dobu deseti let.
(2)
Úprava uvedeného režimu podpory byla schválena rozhodnutím Komise ze dne 28. července 2003 (6). Úprava navrhovaná francouzskými orgány se mimo jiné týkala změny pravidel pro financování režimu podpory (7). V uvedeném rozhodnutí Komise dospěla k závěru, že pozměněný režim podpory je slučitelný se společným trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie. Tato úprava nabyla účinnosti dne 1. ledna 2003 na období deseti let.
(3)
Soudní dvůr Evropské unie prohlásil dne 22. prosince 2008 rozhodnutí Komise ze dne 10. listopadu 1997 týkající se období 1997-2002 za neplatné. Komise přijala všechna nezbytná opatření k nápravě zjištěné protiprávnosti a přezkoumala informace poskytnuté francouzskými orgány (podrobný popis tohoto postupu viz část 3 „Důvody, které vedly k zahájení řízení“).
(4)
Dopisem ze dne 11. února 2009 Komise informovala Francouzskou republiku o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie ve věci uvedené podpory.
(5)
Rozhodnutí Komise zahájit uvedené řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (8). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily své připomínky k předmětné podpoře.
(6)
Francouzská republika podala své připomínky k tomuto opatření dopisem ze dne 23. dubna 2009.
(7)
Komise neobdržela žádné další připomínky zúčastněných stran v této věci.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
(8)
Předmětné opatření je režimem podpory ve prospěch malých francouzských rozhlasových stanic zaměřených na místní posluchače, které plní roli místní sociální komunikace a jejichž podnikatelské příjmy z vysílání reklamní nebo sponzorské povahy nepřekročí 20 % obratu.
(9)
Podpora byla financována prostřednictvím parafiskálního poplatku odváděného z příjmů z reklamy šířené v rámci rozhlasového a televizního vysílání.
(10)
Příslušný orgán, kterým je Fond na podporu rozhlasového vysílání (Fonds de soutien à l’expression radiophonique, FSER), může poskytnout tři druhy podpor:
a)
zřizovací příspěvek ve prospěch rozhlasových stanic „radios associatives“ nově povolených Nejvyšší radou pro rozhlasové a televizní vysílání (Conseil supérieur de l’audiovisuel), který nesmí překročit tabulkově stanovenou maximální hranici;
b)
provozní příspěvek, jehož výše je určena nejprve progresivní a poté degresivní tabulkovou sazbou stanovenou výborem pro udělování dotací. Tento příspěvek se může v rámci stanovených limitů zvýšit s ohledem na úsilí, které provozovatel rozhlasového vysílání vynakládá v oblasti vnitřního řízení a při činnostech v oblasti vzdělávací, občanské a kulturní nebo v oblasti místní sociální komunikace;
c)
příspěvek na vybavení ve výši 50 % nákladů na obnovu zařízení způsobilých rozhlasových stanic, který může být poskytnut pouze jednou za pět let a nesmí přesáhnout tabulkově stanovenou maximální hranici.
(11)
Tento režim je uplatňován od roku 1989 a prodělal několik úprav, které byly všechny oznámeny Komisi a Komisí schváleny v letech 1990, 1992, 1997 a 2003.
2.1 Příjemci režimu podpory
(12)
Návrh oznámený francouzskými orgány zavádí režim podpory podle článku 80 zákona č. 86-1067 ze dne 30. září 1986 o svobodě sdělovacích prostředků, ve znění článku 25 zákona 89-25 ze dne 17. ledna 1989 a článku 27 zákona 90-1170 ze dne 29. prosince 1990, který stanoví:
„Provozovatelům rozhlasového vysílání, jejichž podnikatelské příjmy z vysílání reklamní nebo sponzorské povahy nedosahují 20 % jejich celkového obratu, bude za podmínek stanovených nařízením Conseil d’État (Státní rady) poskytnuta podpora.
Financování této podpory se zajišťuje výběrem poplatku z příjmů z reklamy šířené v rámci rozhlasového a televizního vysílání.
Na úplatu, již provozovatelé rozhlasového vysílání obdrží v souvislosti s vysíláním na podporu kolektivních akcí nebo obecně prospěšných akcí, nebude při stanovení horní hranice uvedené v odstavci 1 tohoto článku brán zřetel.“
2.2 Způsob financování režimu podpory
(13)
Pokud jde o financování režimu podpor, návrh oznámený francouzskými orgány dne 2. října 1997, jenž se stal nařízením č. 97-1263 ze dne 29. prosince 1997, kterým se zavádí parafiskální poplatek ve prospěch Fondu na podporu rozhlasového vysílání (9), stanoví v článku 1:
„K financování Fondu na podporu majitelů licence k provozování rozhlasového vysílání, jejichž podnikatelské příjmy z vysílání reklamní nebo sponzorské povahy nedosahují 20 % jejich celkového obratu, se s účinností od 1. ledna 1998 na období pěti let zavádí parafiskální poplatek z reklamy šířené v rámci rozhlasového a televizního vysílání (dále jen ‚poplatek z reklamní činnosti‘). Cílem uvedeného poplatku je podpora rozhlasového vysílání.“
Článek 2 téhož nařízení stanoví:
„Poplatek se vyměřuje z částek po odečtení provize agentuře a daně z přidané hodnoty, které jsou zaplaceny inzerenty za šíření jejich reklamních sdělení určených pro francouzské území.
Osobami povinnými k odvádění poplatku jsou osoby, které jsou zodpovědné za uvádění těchto reklamních vysílání na trh.
Sazba poplatku bude stanovena ve společném výnosu ministrů pro rozpočet a spoje a bude odstupňovaná podle čtvrtletních příjmů provozovatelů povinných k odvádění poplatků, přičemž platí následující horní hranice:
[…].“
Článek 4 téhož nařízení stanoví, že poplatek uvedený v článku 2 nařízení je vyměřen a vybrán daňovou správou ve prospěch Fondu na podporu rozhlasového vysílání podle týchž právních předpisů a s týmiž zárukami a sankcemi, jaké platí pro daň z přidané hodnoty.
(14)
Tato ustanovení byla změněna v souvislosti s úpravou režimu podpory, který byl oznámen Komisi a schválen rozhodnutím ze dne 28. července 2003 (10). Podle nových pravidel parafiskálnímu poplatku podléhají pouze provozovatelé usazení na francouzském území.
3. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(15)
Rozhodnutím N 679/97 Komise v roce 1997 schválila úpravu režimu podpory spočívajícího v systému financování prostřednictvím parafiskálního poplatku z reklamy vysílané rozhlasem nebo televizí. Toto rozhodnutí neobsahuje žádnou analýzu způsobu financování. Rozhodnutí z roku 1997 bylo účinné až do roku 2003, kdy bylo nahrazeno novým rozhodnutím o schválení NN 42/03 (11).
(16)
Dne 3. srpna 2004 Régie Networks, reklamní dceřiná společnost velké francouzské rozhlasové stanice NRJ, napadla u soudu v Lyonu poplatky odvedené v roce 2001 (152 524 EUR). Případ byl předmětem žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce k Soudnímu dvoru ohledně platnosti rozhodnutí Komise ze dne 10. listopadu 1997 o povolení podpory.
(17)
Soudní dvůr prohlásil rozsudkem (12) ze dne 22. prosince 2008 rozhodnutí z roku 1997 za neplatné s odůvodněním, že Komise neprovedla posouzení způsobu financování zkoumaného opatření.
(18)
V bodě 89 svého rozsudku Soudní dvůr připomíná, že přezkoumání opatření podpory Komisí musí nutně zohlednit i způsob financování podpory v případě, že tento způsob financování je nedílnou součástí opatření podpory. V bodě 99 svého rozsudku Soudní dvůr uvádí, že poplatek je nedílnou součástí opatření podpory, pokud na základě relevantní vnitrostátní právní úpravy existuje vztah závazného určení mezi dotčeným poplatkem a dotčenou podporou v tom smyslu, že výnos z poplatku je nezbytně určen k financování podpory a přímo ovlivňuje její výši, a v důsledku toho i posouzení slučitelnosti této podpory se společným trhem.
(19)
Poté, co Soudní dvůr ověřil, zda všechny tyto podmínky jsou v daném případě splněny, dospěl v bodě 112 svého rozsudku k závěru, že poplatek z reklamní činnosti je nedílnou součástí režimu podpor pro rozhlasové vysílání, k jejichž financování tento poplatek slouží. Komise tudíž měla povinnost zohlednit uvedený poplatek při přezkumu předmětného režimu podpory, což však v rozhodnutí NN 42/03 neučinila.
(20)
V návaznosti na rozsudek, který prohlásil rozhodnutí Komise ze dne 10. listopadu 1997 za neplatné, Komise přijala všechna nezbytná opatření k nápravě zjištěné protiprávnosti a přezkoumala informace poskytnuté francouzskými orgány. V důsledku toho Komise dne 11. února 2009 zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie pod číslem řízení C4/2009 (13).
4. PŘIPOMÍNKY FRANCIE
(21)
Dopisem ze dne 23. dubna 2009 zaslaly francouzské orgány Komisi tyto připomínky:
a)
Průměrná výše finančních prostředků vybraných a odvedených v průběhu dotčeného období odpovídala částce 20 milionů EUR ročně, která byla rozdělena mezi více než 500 příjemců.
b)
Je nesporné, že zahraniční hospodářské subjekty poskytující rozhlasové služby ve Francii prostřednictvím stanic nebo provozovatelů usazených v jiných členských státech rovněž odváděly tento parafiskální poplatek, jejich totožnost však není možné zjistit.
c)
Podpora nemůže být navrácena ze dvou hlavních důvodů: za prvé, tento režim podpor byl řádně oznámen a opakovaně schválen Komisí, což vedlo ke vzniku legitimního očekávání u příjemců. Za druhé, finanční situace příjemců neumožňuje francouzským orgánům za současných okolností získat zpět vyplacené částky.
5. POSOUZENÍ PODPORY
5.1 Právní základ posouzení
(22)
Posouzení předmětného režimu podpor je založeno na čl. 107 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie.
5.2 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie
(23)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie stanoví:
„Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(24)
Analýza předmětného případu s ohledem na podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
a) Podpora poskytnutá státem ze státních prostředků
Režim podpor je financován z prostředků pocházejících z odvodů parafiskálního poplatku, který je stanoven v právních předpisech, vybírán daňovou správou, a který se vztahuje na reklamu šířenou v rámci rozhlasového a televizního vysílání.
Podpory jsou tudíž poskytovány z veřejných zdrojů francouzského státu.
b) Účinek narušení nebo možnosti narušení hospodářské soutěže zvýhodněním určitých podniků nebo určitých odvětví výroby
Režim podpory zvýhodňuje pouze provozovatele služeb rozhlasového vysílání. Příjemci režimu podpory jsou provozovatelé těchto služeb, jejichž reklamní zdroje nedosahují 20 % jejich celkového obratu. Tito provozovatelé jsou konkurenty, pokud jde o příjmy z reklam a upoutání posluchačů, a to zejména vzhledem k ostatním provozovatelům rozhlasového vysílání na území Francie, jejichž podnikatelské příjmy přesahují tuto hranici a kteří nejsou příjemci veřejné podpory v rámci režimu podpor.
Předmětné podpory tudíž narušují nebo přinejmenším mohou narušit hospodářskou soutěž mezi provozovateli služeb, kteří jsou příjemci uvedených podpor a provozovateli služeb, kteří jejich příjemci nejsou.
c) Vliv na obchod mezi členskými státy
Služby rozhlasového vysílání poskytované z francouzského území, a to zejména příjemci režimu podpor, mohou být přijímány v jiných členských státech, byť jen v příhraničních oblastech. Je také zřejmé, že parafiskálnímu poplatku stanovenému oznámenými právními předpisy podléhají i reklamní zdroje provozovatelů služeb poskytovaných z jiných členských států na francouzském území.
Z toho vyplývá, že oznámený režim podpor ovlivňuje nebo může ovlivňovat obchod mezi členskými státy.
d) Závěr ohledně existence státní podpory
Vzhledem k těmto okolnostem má Komise za to, že režim podpory rozhlasového vysílání oznámený francouzskými orgány spadá do působnosti ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie. Za předpokladu, že uvedený režim představuje státní podporu, musí Komise přezkoumat jeho slučitelnost s vnitřním trhem. V souladu s výše uvedeným rozsudkem Régie Networks musí být poplatek z reklamní činnosti, ze kterého je financována předmětná podpora, zohledněn při přezkumu slučitelnosti tohoto režimu.
5.3 Slučitelnost podpory ve smyslu čl. 107 odst. 2 a 3 Smlouvy o fungování Evropské unie
(25)
Oznámené opatření podpory vzhledem k svému předmětu a rozsahu působnosti zjevně nesplňuje podmínky stanovené v čl. 107 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie a čl. 107 odst. 3 písm. a) a b) Smlouvy o fungování Evropské unie.
(26)
Vzhledem ke svému cíli zvýhodnit stanice poskytující rozhlasové služby na francouzském území a podpořit zejména ty, jejichž reklamní zdroje jsou nejnižší, se režim podpory zaměřuje na zabezpečení plurality sdělovacích prostředků na území Francie, což je oprávněným obecným cílem. Podpora příjemců by tak mohla být přezkoumána s ohledem na podmínky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie. Ten stanoví: „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány: (…) podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem (…)“. V tomto případě musí Komise porovnat kladné a záporné účinky opatření.
(27)
Ve svých předchozích rozhodnutích Komise dospěla k závěru, že režim podpor má pozitivní účinky a je slučitelný s vnitřním trhem, a to zejména s ohledem na skutečnost, že tento režim podpor přispívá k jasně stanovenému cíli obecného zájmu. Jeho cílem je totiž podporovat pluralitu stanic poskytujících rozhlasové služby na území Francie. Režim podporuje malé stanice zaměřené na místní posluchače s ohledem na sociální, kulturní a místní zájmy, což je oprávněný cíl obecného zájmu. Možnost narušení hospodářské soutěže způsobené režimem podpor zvýhodňujícím tyto místní stanice je nízká a nemění podmínky obchodu v takové míře, která by byla v rozporu se společným zájmem. Vzhledem k poslání a velikosti těchto stanic je narušení hospodářské soutěže mezi těmito stanicemi a provozovateli stejných druhů služeb v jiném členském státě velmi omezená. V důsledku toho je vliv tohoto režimu na obchod mezi členskými státy velmi nízký.
(28)
Z přezkumu článků 3 a 6 nařízení č. 97-1263 nicméně vyplývá, že způsob financování režimu podpory prostřednictvím dotčeného parafiskálního poplatku je nedílnou součástí opatření, což mimo jiné uvedl Soudní dvůr v rozsudku Régie Networks (body 99 až 112).
(29)
Jak je uvedeno v bodě 89 rozsudku Régie Networks: „způsob financování podpory může činit celý režim podpor, k jehož financování slouží, neslučitelným se společným trhem. Přezkoumání podpory tudíž nemůže být odděleno od účinků jejího způsobu financování. Přezkoumání opatření podpory Komisí musí naopak nutně zohlednit i způsob financování podpory v případě, že tento způsob financování je nedílnou součástí opatření podpory (viz v tomto smyslu zejména výše uvedený rozsudek van Calster a další, bod 49, jakož i rozsudek ze dne 15. července 2004, Pearle a další, C-345/02, Sb. rozh. 2004, s. I-7139, bod 29)“.
(30)
Z toho vyplývá, že Komise musí při přezkumu slučitelnosti režimu podpory s vnitřním trhem zmíněný poplatek zohlednit. V tomto ohledu se uvedený poplatek z reklamní činnosti zdá být v rozporu s obecnou zásadou, která byla pravidelně uváděna Komisí a potvrzena také Soudním dvorem v jeho rozsudku ze dne 25. června 1970, Francie v. Komise (47/69, Sb. rozh. 1970, s. 487), podle níž musejí být dovezené výrobky nebo služby osvobozeny od jakéhokoli parafiskálního poplatku určeného k financování režimu podpor, které jsou poskytovány pouze domácím podnikům. Soudní dvůr uvedl tuto analýzu v bodě 115 svého rozsudku Régie Networks.
(31)
Komise má za to, že neosvobození rozhlasových služeb poskytovaných ve Francii ze stanic usazených v jiných členských státech, které nemohou být příjemci podpor poskytovaných v rámci oznámeného režimu, mění podmínky obchodu v míře, která je v rozporu se společným zájmem. I kdyby byl obecný cíl podpory příjemců, který oznámený režim sleduje, oprávněný a mohl být považován za slučitelný s vnitřním trhem, v případě způsobu financování uvedeného režimu tomu tak není.
6. ZÁVĚRY
(32)
Za těchto okolností Komise dospěla k závěru, že tento režim podpor může být prohlášen za slučitelný s vnitřním trhem, a to zejména s ohledem na kritéria stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie. Komise však nemůže schválit způsob financování tohoto režimu.
(33)
V tomto ohledu Komise vzala na vědomí skutečnost zmíněnou v dopise francouzských orgánů ze dne 23. dubna 2009, tedy údajnou nemožnost zjistit (mezi plátci parafiskálního poplatku, ze kterého je režim financován) totožnost zahraničních hospodářských subjektů, které poskytovaly rozhlasové služby ve Francii prostřednictvím stanic nebo provozovatelů usazených v jiných členských státech v období, během nějž byl dotyčný režim podpor uplatňován. Komise připouští, že vzhledem ke staršímu datu skutkových okolností existují jisté administrativní potíže, které znemožňují zjištění jejich totožnosti. Nicméně na základě informací, které francouzské orgány poskytly, se v tomto případě nezdá, že by uplynulé časové období představovalo samo o sobě nepřekonatelnou překážku pro zjištění totožnosti osob povinných k odvádění poplatku. Francouzské orgány však uvedly, že z informací, které mají k dispozici, nelze vždy zjistit, zda osoby povinné k odvádění poplatku byly provozovatelé vysílající z francouzského území nebo z jiného členského státu. V takovém případě je jejich povinností ve lhůtě šesti měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí individuálně informovat osobu povinnou k odvádění poplatku o jejím konkrétním právu na navrácení poplatků, pokud vysílala do Francie z jiného členského státu. Orgány musejí vynaložit veškeré prostředky, které mají k dispozici, aby zjistily totožnost osob povinných k odvádění poplatku. Jelikož však není jisté, zda francouzské orgány budou samy moci zjistit totožnost všech osob povinných k odvádění tohoto poplatku, ukládá se jim povinnost vhodným způsobem zveřejnit informace o opatření k navrácení poplatků, aby dotčené hospodářské subjekty měly možnost se samy přihlásit.
(34)
Nic nebrání tomu, aby Francie umožnila těmto neznámým subjektům uplatnit právo na navrácení poplatků, které byly neoprávněně odvedeny v období let 1997-2002. Francie může napravit neslučitelnost způsobu financování režimu podpor navrácením částky poplatků, které jsou v rozporu s vnitřním trhem za těchto podmínek:
-
Francie osloví dotčené hospodářské subjekty formou individuálního oznámení jejich konkrétního práva na navrácení poplatků ve všech případech, ve kterých jsou francouzské orgány schopny zjistit jejich totožnost, a formou vhodného zveřejnění informací zejména prostřednictvím inzerce v odborných časopisech v celé Evropské unii (14),
-
pro podání žádosti o navrácení bude osobám povinným k odvádění poplatku poskytnuta lhůta tří let (15) od odpovídajícího zveřejnění,
-
navrácení poplatku se uskuteční nejpozději do šesti měsíců ode dne podání žádosti (16),
-
navrácené částky budou navýšeny o skutečné úroky naběhlé za období ode dne jejich odvedení do dne jejich skutečného navrácení, které se vypočtou na základě složené úrokové sazby, kdy jako referenční cílová sazba bude analogicky použita sazba uvedená v článku 9 nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (17),
-
francouzské orgány přijmou veškeré rozumné důkazy o zaplacení poplatku, které jim dotčené hospodářské subjekty poskytnou,
-
právo na navrácení nesmí podléhat dalším podmínkám,
-
každých šest měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí zašlou francouzské orgány Komisi pravidelně zprávy o stavu postupu navrácení poplatků,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Režim podpor zavedený Francií je slučitelný s vnitřním trhem za podmínek stanovených v článku 2.
Článek 2
K odstranění diskriminace vůči zahraničním provozovatelům rozhlasového vysílání, kteří francouzskému státu odvedli poplatky z reklamní činnosti, aniž by byli příjemci režimu podpor, francouzské orgány navrátí parafiskální poplatky vybrané od zahraničních subjektů v období let 1997-2002. Ve lhůtě šesti měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí informují všechny hospodářské subjekty povinné k odvádění poplatků, které mají být navráceny, o jejich právu na navrácení, a to ve všech případech, kdy budou moci zjistit jejich totožnost a prostřednictvím odpovídajícího zveřejnění je vyzvat, a tak jim umožnit, aby se přihlásily, přičemž jim poskytnou tříletou lhůtu k podání žádosti o navrácení poplatků (18). Po této výzvě a na základě důkazů předložených dotčenými hospodářskými subjekty Francie nejpozději do šesti měsíců ode dne podání žádosti o navrácení navrátí poplatky neslučitelné s vnitřním trhem navýšené o naběhlé skutečné úroky, které se vypočtou na základě složené úrokové sazby, kdy jako referenční cílová sazba bude analogicky použita sazba uvedená v článku 9 nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Francie informuje Komisi o opatřeních přijatých za účelem dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Každých šest měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Francie zašle Komisi pravidelnou zprávu o stavu postupu navrácení poplatků uvedeného v článku 2, a to do uplynutí lhůty tří let ode dne posledního opatření odpovídajícího zveřejnění uvedeného v článku 2.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 29. září 2010.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2010 m. rugsėjo 29 d.
dėl pagalbos schemos C 4/09 (ex N 679/97) kurią Prancūzija taikė radijui
(pranešta dokumentu Nr. C(2010) 6483)
(Tekstas autentiškas tik prancūzų kalba)
(Tekstas svarbus EEE)
(2011/147/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą (1),
atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą (2),
pakvietusi suinteresuotąsias šalis teikti pastabas pagal minėtus straipsnius (3),
kadangi:
1. PROCEDŪRA
(1)
1997 m. spalio 2 d. raštu Prancūzijos Respublika pranešė Komisijai apie pagalbos schemą Nr. 679/97 - dekreto, kuriuo siekiama iš dalies keisti jau taikomą pagalbos radijui schemą, projektą (4). 1997 m. lapkričio 10 d. sprendimu (5) Komisija pritarė, kad ši pagalbos radijui schema būtų pratęsta dešimt metų.
(2)
2003 m. liepos 28 d. sprendimu (6) Komisija leido iš dalies keisti minėtą pagalbos schemą. Prancūzijos institucijos siūlė iš dalies keisti, pvz., pagalbos schemos finansavimo tvarką (7). Minėtame sprendime Komisija padarė išvadą, kad taip iš dalies pakeista pagalbos schema neprieštarauja vidaus rinkai, kaip apibrėžta Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau - SESV) 107 straipsnio 3 dalies c punkte. Šis pakeitimas galioja dešimt metų nuo 2003 m. sausio 1 d.
(3)
2008 m. gruodžio 22 d. Europos Sąjungos Teisingumo Teismas 1997 m. lapkričio 10 d. Komisijos sprendimą dėl 1997-2002 m. laikotarpio pripažino neteisėtu. Todėl Komisija ėmėsi visų reikiamų priemonių konstatuotai neteisėtai padėčiai ištaisyti ir iš naujo išnagrinėjo Prancūzijos institucijų pateiktą informaciją (daugiau informacijos apie šią procedūrą pateikiama 3 dalyje „Procedūros pradėjimo priežastys“).
(4)
2009 m. vasario 11 d. raštu Komisija informavo Prancūzijos Respubliką apie sprendimą pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje nustatytą procedūrą dėl šios pagalbos.
(5)
Komisijos sprendimas pradėti minėtą procedūrą paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (8). Komisija pakvietė suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas dėl šios pagalbos.
(6)
2009 m. balandžio 23 d. raštu Prancūzijos Respublika perdavė pastabas dėl priemonės.
(7)
Kitų pastabų dėl pagalbos iš suinteresuotų šalių Komisija negavo.
2. IŠSAMUS PAGALBOS APIBŪDINIMAS
(8)
Aptariamą priemonę sudaro pagalbos nedidelėms vietinėms Prancūzijos radijo stotims, kurios atlieka tam tikrą vaidmenį palaikant vietos bendruomenės socialinius ryšius ir kurių komercinės pajamos iš reklamos ir paramos neviršija 20 % apyvartos, schema.
(9)
Pagalba finansuota iš parafiskalinio mokesčio, kuriuo apmokestintos lėšos iš radijuje ir televizijoje transliuotos reklamos.
(10)
Kompetentinga institucija, Radijo paramos fondas (RPF), gali skirti trejopą paramą:
a)
nustatytos tarifo ribos neviršijančias subsidijas naujoms bendruomeninio radijo stotims, kurias patvirtino Aukščiausioji garso ir vaizdo transliacijų taryba, įkurti;
b)
subsidijas veiklai, kurių didėjantį ir mažėjantį tarifą nustato subsidijas skirianti komisija, galinti jas padidinti iki nustatytų ribų atsižvelgdama į stoties pastangas vidaus administravimo srityje ir veiklą švietimo, asociacijų, kultūros arba vietos bendruomenės socialinių ryšių srityje;
c)
pagalbą įrangai įsigyti, kuria 50 % prisidedama prie reikalavimus atitinkančių radijo stočių inventoriaus atnaujinimo, kuri gali būti skiriama tik kas penkerius metus ir negali viršyti nustatytos tarifo ribos.
(11)
Nuo 1989 m. taikoma schema keletą kartų iš dalies keista - visiems pakeitimams, apie kuriuos pranešta Komisijai, ji pritarė 1990, 1992, 1997 ir 2003 m.
2.1. Pagalbos gavėjai
(12)
Pagal projektą, apie kurį pranešė Prancūzijos institucijos, įgyvendinama pagalbos schema, nustatyta 1986 m. rugsėjo 30 d. Komunikacijos laisvės įstatymo 80 straipsniu, iš dalies pakeistu 1989 m. sausio 17 d. Įstatymo Nr. 89-25 25 straipsniu ir 1990 m. gruodžio 29 d. Įstatymo Nr. 90-1170 27 straipsniu:
„Pagalba radijo transliavimo elektromagnetinėmis bangomis stotims, kurių komercinės lėšos iš eteryje transliuojamos prekių ženklų reklamos arba paramos skelbimų sudaro mažiau nei 20 % visos apyvartos, taikoma Valstybės tarybos dekretu nustatyta tvarka.
Ši pagalba finansuojama iš parafiskalinio mokesčio, kuriuo apmokestinamos lėšos iš radijuje ir televizijoje transliuojamos reklamos.
Į pajamas, kurias radijo transliavimo elektromagnetinėmis bangomis stotys gauna transliuodamos skelbimus, skirtus kolektyviniams arba bendrojo intereso veiksmams remti, neatsižvelgiama nustatant šio straipsnio pirmoje pastraipoje minėtą ribą.“
2.2. Pagalbos finansavimo būdas
(13)
Kalbant apie pagalbos schemos finansavimą, projekto, apie kurį Prancūzijos institucijos pranešė 1997 m. spalio 2 d., tapusio 1997 m. gruodžio 29 d. Dekretu Nr. 97-1263 dėl parafiskalinio mokesčio, kurio lėšos pervedamos Radijo paramos fondui, įvedimo (9), 1 straipsnyje nustatyta:
„Nuo 1998 m. sausio 1 d. penkerių metų laikotarpiui įvedamas parafiskalinis mokestis už radijuje ir televizijoje transliuojamą reklamą (toliau - reklamos bendrovių mokestis), iš kurio bus finansuojamas pagalbos teikti radijo transliavimo paslaugas leidimo turėtojams, kurių komercinės lėšos iš eteryje transliuojamos prekių ženklų reklamos arba paramos skelbimų sudaro mažiau nei 20 % visos apyvartos, fondas. Šio mokesčio tikslas - remti radijo transliavimą.“
Šio dekreto 2 straipsnyje nustatyta:
„Mokesčiu apmokestinamos reklamos užsakovų už Prancūzijos teritorijoje transliuojamus reklamos skelbimus sumokėtos sumos, išskyrus agentūrų komisinį mokestį ir pridėtinės vertės mokestį.
Jį moka reklamos skelbimus administruojantys subjektai.
Bendru biudžeto ir ryšių ministrų potvarkiu nustatomas kas ketvirtį iš reklamos bendrovių renkamo mokesčio tarifas, neperžengiant šių ribų:
[…]“
Šio dekreto 4 straipsnyje patikslinta, kad 2 straipsnyje nurodytą mokestį, kuris pervedamas Radijo paramos fondui, taiko, apskaičiuoja ir renka Generalinė mokesčių inspekcija, vadovaudamasi tokiomis pat taisyklėmis, garantijomis ir sankcijomis, kokios numatytos pridėtinės vertės mokesčiui.
(14)
Šios nuostatos iš dalies pakeistos keičiant pagalbos schemą, apie kurią pranešta Komisijai ir kurią ji leido įgyvendinti 2003 m. liepos 28 d. sprendimu (10). Pagal naująsias taisykles parafiskaliniu mokesčiu apmokestinamos tik Prancūzijos teritorijoje įsisteigusios reklamos bendrovės.
3. PROCEDŪROS PRADĖJIMO PRIEŽASTYS
(15)
1997 m. Sprendimu N 679/97 Komisija pritarė, kad būtų iš dalies keičiama pagalbos schema, kurią sudaro finansavimo iš parafiskalinio mokesčio už radijuje arba televizijoje transliuojamą reklamą mechanizmas. Minėtame sprendime neanalizuotas finansavimo metodas. 1997 m. sprendimas galiojo iki 2003 m., kuriais buvo pakeistas nauju sprendimu leisti įgyvendinti pagalbą NN42/2003 (11).
(16)
2004 m. rugpjūčio 3 d.Régie Networks, stambios Prancūzijos radijo stoties - NRJ - reklamos padalinys, Liono teisme užginčijo 2001 m. sumokėtą mokestį (152 524 EUR). Prašymas priimti prejudicinį sprendimą šioje byloje buvo perduotas Teisingumo Teismui, kuris turėjo įvertinti 1997 m. lapkričio 10 d. Komisijos sprendimo leisti įgyvendinti pagalbą teisėtumą.
(17)
2008 m. gruodžio 22 d. sprendimu (12) Teisingumo Teismas 1997 m. sprendimą pripažino neteisėtu, nes Komisija neįvertino nagrinėjamos priemonės finansavimo metodo.
(18)
Sprendimo 89 punkte Teismas primena, kad nagrinėdama pagalbos schemą Komisija privalo būtinai atsižvelgti į pagalbos finansavimo būdą, jei šis yra sudedamoji priemonės dalis. Sprendimo 99 punkte Teismas patikslina, kad mokestis yra sudedamoji pagalbos priemonės dalis, kai pagal atitinkamas nacionalines taisykles egzistuoja privalomas mokesčio ir aptariamos pagalbos tarpusavio ryšys, jei mokestinės pajamos būtinai skiriamos pagalbai finansuoti ir tiesiogiai lemia jos dydį, taigi daro įtaką pagalbos neprieštaravimo vidaus rinkai vertinimui.
(19)
Sprendimo 112 punkte patikrinęs, ar šiuo atveju įvykdytos visos sąlygos, Teismas konstatuoja, kad reklamos bendrovių mokestis yra sudedamoji pagalbos radijui, iš kurio ji finansuojama, schemos dalis. Todėl nagrinėdama aptariamą pagalbos schemą Komisija būtinai turėjo atsižvelgti į minėtą mokestį, tačiau Sprendime NN 42/03 to nepadarė.
(20)
Po Teismo sprendimo, kuriuo 1997 m. lapkričio 10 d. Komisijos sprendimas pripažintas neteisėtu, ji ėmėsi visų reikiamų priemonių konstatuotai neteisėtai padėčiai ištaisyti ir iš naujo išnagrinėjo Prancūzijos institucijų pateiktą informaciją. Todėl 2009 m. vasario 11 d. pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį Komisija pradėjo oficialią pažeidimo nagrinėjimo procedūrą Nr. C4/2009 (13).
4. PRANCŪZIJOS PASTABOS
(21)
2009 m. balandžio 23 d. raštu Prancūzijos institucijos perdavė Komisijai šias pastabas:
a)
aptariamu laikotarpiu per metus vidutiniškai būdavo surenkama ir sumokama 20 mln. EUR, kurie būdavo paskirstomi daugiau kaip 500 gavėjų;
b)
neginčijama, kad parafiskalinį mokestį taip pat mokėjo Prancūzijoje iš kitose valstybėse narėse įsisteigusių stočių ar bendrovių radijo transliavimo paslaugas teikę užsienio ūkinės veiklos vykdytojai, tačiau jų neįmanoma nustatyti;
c)
pagalbos neįmanoma susigrąžinti iš esmės dėl dviejų priežasčių: pirma, apie pagalbos schemą reikiamai kelis kartus pranešta Komisijai, kurią ji patvirtino, - tai sukėlė teisėtą pagalbos gavėjų pasitikėjimą; antra, dėl dabartinės finansinės pagalbos gavėjų padėties Prancūzijos institucijoms negali susigrąžinti skirtų lėšų.
5. PAGALBOS VERTINIMAS
5.1. Teisinis vertinimo pagrindas
(22)
Aptariama pagalbos schema vertinama remiantis SESV 107 straipsnio 3 dalimi.
5.2. Pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalies apibrėžtį
(23)
SESV 107 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad:
„Išskyrus tuos atvejus, kai [ši sutartis] nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.“
(24)
Šis atvejis analizuojamas atsižvelgiant į SESV 107 straipsnio 1 dalyje išdėstytas sąlygas.
a) Iš valstybės išteklių suteikta pagalba
Pagalbos schema finansuojama iš įstatymais ir kitais teisės aktais nustatyto parafiskalinio mokesčio, kurį renka mokesčių administracija ir kuriuo apmokestinama radijuje ir televizijoje transliuojama reklama.
Taigi, pagalba teikiama iš Prancūzijos valstybės viešųjų išteklių.
b) Konkurencijos iškraipymas arba galimas jos iškraipymas palaikant tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą
Pagalbos schema palaikomas tik radijo transliavimo elektromagnetinėmis bangomis paslaugų teikimas. Pagalbos gavėjai yra tokių paslaugų teikėjai, kurių lėšos iš reklamos sudaro mažiau nei 20 % visos apyvartos. Šios stotys klausytojų ir lėšų iš reklamos srityje konkuruoja su kitomis radijo transliavimo Prancūzijos teritorijoje stotimis, kurių komercinės lėšos viršija šią ribą ir kurios negauna valstybinės paramos pagal pagalbos schemą.
Taigi aptariama pagalba iškraipo konkurenciją tarp minėtą pagalbą gaunančių ir minėtos pagalbos negaunančių paslaugų teikėjų arba bent gali ją iškraipyti.
c) Įtaka valstybių narių tarpusavio prekybai
Prancūzijos teritorijoje pagalbos gavėjų elektromagnetinėmis bangomis transliuojamos radijo laidos gali būti girdimos kitose valstybėse narėse, nors tik pasienio zonose. Be to, matyti, kad įstatymais ir kitais teisės aktais, apie kuriuos pranešta, nustatytu parafiskaliniu mokesčiu taip pat apmokestinamos lėšos iš reklamos, gautos už paslaugas, suteiktas Prancūzijos teritorijoje iš kitų valstybių narių.
Taigi, pagalbos schema, apie kurią pranešta, daro arba gali daryti įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.
d) Išvada dėl valstybės pagalbos buvimo
Atsižvelgdama į tai, Komisija mano, kad pagalbos radijui schemai, apie kurią pranešė Prancūzijos institucijos, turi būti taikomos SESV 107 straipsnio 1 dalies nuostatos. Darydama prielaidą, kad minėta schema yra valstybės pagalba, Komisija turi išanalizuoti, ar ji neprieštarauja vidaus rinkai. Pagal minėtą sprendimą Régie Networks, nagrinėjant, ar ši schema neprieštarauja vidaus rinkai, reikia atsižvelgti į reklamos bendrovių mokestį, iš kurio finansuojama aptariama pagalba.
4.3. Pagalbos neprieštaravimas vidaus rinkai pagal SESV 107 straipsnio 2 ir 3 dalis
(25)
Pagalbos priemonės, apie kurią pranešta, tikslas ir taikymo sritis akivaizdžiai netenkina SESV 107 straipsnio 2 dalies ir 3 dalies a bei b punktų sąlygų.
(26)
Pagalbos schema siekiama remti Prancūzijos teritorijoje radijo transliavimo elektromagnetinėmis bangomis paslaugas teikiančias stotis, visų pirmas tas, kurios gauna mažiausiai lėšų iš reklamos, taigi ir užtikrinti žiniasklaidos įvairovę Prancūzijos teritorijoje - tai teisėtas bendro pobūdžio tikslas. Pagalba gavėjams galėtų būti nagrinėjama atsižvelgiant į SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte išdėstytas sąlygas. Šiame punkte nustatyta, kad: „Vidaus rinkai neprieštaraujančia gali būti laikoma: pagalba, skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, jei ji netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui (…)“. Šiuo atveju Komisija turi pasverti teigiamą ir neigiamą priemonės poveikį.
(27)
Ankstesniuose sprendimuose Komisija padarė išvadą, kad aptariama pagalbos schema daro teigiamą poveikį ir neprieštarauja vidaus rinkai visų pirma todėl, kad ši pagalbos schema padeda įgyvendinti tiksliai nustatytą bendro pobūdžio tikslą. Ja siekiama palaikyti Prancūzijos teritorijoje radijo transliavimo paslaugas teikiančių stočių įvairovę. Atsižvelgiant į socialinius, kultūrinius ir vietinius interesus, ja remiamos nedidelės stotys, kurių klausytojai vietiniai, - tai teisėtas bendrojo pobūdžio tikslas. Be to, pagalbos schema, kuria remiamos vietinės stotys, nedaug iškraipo konkurenciją ir netrikdo tarpusavio prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendrajam interesui. Atsižvelgiant į minėtų stočių paskirtį ir dydį, konkurencijos tarp jų ir tokių pat paslaugų teikėjų kitoje valstybėje narėje iškraipymas - minimalus. Todėl šios schemos įtaka valstybių narių tarpusavio prekybai itin menka.
(28)
Vis dėlto, išnagrinėjus Dekreto Nr. 97-1263 3 ir 6 straipsnius, matyti, kad pagalbos schemos finansavimas iš parafiskalinio mokesčio yra sudedamoji priemonės dalis, kaip tai jau konstatavo Teismas sprendime Régie Networks (99-112 punktai).
(29)
Kaip Teismas priminė sprendimo Régie Networks 89 punkte, „dėl pagalbos finansavimo būdo visa pagalbos schema gali būti nesuderinama su [vidaus] rinka. Todėl pagalba negali būti nagrinėjama neatsižvelgiant į finansavimo būdo poveikį. Atvirkščiai - Komisija, nagrinėdama pagalbos priemonę, būtinai turi atsižvelgti į pagalbos finansavimo būdą, kai jis yra sudėtinė pagalbos priemonės dalis (žr. šiuo klausimu minėto sprendimo Van Calster ir kt. 49 punktą ir 2004 m. liepos 15 d. Sprendimo Pearle ir kt., C-345/02, Rink. p. I-7139, 29 punktą).“
(30)
Taigi Komisija, nagrinėdama, ar pagalbos schema neprieštarauja vidaus rinkai, turi atsižvelgti į minėtą mokestį. Panašu, kad aptariamas reklamos bendrovių mokestis prieštarauja Komisijos ne kartą pabrėžtam ir 1970 m. birželio 25 d. sprendime Prancūzija prieš Komisiją (C-47/69, Rink. p. 487) Teismo įtvirtinam bendrajam principui, pagal kurį importuoti produktai arba paslaugos neturi būti apmokestinami parafiskaliniais mokesčiais, skirtais pagalbos, kurią gauna tik nacionalinės įmonės, schemai finansuoti. Teismas pateikia šią išvadą sprendimo Régie Networks 115 punkte.
(31)
Komisijos nuomone, radijo transliavimo elektromagnetinėmis bangomis paslaugų, kurias Prancūzijoje teikė kitose valstybėse narėse įsisteigusios stotys, negalinčios gauti pagalbos pagal schemą, apie kurią pranešta, apmokestinimas trikdo tarpusavio prekybos sąlygas taip, kad prieštarauja bendrajam interesui. Nors schemos, apie kurią pranešta, dalies, susijusios su pagalba gavėjams, bendrasis tikslas yra teisėtas ir gali būti laikomas neprieštaraujančiu vidaus rinkai, to negalima pasakyti apie minėtos schemos finansavimo būdą.
6. IŠVADOS
(32)
Atsižvelgdama į tai, Komisija daro išvadą, kad remiantis visų pirma SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte išdėstytais kriterijais, ši pagalbos schema gali būti pripažinta neprieštaraujančia vidaus rinkai. Tačiau Komisija negali pritarti šios schemos finansavimo būdui.
(33)
Komisija atkreipė dėmesį į tai, kad 2009 m. balandžio 23 d. rašte Prancūzijos institucijos tvirtino negalinčios nustatyti Prancūzijoje iš kitose valstybėse narėse įsisteigusių stočių ar bendrovių radijo transliavimo paslaugas teikiančių užsienio ūkinės veiklos vykdytojų (t. y. juos išskirti iš kitų parafiskalinio mokesčio, iš kurio finansuojama pagalbos schema, mokėtojų). Komisija gali sutikti, kad sunku administraciškai juos nustatyti, nes faktai seni. Vis dėlto, remiantis Prancūzijos institucijų paaiškinimu, nepanašu, kad pats prabėgęs laikas šiuo atveju būtų neįveikiama kliūtis mokesčio mokėtojams nustatyti. Tačiau Prancūzijos institucijos nurodė, kad ne visada įmanoma remiantis turimais duomenimis nustatyti, ar Prancūzijoje arba iš kitos valstybės narės transliuojančios bendrovės yra mokesčio mokėtojos. Tokiu atveju jos turi per šešis mėnesius nuo šio sprendimo pranešimo kiekvienam mokesčio mokėtojui pranešti apie jo teisę į kompensaciją, jei jis transliavo Prancūzijoje iš kitos valstybės narės. Administracija turi imtis visų turimų priemonių mokesčio mokėtojams nustatyti. Tačiau abejotina, ar Prancūzijos institucijos pačios pajėgs nustatyti visus šio mokesčio mokėtojus, todėl jos taip pat turės reikiamai paviešinti lėšų kompensavimo priemones, kad atitinkami ūkinės veiklos vykdytojai galėtų pranešti apie save.
(34)
Niekas netrukdo, kad Prancūzija šiems ūkinės veiklos vykdytojams sudarytų sąlygas pasinaudoti teise atgauti 1997-2002 m. neteisėtai surinktą mokestį. Prancūzija galės užtikrinti, kad pagalbos schemos finansavimo būdas neprieštarautų vidaus rinkai, kompensuodama vidaus rinkai prieštaraujančių mokesčių sumas šiomis sąlygomis:
-
nustačiusios ūkinės veiklos vykdytojus, Prancūzijos institucijos turi kreiptis į kiekvieną iš jų, pranešdamos apie jų teisę į kompensaciją ir reikiamai paviešindamos priemones, visų pirma, specialiuose žurnaluose visoje Europos Sąjungoje (14),
-
mokesčio mokėtojams turi būti suteikta galimybė pateikti prašymą skirti kompensaciją per trejus metus nuo paviešinimo (15),
-
lėšos turi būti kompensuotos vėliausiai per šešis mėnesius nuo prašymo pateikimo datos (16),
-
be kompensuojamų sumų, turi būti kompensuojamos ir palūkanos, faktiškai skaičiuojamos nuo datos, kurią pradėtas mokėti mokestis, iki faktinio lėšų kompensavimo datos, remiantis mišriu pagrindu ir pagal analogiją imant pavyzdžiu objektyvią normą, nustatytą 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004, įgyvendinančio Tarybos reglamentą (EB) Nr. 659/1999, nustatantį išsamias EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (17), 9 straipsnyje,
-
Prancūzijos institucijos turi sutikti su visais pagrįstais aptariamų ūkinės veiklos vykdytojų pateiktais mokesčio mokėjimo įrodymais,
-
teisei į kompensaciją negali būti taikomos kitos sąlygos,
-
kas šešis mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą datos Prancūzijos institucijos turi siųsti Komisijai reguliarias ataskaitas apie kompensavimo eigą,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Prancūzijos taikyta pagalbos schema neprieštarauja vidaus rinkai, jei vykdomos 2 straipsnyje numatytos sąlygos.
2 straipsnis
Kad užsienio transliuotojai, kurie sumokėjo Prancūzijos valstybei reklamos bendrovių mokestį, tačiau negalėjo pasinaudoti pagalbos schema, nebebūtų diskriminuojami, Prancūzijos institucijos turi kompensuoti iš užsienio ūkinės veiklos vykdytojų 1997-2002 m. surinktus parafiskalinius mokesčius. Per šešis mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą datos jos turi informuoti apie kompensuotiną mokestį visus jį sumokėjusius nustatytus ūkinės veiklos vykdytojus ir atkreipti jų dėmesį paviešinant informaciją apie kompensavimą, kad šie ūkinės veiklos vykdytojai galėtų pranešti apie save, suteikiant jiems galimybę per trejus metus pateikti prašymą skirti kompensaciją (18). Po kreipimosi ir remdamasi aptariamų ūkinės veiklos vykdytojų pateiktais įrodymais, Prancūzija per vėliausiai šešis mėnesius nuo prašymo skirti kompensaciją pateikimo datos turi kompensuoti vidaus rinkai prieštaraujančių mokesčių sumą ir prie jos pridėti faktiškas mišriu pagrindu apskaičiuotas palūkanas, pagal analogiją imant pavyzdžiu objektyvią normą, nustatytą Reglamento (EB) Nr. 794/2004.
3 straipsnis
Prancūzija per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą turi pranešti Komisijai apie priemones, kurių ėmėsi sprendimui įgyvendinti.
Kas šešis mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą datos, kol praeis treji metai nuo paskutinių 2 straipsnyje minėtų reikiamo paviešinimo priemonių, Prancūzija turi siųsti Komisijai reguliarias ataskaitas apie 2 straipsnyje nurodyto kompensavimo eigą.
4 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Prancūzijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2010 m. rugsėjo 29 d.