NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 1210/2010
ze dne 15. prosince 2010
o ověřování pravosti euromincí a o zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Rady (ES) č. 1338/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání (3) vyžaduje, aby úvěrové instituce a v rámci své činnosti provádění plateb ostatní poskytovatelé platebních služeb, jakož i jakýkoli jiný hospodářský subjekt, který se podílí na zpracování a veřejné distribuci bankovek a mincí, zajistily ověření pravosti u všech jimi přijatých eurobankovek a euromincí, které hodlají vrátit do oběhu, a odhalení padělků.
(2)
Doporučení Komise 2005/504/ES ze dne 27. května 2005 o ověřování pravosti euromincí a o manipulaci s euromincemi nezpůsobilými k oběhu (4) stanoví doporučené zvyklosti ohledně ověřování pravosti euromincí a zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh. Neexistence závazného společného rámce ověřování pravosti má však za následek různé zvyklosti v jednotlivých členských státech, a nemůže tudíž zajistit jednotnou ochranu měny v celé eurozóně.
(3)
V zájmu dosažení účinného a jednotného ověřování pravosti euromincí v celé eurozóně je tedy nezbytné zavést závazná pravidla provádění společných postupů ověřování pravosti euromincí v oběhu a uplatňování kontrolních mechanismů těchto postupů ze strany vnitrostátních orgánů.
(4)
V průběhu ověřování pravosti by měly být také zjišťovány pravé euromince, které jsou nevhodné pro oběh. Oběh nevhodných mincí ztěžuje jejich používání, zvláště v automatech na mince, a může u uživatelů vyvolat nejasnosti ohledně pravosti takových mincí. Nevhodné mince by se měly z oběhu stáhnout. Proto členské státy nezbytně potřebují závazná pravidla pro zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh a jejich náhradu.
(5)
V zájmu koordinace postupů při ověřování pravosti by mělo Evropské technické a vědecké středisko (ETVS), které bylo zřízeno rozhodnutím Komise 2005/37/ES (5), po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí zmíněnou v uvedeném rozhodnutí dále určit podrobné požadavky na ověřování pravosti mincí a na školení v této oblasti, specifikace ověřování euromincí nevhodných pro oběh a další praktická prováděcí ustanovení.
(6)
Aby mohly členské státy svůj stávající systém pravidel a postupů postupně přizpůsobit ustanovením tohoto nařízení, měly by mít možnost stanovit během přechodného období do 31. prosince 2014 výjimky týkající se typů strojů pro zpracování mincí, které budou používány pro ověřování pravosti euromincí, a počet těchto strojů, které budou každoročně prověřovány.
(7)
Každý vnitrostátní orgán, jenž zachází s euromincemi nevhodnými pro oběh, by měl mít možnost v souladu s tímto nařízením požadovat manipulační poplatek, který pokryje náklady související s tímto postupem. Manipulační poplatky by se neměly vztahovat na malá množství odevzdaných euromincí nevhodných pro oběh. Členské státy by měly mít možnost osvobodit od manipulačních poplatků osoby, které s příslušnými orgány úzce spolupracují na stahování padělaných nebo nevhodných mincí z oběhu. Členské státy by měly být schopny přijímat pytle či bedny smíšených padělaných a nevhodných mincí, aniž by požadovaly poplatek, je-li to ve veřejném zájmu.
(8)
Každý členský stát by měl zavést příslušné sankce za porušení předpisů s cílem dosáhnout v celé eurozóně rovnocenného systému ověřování pravosti euromincí a zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh.
(9)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž účinného a jednotného ověřování pravosti euromincí v celé eurozóně, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států z důvodu rozdílů v národních zvyklostech, a proto jej může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT A DEFINICE
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví postupy nezbytné pro ověřování pravosti euromincí a pro zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„ověřováním pravosti euromincí“ proces ověřování, zda jsou euromince pravé a vhodné pro oběh;
b)
„euromincemi nevhodnými pro oběh“ euromince, které jsou pravé, ale jež byly odmítnuty během procesu ověřování pravosti, nebo euromince, jejichž vzhled byl značně pozměněn;
c)
„určeným vnitrostátním orgánem“ národní mincovní analytické středisko nebo jiný orgán určený dotyčným členským státem;
d)
„institucemi“ instituce a subjekty uvedené v čl. 6 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1338/2001, s výjimkou subjektů uvedených v třetí odrážce uvedeného pododstavce;
e)
„skupinou odborníků na padělání mincí“ skupina uvedená v rozhodnutí 2005/37/ES.
KAPITOLA II
OVĚŘOVÁNÍ PRAVOSTI EUROMINCÍ
Článek 3
Ověřování pravosti euromincí
1. Instituce zajistí ověření pravosti u všech jimi přijatých euromincí, které hodlají vrátit do oběhu. Tuto povinnost splní s pomocí:
a)
strojů pro zpracování mincí zařazených do seznamu strojů pro zpracování mincí uvedeného v čl. 5 odst. 2 nebo
b)
zaměstnanců vyškolených v souladu s postupy stanovenými členskými státy.
2. Po ověření pravosti jsou všechny podezřelé padělané mince a euromince nevhodné pro oběh odevzdány určenému vnitrostátnímu orgánu.
3. Padělané euromince předané příslušným vnitrostátním orgánům v souladu s článkem 6 nařízení (ES) č. 1338/2001 nepodléhají manipulačním ani jiným poplatkům. Pokud jde o euromince nevhodné pro oběh, použije se kapitola III tohoto nařízení.
Článek 4
Požadované zkoušky a stroje pro zpracování mincí
1. Při provádění čl. 3 odst. 1 písm. a) používají instituce pouze ty typy strojů pro zpracování mincí, které úspěšně prošly detekční zkouškou provedenou určeným vnitrostátním orgánem nebo Evropským technickým a vědeckým střediskem (ETVS) a které byly v době jejich pořízení zařazeny na seznam na internetových stránkách v souladu s čl. 5 odst. 2. Instituce zajistí, aby tyto stroje byly pravidelně nastavovány tak, aby byla zachována jejich detekční schopnost, přičemž se zohlední změny v seznamu uvedeném v čl. 5 odst. 2. Účelem detekční zkoušky je zajistit, aby stroj pro zpracování mincí dokázal odmítat známé typy padělaných euromincí a současně s tím i euromince nevhodné pro oběh a všechny další mincím podobné předměty, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí.
2. Členské státy mohou během přechodného období do 31. prosince 2014 stanovit zvláštní výjimky z první věty odstavce 1 pro stroje pro zpracování mincí, které byly ke dni 11. ledna 2011 již v provozu a které se osvědčily při rozpoznávání padělaných euromincí, euromincí nevhodných pro oběh a jiných mincím podobných předmětů, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí, a to i v případě, že tyto stroje nejsou zařazeny na seznam uvedený v čl. 5 odst. 2. Tyto výjimky se přijímají po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí.
Článek 5
Nastavení strojů pro zpracování mincí
1. Aby se výrobcům strojů pro zpracování mincí umožnilo získat specifikace nezbytné pro nastavení jejich strojů za účelem rozpoznání padělaných euromincí, lze zkoušky podle článku 4 uskutečnit v určeném vnitrostátním orgánu, ETV Snebo po oboustranné dohodě v prostorách výrobce. Po úspěšném odzkoušení stroje pro zpracování mincí je vydán souhrnný zkušební protokol pro výrobce stroje s kopií pro ETVS.
2. Komise na svých internetových stránkách zveřejní souhrnný seznam všech strojů pro zpracování mincí, k nimž obdržela kladný a platný souhrnný zkušební protokol nebo k nimž takový protokol zpracovalo ETVS.
Článek 6
Kontroly ze strany členských států
1. Členské státy zavedou kontroly podle tohoto článku.
2. Členské státy provádějí každoroční kontroly přímo v institucích s cílem prověřit správné fungování reprezentativního počtu používaných strojů pro zpracování mincí formou detekčních zkoušek. Pokud zaměstnanci institucí, v nichž je prováděna kontrola, ověřují pravost euromincí vracených do oběhu manuálně, získají členské státy od těchto institucí ujištění, že jejich zaměstnanci byli za tímto účelem řádně proškoleni.
3. V každém členském státě se ročně prověří takový počet strojů pro zpracování mincí, aby objem euromincí zpracovaných těmito stroji v daném roce představoval nejméně 25 % celkového kumulovaného čistého objemu mincí vydaných daným členským státem od zavedení euromincí do konce předchozího roku. Počet strojů pro zpracování mincí, jež mají být prověřeny, se vypočítá z objemu třech nejvyšších nominálních hodnot euromincí určených k oběhu. Členské státy usilují o zajištění toho, aby stroje pro zpracování mincí byly prověřovány na základě rotačního systému.
4. V případě, že počet strojů pro zpracování mincí, jež mají být každoročně prověřeny podle odstavce 3 je vyšší než počet strojů používaných v jednotlivém členském státě, prověří se každoročně všechny stroje pro zpracování mincí využívané v tomto členském státě.
5. Členské státy mohou během přechodného období do 31. prosince 2014 - poté, co svůj záměr oznámí Komisi - rozhodnout, že ročně prověří takový počet strojů pro zpracování mincí, aby objem euromincí zpracovaných těmito stroji v daném roce představoval nejméně 10 % celkového kumulovaného čistého objemu mincí vydaných daným členským státem od zavedení euromincí do konce předchozího roku.
6. V rámci každoročních kontrol sledují členské státy schopnost institucí ověřovat pravost euromincí na základě:
a)
existence písemných pokynů pro používání zařízení na automatické zpracování mincí, nebo případně pro ruční zpracování;
b)
vyčleněných vhodných lidských zdrojů;
c)
existence písemného plánu údržby za účelem udržování přiměřené úrovně výkonnosti strojů pro zpracování mincí;
d)
existence písemných postupů předávání padělaných euromincí, euromincí nevhodných pro oběh a jiných mincím podobných předmětů, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí, určenému vnitrostátnímu orgánu; a
e)
existence vnitřních kontrolních postupů uvádějících způsoby a četnost kontrol, které instituce provádějí s cílem zajistit, aby zpracovatelská střediska a jejich zaměstnanci dodržovali pokyny uvedené v tomto odstavci.
7. Pokud členský stát zjistí, že některá instituce toto nařízení porušila, přijme daná instituce opatření, kterými zajistí okamžitou nápravu tohoto porušení.
Článek 7
Technická ustanovení
Komise zajistí, aby ETVS v přiměřené lhůtě a po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí vymezila technické specifikace detekční zkoušky a další praktická prováděcí ustanovení, jako jsou postupy školení, doba platnosti souhrnného zkušebního protokolu, údaje, jež je třeba zahrnout na seznam uvedený v čl. 5 odst. 2, pokyny týkající se dohledu, kontrol a auditu ze strany členských států, pravidla postupu při nápravě případů nedodržení předpisů a příslušné prahové hodnoty přijetí pravých mincí.
KAPITOLA III
ZACHÁZENÍ S EUROMINCEMI NEVHODNÝMI PRO OBĚH
Článek 8
Stahování euromincí nevhodných pro oběh a jejich náhrada
1. Členské státy stahují z oběhu euromince nevhodné pro oběh.
2. Členské státy nahradí nebo vymění euromince, jež se staly nevhodnými pro oběh kvůli dlouhému oběhu či nehodě nebo které byly během postupu ověřování pravosti odmítnuty z jiných důvodů. Členské státy mohou odmítnout náhradu euromincí nevhodných pro oběh, jež byly pozměněny buď záměrně nebo procesem, u něhož lze logicky předpokládat, že budou v jeho důsledku pozměněny, aniž by tím byla dotčena náhrada mincí shromážděných za účelem charity, například mincí z fontán.
3. Členské státy zajistí zničení stažených euromincí nevhodných pro oběh jejich fyzickou a trvalou deformací, aby nemohly být vráceny do oběhu ani odevzdány k náhradě.
Článek 9
Manipulační poplatky
1. Při náhradě nebo výměně euromincí nevhodných pro oběh může být sražen manipulační poplatek ve výši 5 % z nominální hodnoty odevzdaných euromincí. V případě kontroly celého pytle nebo bedny euromincí podle čl. 11 odst. 2 se manipulační poplatek může navýšit o dalších 15 % nominální hodnoty odevzdaných euromincí.
2. Členské státy mohou stanovit obecné nebo částečné osvobození od manipulačních poplatků v případech, kdy fyzické nebo právnické osoby odevzdávající euromince úzce a pravidelně spolupracují s určeným vnitrostátním orgánem na stahování padělaných euromincí či euromincí nevhodných pro oběh nebo je-li taková výjimka ve veřejném zájmu.
3. Náklady na přepravu a související náklady nese fyzická nebo právnická osoba odevzdávající euromince.
4. Aniž je dotčeno osvobození uvedené v odstavci 2, od manipulačního poplatku se každý rok osvobozuje nejvýše jeden kilogram každé nominální hodnoty euromincí nevhodných pro oběh na fyzickou nebo právnickou osobu odevzdávající euromince. Pokud je tento limit překročen, může se poplatek vztahovat na všechny odevzdané mince.
5. Jsou-li v rámci jedné dodávky mincí odevzdány mince ošetřené chemickými nebo jinými nebezpečnými látkami do té míry, že by mohly ohrozit zdraví osob, které s nimi zacházejí, doplní se poplatky vybírané v souladu s odstavcem 1 o další poplatek, který odpovídá 20 % nominální hodnoty odevzdaných euromincí.
Článek 10
Balení euromincí nevhodných pro oběh
1. Fyzická nebo právnická osoba odevzdávající euromince k náhradě nebo výměně je roztřídí podle nominální hodnoty do jednotných pytlů nebo beden takto:
a)
pytle nebo bedny obsahují:
i)
500 kusů mincí v nominální hodnotě 2 EUR a 500 kusů mincí v nominální hodnotě 1 EUR,
ii)
1 000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,50 EUR, 1000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,20 EUR a 1000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,10 EUR,
iii)
2 000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,05 EUR, 2000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,02 EUR a 2000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,01 EUR,
iv)
u menšího množství 100 mincí každé nominální hodnoty;
b)
každý pytel nebo bedna ponese identifikační údaje odevzdávající fyzické nebo právnické osoby, údaj o obsažené celkové hodnotě a nominální hodnotě mincí, hmotnost, datum zabalení a číslo pytle nebo bedny; odevzdávající fyzická nebo právnická osoba poskytne seznam s přehledem odevzdávaných pytlů nebo beden; pokud byly mince ošetřeny chemickými nebo jinými nebezpečnými látkami, ke standardnímu balení se připojí písemné prohlášení s přesným popisem látek, které byly použity;
c)
v případě, že je celkové množství euromincí nevhodných pro oběh menší než množství požadované v písmenu a), roztřídí se uvedené euromince podle nominální hodnoty a lze je odevzdat v nestandardním balení.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy zachovat jiné požadavky na balení stanovené jejich vnitrostátními právními předpisy ke dni 11. ledna 2011.
Článek 11
Kontroly euromincí nevhodných pro oběh
1. Členské státy mohou odevzdané euromince nevhodné pro oběh zkontrolovat takto:
a)
uvedené množství se ověří zvážením každého pytle nebo bedny;
b)
pravost a vizuální vzhled se zkontroluje na vzorku nejméně 10 % odevzdaných mincí.
2. V případě zjištění nesrovnalostí na základě kontrol podle odstavce 1 nebo odchylek od článku 10 se zkontroluje celý pytel nebo bedna.
3. Členské státy mohou odmítnout euromince, jejichž přijetí či zpracování představuje pro osoby, které s nimi zacházejí, zdravotní riziko nebo které nejsou standardně zabalené a označené.
Členské státy mohou stanovit opatření, která mají být přijata vůči fyzickým či právnickým osobám, které odevzdaly mince uvedené v prvním pododstavci.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 12
Podávání zpráv, komunikace a hodnocení
1. Členské státy podávají každý rok Komisi zprávy o své činnosti týkající se ověřování pravosti euromincí. Poskytované informace musí obsahovat počet kontrol provedených podle čl. 6 odst. 2 a údaje o prověřených strojích pro zpracování mincí, o výsledcích zkoušek, o množství mincí zpracovaných těmito stroji, o počtu podezřelých padělaných euromincí, jež byly analyzovány, a o počtu nahrazených euromincí nevhodných pro oběh, jakož i podrobnosti o výjimkách podle čl. 4 odst. 2 a čl. 6 odst. 5.
2. Aby mohly členské státy kontrolovat, zda instituce dodržují ustanovení tohoto nařízení, předloží instituce členským státům na žádost nejméně jednou ročně alespoň následující informace:
a)
typy a počet používaných strojů pro zpracování mincí;
b)
umístění každého stroje pro zpracování mincí; a
c)
množství zpracovaných mincí na jeden stroj pro zpracování mincí za rok a pro každou nominální hodnotu, a to alespoň pro tři nejvyšší nominální hodnoty.
3. Členské státy zajistí, aby informace o orgánech určených pro náhradu nebo výměnu euromincí a o konkrétních postupech, jako jsou požadavky na balení a poplatky, byly přístupné na příslušných internetových stránkách a v příslušných publikacích.
4. Po provedení analýzy zpráv obdržených od členských států předloží Komise Hospodářskému a finančnímu výboru výroční zprávu o vývoji a výsledcích v oblasti ověřování pravosti euromincí a o euromincích nevhodných pro oběh.
5. Do 30. června 2014 Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování a dopadech tohoto nařízení. K této zprávě lze případně připojit legislativní návrhy, kterými se toto nařízení upřesňuje nebo mění, zejména s ohledem na články 6 a 8.
Článek 13
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro ukládání sankcí v případě porušení tohoto nařízení a přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2012, s výjimkou kapitoly III, která se použije ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvami.
Ve Štrasburku 15. prosince 2010.
EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS (ES) Nr. 1210/2010
2010 m. gruodžio 15 d.
dėl euro monetų autentiškumo tikrinimo ir apyvartai netinkamų euro monetų tvarkymo
EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 133 straipsnį,
atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
atsižvelgdami į Europos centrinio banko nuomonę (1),
laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (2),
kadangi:
(1)
2001 m. birželio 28 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1338/2001, nustatančiu priemones, būtinas euro apsaugai nuo padirbinėjimo (3), kredito įstaigos ir kiti mokėjimo paslaugų teikėjai, atsižvelgiant į jų mokėjimo paslaugų veiklos apimtį, taip pat visos kitos įstaigos, dalyvaujančios banknotų ir monetų tvarkyme ir platinime visuomenei, įpareigojami užtikrinti, kad būtų patikrintas jų gautų ir ketinamų pakartotinai išleisti į apyvartą euro banknotų ir monetų autentiškumas ir atpažinti padirbti pinigai.
(2)
2005 m. gegužės 27 d. Komisijos rekomendacijoje 2005/504/EB dėl euro monetų autentiškumo tikrinimo ir apyvartai netinkamų euro monetų tvarkymo (4) numatomos rekomenduojamos euro monetų autentiškumo tikrinimo ir apyvartai netinkamų euro monetų tvarkymo praktikos. Tačiau, kadangi nėra privalomos bendros monetų autentiškumo tikrinimo sistemos, skirtingos valstybės narės taiko skirtingas procedūras ir todėl negali užtikrinti vienodos valiutos apsaugos visoje euro zonoje.
(3)
Siekiant užtikrinti veiksmingą ir vienodą euro monetų autentiškumo tikrinimą visoje euro zonoje, reikia nustatyti privalomas taisykles, kad būtų įgyvendinamos bendros apyvartoje esančių euro monetų autentiškumo tikrinimo procedūros ir kad nacionalinės institucijos įgyvendintų tų procedūrų kontrolės mechanizmus.
(4)
Autentiškumo tikrinimo proceso metu taip pat turėtų būti nustatomos tikros apyvartai netinkamos euro monetos. Apyvartoje esančias netinkamas monetas yra sunkiau panaudoti, ypač aparatuose, kuriuose atsiskaitoma monetomis, ir todėl naudotojams gali kilti abejonių dėl tų monetų autentiškumo. Netinkamas monetas reikėtų išimti iš apyvartos. Todėl reikia bendrų valstybėms narėms privalomų taisyklių apyvartai netinkamoms euro monetoms tvarkyti ir kompensuoti.
(5)
Autentiškumo tikrinimo procedūrų įgyvendinimui koordinuoti, euro monetų autentiškumo tikrinimo ir su tuo susijusio mokymo reikalavimus, apyvartai netinkamų euro monetų tikrinimo specifikacijas ir kitas praktinio įgyvendinimo nuostatas toliau turėtų nustatyti Komisijos sprendimu 2005/37/EB (5) įsteigtas Europos techninis ir mokslinis centras (toliau - ETMC), pasikonsultavęs su tame sprendime nurodyta padirbtų monetų tyrimo ekspertų grupe.
(6)
Siekiant, kad valstybės narės galėtų palaipsniui pritaikyti esamą teisės normų sistemą ir praktiką prie šio reglamento nuostatų, pereinamuoju laikotarpiu iki 2014 m. gruodžio 31 d. joms turėtų būti suteikta galimybė numatyti išimtis dėl monetų rūšiavimo įrangos, naudojamos euro monetų autentiškumui tikrinti, rūšių ir dėl tokios įrangos, kuri turi būti tikrinama kasmet, kiekio.
(7)
Kiekvienai nacionalinei institucijai, tvarkančiai apyvartai netinkamas euro monetas, turėtų būti suteikta galimybė taikyti tvarkymo mokestį pagal šį reglamentą, kad ji galėtų padengti su šia procedūra susijusias išlaidas. Tvarkymo mokestis neturėtų būti taikomas tuo atveju, jei perduodamas nedidelis apyvartai netinkamų euro monetų kiekis. Valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė numatyti tvarkymo mokesčio išimtis, pagal kurias mokestis nebūtų taikomas asmenims, glaudžiai bendradarbiaujantiems su valdžios institucijomis išimant iš apyvartos padirbtas ar netinkamas monetas. Valstybės narės turėtų turėti galimybę priimti padirbtas ir netinkamas monetas, sumaišytas maišeliuose ar dėžutėse, netaikydamos papildomo mokesčio, jei tai yra pateisinama vadovaujantis viešuoju interesu.
(8)
Siekdama užtikrinti vienodą euro monetų tikrinimą ir apyvartai netinkamų euro monetų tvarkymą visoje euro zonoje, kiekviena valstybė turėtų nustatyti už pažeidimus taikomas sankcijas.
(9)
Kadangi šio reglamento tikslo, t. y. veiksmingai ir vienodai tikrinti euro monetų autentiškumą visoje euro zonoje valstybės narės negali deramai pasiekti dėl nacionalinės praktikos skirtumų, ir kadangi to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo, Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
I SKYRIUS
DALYKAS IR TERMINŲ APIBRĖŽTYS
1 straipsnis
Dalykas
Šiame reglamente nustatomos euro monetų autentiškumo tikrinimo ir apyvartai netinkamų euro monetų tvarkymo procedūros.
2 straipsnis
Terminų apibrėžtys
Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
a) euro monetų autentiškumo tikrinimas- euro monetų autentiškumo ir tinkamumo apyvartai tikrinimo procesas;
b) apyvartai netinkamos euro monetos- tikros, bet autentiškumo tikrinimo proceso metu atmestos euro monetos bei euro monetos, kurių išvaizda labai pakitusi;
c) paskirta nacionalinė institucija- Nacionalinis monetų analizės centras arba kita atitinkamos valstybės narės paskirta institucija;
d) įstaigos- Reglamento (EB) Nr. 1338/2001 6 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje minimos įstaigos, išskyrus nurodytąsias tos dalies trečioje įtraukoje;
e) PMTEG (padirbtų monetų tyrimo ekspertų grupė)- padirbtų monetų tyrimo ekspertų grupė, nurodyta Sprendime 2005/37/EB.
II SKYRIUS
EURO MONETŲ AUTENTIŠKUMO TIKRINIMAS
3 straipsnis
euro monetų autentiškumo tikrinimas
1. Įstaigos užtikrina, kad būtų patikrintas jų gaunamų ir ketinamų pakartotinai išleisti į apyvartą euro monetų autentiškumas. Jos tą pareigą įgyvendina pasinaudodamos:
a)
monetų rūšiavimo įranga, kuri įtraukta į 5 straipsnio 2 dalyje nurodytą monetų rūšiavimo įrangos sąrašą; arba
b)
pagal valstybių narių nustatytą tvarką apmokytu personalu.
2. Po autentiškumo tikrinimo visos euro monetos, įtariamos esant padirbtos, ir apyvartai netinkamos euro monetos pateikiamos paskirtai nacionalinei institucijai.
3. Už pagal Reglamento (EB) Nr. 1338/2001 6 straipsnį kompetentingoms nacionalinėms institucijoms perduotas padirbtas euro monetas neimamas tvarkymo mokestis ar kiti mokesčiai. Apyvartai netinkamoms euro monetoms taikomas šio reglamento III skyrius.
4 straipsnis
Bandymo reikalavimas ir monetų rūšiavimo įranga
1. Įgyvendindamos 3 straipsnio 1 dalies a punktą, įstaigos naudoja tik tokių tipų monetų rūšiavimo įrangą, kuri sėkmingai išlaikė monetų atpažinimo bandymą, kurį atliko paskirta nacionalinė institucija arba ETMC, ir kuri įsigijimo metu buvo įtraukta į sąrašą, pateikiamą 5 straipsnio 2 dalyje nurodytoje interneto svetainėje. Atsižvelgdamos į 5 straipsnio 2 dalyje nurodyto sąrašo pakeitimus, įstaigos užtikrina, kad ši įranga būtų reguliariai pritaikoma, siekiant išlaikyti jos monetų atpažinimo gebėjimą. Monetų atpažinimo bandymu turi būti užtikrinta, kad monetų rūšiavimo įranga geba atmesti žinomų rūšių padirbtas euro monetas, o vykstant šiam procesui - ir apyvartai netinkamas euro monetas, bei kitus į monetas panašius objektus, kurie neatitinka tikrų euro monetų specifikacijų.
2. Pereinamuoju laikotarpiu iki 2014 m. gruodžio 31 d. valstybės narės gali numatyti specialias 1 dalies pirmo sakinio išimtis, taikomas monetų rūšiavimo įrangai, kuri buvo naudojama 2011 m. sausio 11 d., ir kuri patvirtino, kad ją naudojant galima atpažinti padirbtas euro monetas, apyvartai netinkamas euro monetas bei kitus į monetas panašius objektus, kurie neatitinka tikrų euro monetų specifikacijų, net jeigu ta įranga neįtraukta į sąrašą, pateikiamą 5 straipsnio 2 dalyje. Tokios išimtys tvirtinamos pasikonsultavus su PMTEG.
5 straipsnis
Monetų rūšiavimo įrangos sureguliavimas
1. Kad monetų rūšiavimo įrangos gamintojai gautų įrangos sureguliavimui būtinas specifikacijas ir ši gebėtų atpažinti padirbtas euro monetas, bandymas pagal 4 straipsnį gali būti vykdomas paskirtoje nacionalinėje institucijoje, Nacionaliniuose monetų analizės centruose, ETMC, arba pagal dvišalį susitarimą - gamintojo patalpose. Jei monetų rūšiavimo įrangos bandymu įranga patvirtinama, įrangos gamintojui išduodama monetų atpažinimo bandymo ataskaitos santrauka, o jos kopija siunčiama ETMC.
2. Komisija savo interneto svetainėje skelbia suvestinį visos monetų rūšiavimo įrangos, dėl kurios gauta arba kuriai ETMC parengė tinkamumą patvirtinančią ir galiojančią monetų atpažinimo bandymo ataskaitos santrauką, sąrašą.
6 straipsnis
Valstybių narių kontrolės
1. Valstybės narės nustato šiame straipsnyje numatytas kontrolės priemones.
2. Valstybės narės atlieka kasmetines įstaigų kontroles vietoje, kad, vykdydamos monetų atpažinimo bandymus, patikrintų, ar tam tikra nustatyta naudojamos monetų rūšiavimo įrangos dalis veikia tinkamai. Kai manoma, kad įstaigų personalas rankiniu būdu tikrins į apyvartą pakartotinai išleidžiamų euro monetų autentiškumą, valstybės narės turi gauti šių įstaigų patvirtinimą, kad jų personalas yra šiam tikslui tinkamai apmokytas.
3. Monetų rūšiavimo įrangos, kuri kasmet turi būti patikrinta kiekvienoje valstybėje narėje, skaičius turi būti toks, kad tais metais ja rūšiuojamų euro monetų kiekis sudarytų bent 25 % bendro toje valstybėje narėje nuo euro įvedimo iki praėjusių metų pabaigos išleistų monetų kiekio. Monetų rūšiavimo įrangos, kuri turi būti patikrinta, skaičius apskaičiuojamas remiantis trijų didžiausio nominalo apyvartai skirtų euro monetų kiekiu. Valstybės narės siekia užtikrinti, kad monetų rūšiavimo įranga būtų tikrinama taikant rotacijos principą.
4. Jei taikant 3 dalyje nustatytą metodą apskaičiuotas monetų rūšiavimo įrangos, kurią kasmet reikia patikrinti, kiekis viršija konkrečioje valstybėje narėje veikiančios įrangos kiekį, kasmet turi būti tikrinama visa toje valstybėje narėje veikianti monetų rūšiavimo įranga.
5. Pereinamuoju laikotarpiu iki 2014 m. gruodžio 31 d. valstybės narės, pranešusios Komisijai, gali nuspręsti, kad monetų rūšiavimo įrangos, kurią reikia patikrinti kasmet, kiekis bus toks, kad tais metais ja rūšiuojamų euro monetų kiekis sudarytų bent 10 % bendro toje valstybėje narėje nuo euro įvedimo iki ankstesnių metų pabaigos išleistų monetų kiekio.
6. Vykdydamos metines kontroles valstybės narės tikrina įstaigų gebėjimą patikrinti euro monetų autentiškumą remdamosi tuo, ar:
a)
yra raštu išdėstyta politika, pagal kurią nustatomos automatinio monetų rūšiavimo įrangos naudojimo, arba, prireikus, rūšiavimo rankiniu būdu instrukcijos;
b)
yra skirta tinkamų žmogiškųjų išteklių;
c)
yra rašytinis eksploatacijos planas, kuriame numatoma, kaip išlaikyti tinkamą monetų rūšiavimo įrangos veikimą;
d)
yra raštu išdėstytos padirbtų euro monetų, apyvartai netinkamų euro monetų ir kitų į monetas panašių objektų, kurie neatitinka tikrų euro monetų specifikacijų, pateikimo paskirtai nacionalinei institucijai procedūros; ir
e)
nustatytos vidaus kontrolės procedūros, kuriomis vadovaujantis apibrėžiami kontrolės, kurią turi atlikti įstaiga, siekdama užtikrinti, kad jos rūšiavimo centrai ir jos personalas laikytųsi šioje dalyje nustatytų instrukcijų, būdai ir dažnumas.
7. Kai valstybė narė nustato, kad yra šio reglamento pažeidimų, atitinkama įstaiga turi imtis priemonių, siekdama, kad pažeidimai būtų nedelsiant pašalinti.
7 straipsnis
Techninės nuostatos
Komisija užtikrina, kad ETMC, pasikonsultavęs su PMTEG, nustatytų per protingą laikotarpį technines monetų atpažinimo bandymo specifikacijas ir kitas praktinio įgyvendinimo nuostatas, pvz., mokymo praktiką, monetų atpažinimo bandymo ataskaitos santraukos galiojimo laikotarpį, informaciją, kuri turėtų būti įtraukiama į 5 straipsnio 2 dalyje nurodytą sąrašą, su kontrolėmis susijusias gaires, valstybių narių atliekamus patikrinimus ir auditą, pažeidimų pašalinimo procedūros taisykles, taip pat atitinkamas tikrų monetų priėmimo ribas.
III SKYRIUS
APYVARTAI NETINKAMŲ EURO MONETŲ TVARKYMAS
8 straipsnis
Apyvartai netinkamų euro monetų išėmimas ir kompensavimas
1. Valstybės narės išima iš apyvartos apyvartai netinkamas euro monetas.
2. Valstybės narės kompensuoja arba pakeičia euro monetas, kurios tapo netinkamomis dėl ilgo buvimo apyvartoje arba įvykio, arba dėl bet kurios kitos priežasties buvo atmestos per autentiškumo tikrinimo procedūrą. Valstybės narės gali atsisakyti kompensuoti apyvartai netinkamas euro monetas, kurios buvo pakeistos sąmoningai arba vykdant procesą, kurį pagrįstai buvo galima laikyti turinčiu monetas keičiantį poveikį, nedarant poveikio kompensacijai už labdaros tikslais surinktas monetas, pavyzdžiui į fontanus metamas monetas.
3. Valstybės narės užtikrina, kad po išėmimo apyvartai netinkamos euro monetos būtų sunaikintos jas fiziškai ir visam laikui deformuojant, kad tos monetos negalėtų būti pakartotinai išleistos į apyvartą arba būti pateiktos kompensacijai.
9 straipsnis
Tvarkymo mokesčiai
1. Kompensuojant arba keičiant perduodamas apyvartai netinkamas euro monetas gali būti išskaičiuojamas tvarkymo mokestis, sudarantis 5 % tokių monetų nominaliosios vertės. Jei tikrinamas visas monetų maišelis ar dėžutė, kaip nustatyta 11 straipsnio 2 dalyje, tvarkymo mokestis gali būti padidinamas dar 15 % perduotų euro monetų nominaliosios vertės.
2. Valstybės narės gali numatyti, kad tvarkymo mokestis visiškai arba iš dalies nebūtų taikomas tais atvejais, kai euro monetas perduodantys fiziniai ar juridiniai asmenys glaudžiai ir nuolat bendradarbiauja su paskirta nacionaline institucija išimant iš apyvartos padirbtas euro monetas ar apyvartai netinkamas euro monetas arba kai tokios išimtys yra pateisinamos vadovaujantis viešuoju interesu.
3. Transporto ir kitas susijusias išlaidas dengia euro monetas perduodantys fiziniai ar juridiniai asmenys.
4. Nedarant poveikio 2 dalyje numatytam atleidimui nuo mokesčio, tvarkymo mokestis euro monetas perduodančiam fiziniam ar juridiniam asmeniui per metus netaikomas kiekvieno nominalo netinkamų apyvartai monetų kilogramui. Viršijus šią ribą, mokestis gali būti taikomas visoms perduodamoms monetoms.
5. Kai tarp perduodamų monetų yra monetų, kurios apdorotos cheminėmis ar kitomis pavojingomis medžiagomis tiek, kad gali būti laikomos pavojingomis jas tvarkančių asmenų sveikatai, pagal 1 dalį taikomi mokesčiai padidinami dar 20 % perduodamų euro monetų nominaliosios vertės.
10 straipsnis
Apyvartai netinkamų euro monetų pakavimas
1. Perduodamas euro monetas kompensavimui arba keitimui fizinis ar juridinis asmuo surūšiuoja jas pagal nominalą ir sudeda į standartinius maišelius ar dėžutes:
a)
maišeliuose arba dėžutėse turi būti:
i)
po 500 2 EUR ir 1 EUR nominalo monetų,
ii)
po 1 000 050 EUR, 0,20 EUR ir 0,10 EUR nominalo monetų,
iii)
po 2 000 005 EUR, 0,02 EUR ir 0,01 EUR nominalo monetų,
iv)
mažesniais kiekiais, po 100 kiekvieno nominalo monetų;
b)
ant kiekvienos dėžutės ar maišelio aiškiai pažymima monetas perduodančio fizinio ar juridinio asmens identifikavimo informacija, jame esančių monetų vertė ir nominalas, svoris, pakavimo data ir maišelio ar dėžutės numeris; monetas perduodantis fizinis ar juridinis asmuo pateikia perduodamų maišelių ar dėžučių sąrašą; jei monetos buvo apdorotos cheminėmis ar kitomis pavojingomis medžiagomis, prie standartinių pakuočių pridedamas rašytinis pareiškimas, kuriame tiksliai nurodomos naudotos medžiagos;
c)
jei bendras perduodamų apyvartai netinkamų euro monetų kiekis yra mažesnis nei nurodyta a punkte nurodytuose reikalavimuose, tos euro monetos surūšiuojamos pagal nominalą ir gali būti pateiktos nestandartinėje pakuotėje.
2. Nukrypdamos nuo 1 dalies nuostatų 2011 m. sausio 11 d. valstybės narės gali palikti galioti skirtingus pakavimo reikalavimus, nustatytus jų nacionalinėse taisyklėse.
11 straipsnis
Apyvartai netinkamų euro monetų tikrinimas
1. Valstybės narės gali tikrinti perduotas apyvartai netinkamas euro monetas taip:
a)
deklaruojamas kiekis tikrinamas pasveriant kiekvieną maišelį ar dėžutę;
b)
autentiškumas ir regimoji išvaizda tikrinami tikrinant bent 10 % perduotų monetų pagal tipinį pavyzdį.
2. Jei nustatoma reikalavimų neatitikimų atlikus 1 dalyje minimus patikrinimus arba identifikuojami nukrypimai nuo 10 straipsnio, tikrinamas visas maišelis arba dėžutė.
3. Kai dėl euro monetų priėmimo ar rūšiavimo kyla pavojus jas tvarkančių asmenų sveikatai arba jos perduodamos nesilaikant pakavimo ir ženklinimo standartų, valstybės narės gali atsisakyti priimti tokias monetas.
Valstybės narės gali nustatyti priemones, taikomas pirmoje pastraipoje nurodytas monetas pateikusiems fiziniams ar juridiniams asmenims.
IV SKYRIUS
BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
12 straipsnis
Ataskaitų teikimas, ryšiai ir vertinimas
1. Valstybės narės kasmet teikia Komisijai ataskaitas apie jų euro monetų autentiškumo tikrinimo veiklą. Pateikiamoje informacijoje turi būti nurodytas pagal 6 straipsnio 2 dalį atliktų patikrinimų skaičius ir bandyta monetų rūšiavimo įranga, bandymo rezultatai, ta įranga tvarkytų monetų apimtis, įtariamų esant padirbtomis ištirtų euro monetų skaičius ir apyvartai netinkamų kompensuotų euro monetų skaičius, taip pat informacija apie suteiktas 4 straipsnio 2 dalyje ar 6 straipsnio 5 dalyje numatytas išimtis.
2. Siekiant, kad valstybės narės galėtų kontroliuoti, ar įstaigos laikosi šio reglamento, jos, jei to prašoma, bent kartą per metus pateikia valstybėms narėms bent šią informaciją:
a)
naudotos monetų rūšiavimo įrangos tipą ir kiekį;
b)
monetų rūšiavimo įrangos buvimo vietą; ir
c)
bent trijų didžiausio nominalo monetų kiekį, išrūšiuotą konkrečia monetų rūšiavimo įranga per metus ir pagal nominalą.
3. Valstybės narės užtikrina, kad informacija apie paskirtas euro monetų kompensavimo arba keitimo institucijas ir konkrečią tvarką, pvz. pakuotei taikomus reikalavimus ir mokesčius, būtų skelbiama atitinkamose interneto svetainėse ir atitinkamuose leidiniuose.
4. Išnagrinėjusi iš valstybių narių gautas ataskaitas, Komisija pateikia Ekonomikos ir finansų komitetui metinę raidos ir rezultatų, susijusių su euro monetų ir apyvartai netinkamų euro monetų autentiškumo tikrinimu, ataskaitą.
5. Ne vėliau kaip 2014 m. birželio 30 d. Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai šio reglamento veikimo ir poveikio ataskaitą. Prireikus, prie tokios ataskaitos gali būti pridedami pasiūlymai dėl teisės aktų, pagal kuriuos išsamiau įgyvendinamas arba iš dalies keičiamas šis reglamentas, ypač, kiek tai susiję su 6 ir 8 straipsniais.
13 straipsnis
Sankcijos
Valstybės narės nustato sankcijų, taikomų pažeidus šį reglamentą, taisykles ir imasi visų būtinų priemonių užtikrinti, kad šios sankcijos būtų taikomos. Numatytos sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios.
14 straipsnis
Įsigaliojimas
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Jis taikomas nuo 2012 m. sausio 1 d., išskyrus III skyrių, kuris taikomos nuo šio reglamento įsigaliojimo dienos.
Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas valstybėse narėse pagal Sutartis.
Priimta Strasbūre 2010 m. gruodžio 15 d.