NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 1063/2010
ze dne 18. listopadu 2010,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (1), a zejména na článek 247 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Na základě nařízení Rady (ES) č. 732/2008 ze dne 22. července 2008 o uplatňování systému všeobecných celních preferencí pro období od 1. ledna 2009 do 31. prosince 2011 a o změně nařízení (ES) č. 552/97, (ES) č. 1933/2006 a nařízení Komise (ES) č. 1100/2006 a (ES) č. 964/2007 (2) poskytuje Evropská unie celní preference rozvojovým zemím v rámci systému všeobecných celních preferencí („GSP“ nebo „systém“). Podle čl. 5 odst. 2 uvedeného nařízení jsou pravidla původu týkající se definice pojmu původních produktů a související postupy a metody správní spolupráce stanoveny v nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 (3).
(2)
Po rozsáhlé diskusi zahájené zelenou knihou ze dne 18. prosince 2003 o budoucnosti pravidel původu v preferenčních obchodních režimech (4) Komise dne 16. března 2005 přijala sdělení nazvané „Pravidla původu v preferenčních obchodních režimech: Budoucí zaměření“ (5) („sdělení“). Toto sdělení stanoví nový přístup k pravidlům původu ve všech preferenčních obchodních režimech Evropské unie, a zejména v režimech, které zohledňují požadavky vývoje, jako je systém všeobecných celních preferencí.
(3)
V souvislosti s rozvojovou agendou z Dohá byla uznána potřeba větší integrace rozvojových zemí do světového hospodářství, zejména prostřednictvím lepšího přístupu na trhy rozvinutých zemí.
Za tímto účelem by preferenční pravidla původu měla být zjednodušena a případně zmírněna, aby produkty pocházející ze zvýhodněných zemí mohly skutečně využívat poskytnutých preferencí.
(4)
Aby se preferenčních výhod dostávalo skutečně tomu, kdo je potřebuje, a aby byly ochráněny vlastní zdroje Evropské unie, měla by změny preferenčních pravidel původu doprovázet úprava postupů pro jejich řízení.
(5)
Posouzení dopadů tohoto nařízení provedené Komisí prokazuje, že pravidla systému všeobecných celních preferencí jsou vnímána jako příliš složitá a restriktivní. Dále z posouzení vyplývá, že u některých produktů, zejména těch, které jsou pro nejméně rozvinuté země nejzajímavější, je skutečné využívání poskytnutých preferencí nízké a že jedním z důvodů tohoto stavu jsou pravidla původu.
(6)
Posouzení dopadů naznačilo, že zjednodušení a zohlednění požadavků vývoje by mohlo být dosaženo jediným kritériem použitelným na všechny produkty, které by určilo původ zboží, jež není zcela získáno ve zvýhodněné zemi, a to na základě hodnoty přidané v dotyčné zvýhodněné zemi a dodržení dostatečného zpracovatelského prahu. Posouzení však neprokázalo, že pro zjednodušení nebo zohlednění požadavků vývoje je nepostradatelná pouze jediná metoda. Podle názorů zúčastněných stran kromě toho existuje celá řada odvětví, pro která kritérium přidané hodnoty buď není vhodné, nebo by nemělo být použito jako jediné kritérium; jako jsou zemědělské a zpracované zemědělské produkty, produkty rybolovu, chemikálie, kovy, textilní produkty, oblečení a boty. Proto by v těchto odvětvích měla být používána jiná, jednodušší kritéria, kterým hospodářské subjekty lépe porozumějí a která mohou celní správy jednodušeji kontrolovat, a to buď namísto kritéria přidané hodnoty, nebo jako jeho alternativa. Tato jiná kritéria zahrnují maximální povolený obsah nepůvodních materiálů, změnu čísla nebo položky či podpoložky celního sazebníku, zvláštní opracování a zpracování a použití zcela získaných materiálů. Zjednodušení si nicméně vyžaduje, aby různých pravidel bylo co nejméně. Proto by pravidla původu měla být založena pokud možno na jednotlivých odvětvích, nikoli na jednotlivých produktech.
(7)
Pravidla původu by měla odrážet charakteristiky konkrétních odvětví a rovněž zvýhodněným zemím umožnit skutečný přístup k poskytnutému preferenčnímu celnímu zacházení. Pravidla by mimoto v případě potřeby měla zohledňovat různorodé průmyslové kapacity zvýhodněných zemí. S cílem podpořit průmyslový rozvoj v nejméně rozvinutých zemích by měl být práh vztahující se na tyto materiály v případech, kde je pravidlo založeno na dodržení maximálního obsahu nepůvodních materiálů, co nejvyšší, přičemž by se mělo zajistit, že operace uskutečněné v těchto zemích budou řádně provedeny a hospodářsky odůvodněné. Maximální obsah nepůvodních materiálů až do výše 70 % nebo jakékoli pravidlo, které stanoví ekvivalentní úroveň uvolnění, by u produktů pocházejících z nejméně rozvinutých zemí měly vést ke zvýšení jejich vývozu.
(8)
Aby se zajistilo, že opracování nebo zpracování, které se uskuteční ve zvýhodněné zemi, je řádně provedenou a hospodářsky odůvodněnou operací, jež bude pro tuto zemi skutečným hospodářským přínosem, je vhodné stanovit seznam operací nedostatečného opracování nebo zpracování, které produktu nikdy nemohou udělit status původu. Tento seznam může být z větší části stejný jako seznam stávající. Měly by však být provedeny určité úpravy. Aby se zabránilo odklonění obchodu a narušení trhu s cukrem, mělo by být v souladu s ustanoveními, jež již byla přijata jako součást pravidel původu ostatních preferenčních obchodních režimů, například stanoveno nové pravidlo, které zabrání mísení cukru s jiným materiálem.
(9)
V odvětvích, na která se neuplatňuje kritérium přidané hodnoty, by měla být zajištěna míra pružnosti, jako je tomu dosud, a to povolením použití omezeného podílu materiálů, které nesplňují pravidla. Rozsah tohoto použití by však měl být vyjasněn, pokud jde o produkty vyrobené za použití zcela získaných materiálů. Kromě toho by s cílem umožnit větší pružnost při získávání materiálů měl být s výjimkou některých citlivých produktů povolený podíl těchto materiálů zvýšen, a to z 10 % na 15 % ceny konečného produktu ze závodu. Mezi tyto citlivé produkty patří produkty spadající do kapitol 2 a 4 až 24 harmonizovaného systému, kromě zpracovaných produktů rybolovu kapitoly 16, pro které se přípustné odchylky vyjádřené jako hmotnost zdají být vhodnější, a produkty spadající do kapitol 50 až 63 harmonizovaného systému, které by měly podléhat zvláštním pravidlům pro přípustné odchylky založeným podle okolností buď na hmotnosti, nebo na hodnotě a lišícím se v závislosti na produktu.
(10)
Kumulace původu je důležitým zjednodušujícím faktorem, který umožňuje zemím s totožnými pravidly původu spolupracovat za účelem výroby produktů způsobilých pro preferenční celní zacházení. Stávající podmínky regionální kumulace původu, což je druh kumulace fungující v současnosti v rámci tří regionálních sdružení zemí, se ukázaly jako složité a příliš přísné. Měly by proto být zjednodušeny a zmírněny, a to zrušením stávající podmínky týkající se hodnoty. Kromě toho by měly být zachovány stávající možnosti kumulace mezi zeměmi ve stejném regionálním sdružení, a to i přes diferenciaci v pravidlech původu zavedenou v některých případech tímto nařízením mezi nejméně rozvinutými zeměmi a jinými zvýhodněnými zeměmi. Tato kumulace by měla být povolena pouze za předpokladu, že při zasílání materiálů do jiné země v rámci sdružení za účelem regionální kumulace uplatní každá země pravidlo původu, které pro ni platí v obchodních vztazích s Evropskou unií. Aby se však zabránilo narušení trhu mezi zeměmi s různými úrovněmi celní preference, měla by být přijata opatření na vynětí některých citlivých produktů z regionální kumulace.
(11)
Komise ve sdělení uvedla, že je připravena zvážit jakýkoli požadavek na vytvoření nových, spojených nebo rozšířených sdružení, pokud bude existovat hospodářská komplementarita, budou zohledněny rozdíly v preferenčních režimech uplatňovaných na různé země a související riziko obcházení cel a pokud budou zavedeny nezbytné struktury a postupy pro správní spolupráci při řízení a kontrole původu. V souladu s tím by měla být přijata opatření na kumulaci původu mezi zeměmi ve sdružení regionální kumulace I a III, které splňují požadované podmínky. V návaznosti na žádost předloženou organizací MERCOSUR by mělo být vytvořeno nové sdružení regionální kumulace nazvané „sdružení IV“ a sestávající z Argentiny, Brazílie, Paraguaye a Uruguaye. Uplatnění regionální kumulace mezi uvedenými zeměmi by mělo být podmíněno splněním nezbytných požadavků.
(12)
Zvýhodněným zemím by mělo být dovoleno dále využívat kumulace se zeměmi, které jsou partnerskými zeměmi v rámci dohod o volném obchodu uzavřených EU. Tento nový druh kumulace, tzv. „rozšířená kumulace“, by měl být jednosměrný, tj. měl by povolovat pouze použití materiálů ve zvýhodněných zemích a měl by být udělen po důkladném prozkoumání žádosti podané dotyčnou zvýhodněnou zemí. Zboží spadající do kapitol 1 až 24 harmonizovaného systému by vzhledem ke své citlivé povaze mělo být z tohoto druhu kumulace vyňato.
(13)
Zvýhodněným zemím je od roku 2001 povoleno kumulovat původ u zboží spadajícího pod kapitoly 25 až 97 harmonizovaného systému a pocházejícího z Norska a Švýcarska. Tato kumulace by měla být povolena i nadále a měla by být rozšířena na Turecko za předpokladu, že Norsko, Švýcarsko a Turecko použijí stejnou definici pojmu původu jako Evropská unie a udělí reciproční zacházení dovezeným produktům, které byly vyrobeny za použití materiálů pocházejících z Evropské unie. Za tímto účelem by měla být mezi smluvními stranami výměnou dopisů nebo jakoukoli jinou vhodnou formou uzavřena dohoda obsahující závazek, že smluvní strany poskytnou členským státům a sobě navzájem nezbytnou podporu v záležitostech správní spolupráce.
(14)
Regionální kumulace by se však neměla vztahovat na některé materiály, u kterých celní preference v Evropské unii není stejná pro všechny země účastnící se kumulace a kde by dotčené materiály prostřednictvím kumulace využívaly příznivějšího celního zacházení než toho, kterého by se jim dostalo v případě přímého vývozu do Evropské unie. Pokud by tato situace nebyla vyřešena prostřednictvím vynětí materiálů, mohlo by to vést k obcházení cel nebo k narušení obchodu tím, že by se do Evropské unie vyváželo zboží pouze ze zemí, na které se uplatňuje nejpříznivější celní preference.
(15)
V samostatné příloze se stanoví seznam materiálů vyňatých z regionální kumulace. Tato příloha může být pozměněna nejen při opětovném vzniku těchto okolností, ale také s cílem zahrnout případy, kdy by takové okolnosti nastaly v důsledku provedení kumulace mezi zeměmi sdružení regionální kumulace I a III.
Kumulace původu mezi zeměmi ve sdruženích regionální kumulace I a III a rozšířená kumulace by měla podléhat konkrétním podmínkám, přičemž by Komise v souladu s postupem projednávání ve výborech a na základě příslušných ohledů měla ověřit jejich splnění předtím, než zváží udělení kumulace. Ze stejných důvodů by Komise měla mít v případech, kdy používání této kumulace bylo uděleno, ale později se zjistí, že uplatňování kumulace již nesplňuje podmínky nebo vede k nežádoucím následkům, jako například k narušování obchodu nebo obcházení cel, možnost kdykoli odejmout povolení k používání těchto druhů kumulace.
(16)
Ve stávajících pravidlech původu jsou některá ustanovení týkající se rybářských plavidel lovících ryby mimo pobřežní vody složitá do takové míry, která je nepřiměřená jejich záměru, a je proto velmi obtížné je provádět i kontrolovat. Měla by proto být zjednodušena.
Stávající pravidla vyžadují důkaz přímé dopravy do Evropské unie, který je často obtížné získat. Kvůli tomuto požadavku nemůže jisté zboží, ke kterému je připojen platný doklad o původu, ve skutečnosti využívat preference. Je proto vhodné zavést nové, jednodušší a pružnější pravidlo, které se zaměří na to, aby zboží předložené celním orgánům po prohlášení o propuštění do volného oběhu v Evropské unii bylo stejné jako zboží, které opustilo zvýhodněnou zemi vývozu, a nebylo cestou jakýmkoli způsobem pozměněno či přetvořeno.
(17)
V současné době potvrzují původ produktů orgány zvýhodněné země a v případech, kdy se prokáže, že deklarovaný původ je nesprávný, dovozci často nemusí platit clo, neboť jednali v dobré víře a chyba se stala na straně příslušných orgánů. To vede ke ztrátě vlastních zdrojů Evropské unie a hlavní břemeno pak spočívá na daňových poplatnících Evropské unie. Vzhledem k tomu, že vývozci nejlépe sami znají původ svých produktů, je vhodné požadovat, aby vývozci přímo svým zákazníkům poskytovali deklarace o původu.
(18)
Vývozci by měli být registrováni u příslušných orgánů zvýhodněných zemí, aby se usnadnily cílené kontroly po vývozu. Za tímto účelem by každá zvýhodněná země měla vytvořit elektronický rejstřík registrovaných vývozců, jehož obsah by měl být oznámen Komisi příslušným vládním orgánem dané zvýhodněné země. Na tomto základě by Komise měla pro účely správních úřadů a hospodářských subjektů v Evropské unii vytvořit centrální databázi registrovaných vývozců, jejímž prostřednictvím by hospodářské subjekty před deklarováním zboží určeného k propuštění do volného oběhu mohly zkontrolovat, že jejich dodavatel je vývozce registrovaný v dotyčné zvýhodněné zemi. Stejně tak by hospodářské subjekty z Evropské unie vyvážející za účelem dvoustranné kumulace původu měly být registrovány u příslušných úřadů členských států.
(19)
Zveřejnění registračních čísel vývozců a údajů nedůvěrné povahy o nich by mělo ostatním stranám umožnit konzultaci těchto údajů s cílem zjednodušit transparentnost a zvýšit informovanost zúčastněných stran. Uvážíme-li však důsledky tohoto zveřejnění, mělo by k němu docházet pouze v případě, že k tomu vývozce předem dobrovolně udělí svůj výslovný a vědomý písemný souhlas.
(20)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (6) upravuje zpracování osobních údajů členskými státy. Zásady uvedené ve směrnici 95/46/ES by v tomto nařízení měly být podle potřeby doplněny nebo objasněny.
(21)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů institucemi a orgány Společenství a o volném pohybu těchto údajů (7) upravuje zpracovávání osobních údajů Komisí. Zásady uvedené v nařízení (ES) č. 45/2001 by v tomto nařízení měly být podle potřeby doplněny nebo objasněny.
(22)
Podle článku 28 směrnice 95/46/ES by vnitrostátní orgány dozoru měly provádět dohled nad přípustností zpracování osobních údajů členskými státy, zatímco podle článku 46 nařízení (ES) č. 45/2001 by evropský inspektor ochrany údajů měl kontrolovat činnost orgánů a institucí Evropské unie ve vztahu ke zpracování osobních údajů. Evropský inspektor ochrany údajů a vnitrostátní orgány dozoru by měli aktivně spolupracovat s v rámci své příslušné oblasti působnosti a zajistit koordinovaný dohled nad zpracováním dat prováděným v souladu s tímto nařízením.
(23)
Zavedení systému registrovaných vývozců musí zohlednit schopnost zvýhodněných zemí vytvořit a řídit registrační systém a rovněž schopnost Komise vytvořit nezbytnou centrální databázi. Za tím účelem musí Komise ještě stanovit požadavky uživatelů a technické specifikace systému. Po vytvoření podrobné struktury centrální databáze bude posouzen přesný vliv systému registrovaných vývozců, zejména pokud jde o přístupové údaje a ochranu údajů, a budou provedeny nezbytné úpravy příslušných ustanovení. Zavedení systému by proto mělo být odloženo na 1. ledna 2017, což umožní uskutečnění vývojové fáze, až budou stanoveny požadavky uživatelů a technické specifikace a provedeny případné právní úpravy nezbytné s ohledem na požadavky uživatelů systému a technické specifikace a jejich vliv na ochranu údajů. Pro země, které nemohou tento termín dodržet, by mělo být kromě toho stanoveno dodatečné tříleté období.
Do roku 2017 a po tomto roce by pro zvýhodněné země, které v té době nebudou schopny používat nový systém, měla být stanovena přechodná pravidla týkající se postupů a metod správní spolupráce založená na dosud platných ustanoveních. Tato přechodná pravidla by zejména měla stanovit vydávání dokladu o původu příslušnými orgány dotyčné země. Stávající pravidla by kromě toho měla být zefektivněna tím, že jejich struktura bude sladěna s pravidly platnými po zavedení systému registrovaných vývozců. Tím se tato pravidla stanou srozumitelnějšími, zejména díky jasnému rozlišení obecných zásad, postupů při vývozu ve zvýhodněné zemi, postupů při propuštění do volného oběhu v Evropské unii a metod správní spolupráce. Zároveň by mělo být aktualizováno osvědčení o původu zboží na tiskopise A, a to nahrazením poznámek týkajících se tiskopisu verzí poznámek z roku 2007, neboť tato verze zohledňuje poslední rozšíření EU, a proto obsahuje aktualizovaný seznam zemí, které přijímají tiskopis A pro účely systému všeobecných celních preferencí.
(24)
Přístup k systému by měl být podmíněn tím, že zvýhodněné země zavedou a zachovají správní struktury, které umožní efektivní řízení systému, a zaváží se na vyžádání Komisi poskytnout veškerou nezbytnou pomoc pro účely sledování řádného řízení systému. Mezi orgány v Evropské unii a ve zvýhodněných zemích musí existovat systém správní spolupráce, který poskytne rámec pro ověřování původu. Zároveň by měla být jasně stanovena odpovědnost vývozců při deklarování původu a rovněž úloha správních orgánů při řízení systému. Měl by být upřesněn obsah deklarace o původu a případy, ve kterých mohou celní orgány v Evropské unii odmítnout přijetí deklarace nebo ji zaslat k ověření.
(25)
Definice a seznam operací dostatečného opracování nebo zpracování obsažené ve stávajících ustanoveních jsou společné pro systém všeobecných celních preferencí a pro opatření preferenčních cel jednostranně přijatých Evropskou unií pro některé země nebo území. Vzhledem k tomu, že pravidla původu těchto pozdějších režimů budou reformována později, měla by se na ně i nadále vztahovat stávající ustanovení. V zájmu soudržnosti se systémem všeobecných celních preferencí a ostatních jednostranných preferenčních obchodních režimů je vhodné sladit definici zcela získaných produktů a seznam operací nedostatečného opracování nebo zpracování stanovené v těchto jednostranných režimech s definicemi a seznamem pravidel původu systému všeobecných celních preferencí.
(26)
Nařízení (EHS) č. 2454/93 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(27)
Na základě nařízení Komise (ES) č. 1613/2000 (8), (ES) č. 1614/2000 (9) a (ES) č. 1615/2000 (10) poskytlo Společenství odchylky od pravidel původu systému všeobecných celních preferencí u některých textilních produktů pocházejících z Laosu, Kambodže a Nepálu, které pozbývají platnosti dne 31. prosince 2010. Po zavedení jednodušších pravidel původu, která zohlední požadavky vývoje, tímto nařízením bude pokračování platnosti těchto odchylek zbytečné.
(28)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2454/93 se mění takto:
(1)
V části I, hlavě IV, kapitole 2 se články 66 až 97 nahrazují tímto:
„Oddíl 1
Systém všeobecných preferencí
Pododdíl 1
Obecná ustanovení
Článek 66
Tento oddíl stanoví pravidla týkající se definice pojmu „původní produkty“ a souvisejících postupů a metod správní spolupráce pro účely uplatňování systému všeobecných celních preferencí poskytovaného Evropskou unií rozvojovým zemím na základě nařízení (ES) č. 732/2008 (11) („systém“).
Článek 67
1. Pro účely tohoto oddílu a oddílu 1A této kapitoly se použijí tyto definice:
a)
„zvýhodněnou zemí“ se rozumí země nebo území uvedená/é v nařízení (ES) č. 732/2008; termín „zvýhodněná země“ se rovněž vztahuje na pobřežní vody této země nebo území ve smyslu Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu (úmluva z Montego Bay, 10. prosince 1982) a nesmí překročit jejich hranice;
b)
„výrobou“ se rozumí každé opracování nebo zpracování, včetně sestavování;
c)
„materiálem“ se rozumí jakékoli příměsi, suroviny, komponenty, části apod., které jsou používány při výrobě produktu;
d)
„produktem“ nebo „výrobkem“ se rozumí vyráběný produkt nebo výrobek, i když je zamýšleno jeho pozdější využití v jiné výrobní operaci;
e)
„zbožím“ se rozumí jak materiál, tak produkty či výrobky;
f)
„dvoustrannou kumulací“ se rozumí systém, na jehož základě se mohou produkty, které podle tohoto nařízení pocházejí z Evropské unie, považovat za původní materiály ve zvýhodněné zemi, když jsou v této zvýhodněné zemi dále zpracovány nebo jsou zapracovány do produktu;
g)
„kumulací s Norskem, Švýcarskem nebo Tureckem“ se rozumí systém, na jehož základě se mohou produkty, které pocházejí z Norska, Švýcarska nebo Turecka, považovat za původní materiály ve zvýhodněné zemi, když jsou v této zvýhodněné zemi dále zpracovány nebo jsou zapracovány do produktu a dovezeny do Evropské unie;
h)
„regionální kumulací“ se rozumí systém, kdy se produkty, které podle tohoto nařízení pocházejí ze země, jež je členem regionálního sdružení, považují za materiály pocházející z jiné země téhož regionálního sdružení (nebo ze země jiného regionálního sdružení, kde je možná kumulace mezi sdruženími), když jsou dále zpracovány nebo zapracovány do produktu tam vyráběného;
i)
„rozšířenou kumulací“ se rozumí systém, který uděluje Komise na základě žádosti předložené zvýhodněnou zemí, kdy se některé materiály pocházející ze země, se kterou má Evropská unie dohodu o volném obchodu podle článku XXIV platné Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT), považují za materiály pocházející z dotyčné zvýhodněné země, když jsou dále zpracovány nebo zapracovány do produktu vyráběného v této zemi;
j)
„zastupitelnými materiály“ se rozumí materiály stejného druhu a obchodní kvality, se stejnými technickými a fyzickými vlastnostmi, které od sebe po zapracování do hotového produktu nelze rozeznat;
k)
„regionálním sdružením“ se rozumí sdružení zemí, mezi nimiž se uplatňuje regionální kumulace;
l)
„celní hodnotou“ se rozumí hodnota určená v souladu s Dohodou o provádění článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu (Dohoda Světové obchodní organizace o celní hodnotě) z roku 1994;
m)
„hodnotou materiálů“ v seznamu v příloze 13a se rozumí celní hodnota v okamžiku dovozu použitých nepůvodních materiálů, nebo není-li známa a nelze-li ji určit, první ověřitelná cena zaplacená za tyto materiály ve zvýhodněné zemi. Pokud je třeba určit hodnotu použitých původních materiálů, použije se toto písmeno přiměřeně;
n)
„cenou ze závodu“ se rozumí cena zaplacená za produkt ze závodu výrobci, v jehož podniku došlo k poslednímu opracování nebo zpracování, pokud tato cena zahrnuje hodnotu veškerého použitého materiálu a veškeré další náklady související s jeho výrobou po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu získaného produktu.
V případě, že skutečná zaplacená cena neodráží veškeré náklady související s výrobou produktu, které byly skutečně vynaloženy ve zvýhodněné zemi, rozumí se cenou ze závodu součet všech těchto nákladů po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu získaného produktu;
o)
„maximálním obsahem nepůvodních materiálů“ se rozumí maximální povolený obsah nepůvodních materiálů, na jehož základě je výroba považována za opracování nebo zpracování dostatečné k tomu, aby byl produktu udělen status původu. Lze jej vyjádřit jako procento ceny ze závodu nebo jako procento čisté hmotnosti těchto použitých materiálů, které spadají do stanovené skupiny kapitol, do kapitoly, čísla nebo položky či podpoložky;
p)
„čistou hmotností“ se rozumí hmotnost samotného zboží bez balicích materiálů a jakýchkoli jiných obalů;
q)
„kapitolami“, „čísly“ a „položkami“ či „podpoložkami“ se rozumí kapitoly, čísla a položky či podpoložky (čtyř- nebo šestimístné číselné kódy) používané v nomenklatuře, která tvoří harmonizovaný systém se změnami podle doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 26. června 2004;
r)
„zařazením“ se rozumí zařazení produktu nebo materiálu do určitého čísla nebo položky či podpoložky harmonizovaného systému;
s)
„zásilkou“ se rozumí produkty, které:
-
buď zasílá současně jeden vývozce jednomu příjemci, nebo
-
které jsou dopravovány na podkladě jediného přepravního dokladu od vývozce k příjemci, a pokud tento doklad neexistuje, na podkladě jediné faktury;
t)
„vývozcem“ se rozumí osoba vyvážející zboží do Evropské unie nebo do zvýhodněné země, která je schopna prokázat původ zboží, a to bez ohledu na to, zda se jedná o výrobce či nikoli a zda sama splňuje vývozní formality či nikoli;
u)
„registrovaným vývozcem“ se rozumí vývozce, který je registrován u příslušných orgánů dotyčné zvýhodněné země, aby mohl vyhotovovat deklaraci o původu pro vývoz v rámci systému;
v)
„deklarací o původu“ se rozumí deklarace vyhotovená vývozcem, která uvádí, že produkty v ní uvedené splňují pravidla původu systému, a to s cílem buď umožnit osobě deklarující zboží určené k propuštění do volného oběhu v Evropské unii požadovat výhody preferenčního celního zacházení, nebo hospodářskému subjektu ve zvýhodněné zemi, který dováží materiály k dalšímu zpracování v souvislosti s pravidly kumulace, prokázat status původu tohoto zboží.
2. Pro účely odst. 1 písm. n) může pojem ‚výrobce‘ uvedený v odst. 1 písm. n) prvním pododstavci v případě, kdy bylo poslední opracování nebo zpracování zadáno výrobci, odkazovat na podnik, který subdodavatele zaměstnal.
Článek 68
1. S cílem zajistit řádné uplatňování systému se zvýhodněné země zaváží, že:
a)
zavedou a zachovají nezbytné správní struktury a systémy nutné pro provádění a řízení pravidel a postupů stanovených v tomto oddíle v dotyčné zemi, včetně případných opatření nezbytných pro uplatňování kumulace;
b)
jejich příslušné orgány budou spolupracovat s Komisí a celními orgány členských států.
2. Spolupráce uvedená v odst. 1 písm. b) zahrnuje:
a)
poskytování veškeré nezbytné podpory v případě žádosti Komise o jí prováděné sledování řádného řízení systému v dotyčné zemi, včetně ověřovacích návštěv na místě prováděných Komisí nebo celními orgány členských států;
b)
aniž jsou dotčeny články 97g a 97h, ověřování statusu původu produktů a dodržování dalších podmínek stanovených tímto oddílem, včetně návštěv na místě, pokud o to Komise nebo celní orgány členských států požádají v souvislosti s prošetřováním původu.
3. Zvýhodněné země Komisi předloží závazek uvedený v odstavci 1.
Článek 69
1. Zvýhodněné země Komisi oznámí názvy a adresy orgánů nacházejících se na jejich území, které jsou:
a)
součástí vládních orgánů dotyčné země nebo jednají z pověření vlády a jsou zplnomocněny k registraci vývozců a k jejich vynětí z rejstříku registrovaných vývozců;
b)
součástí vládních orgánů dotyčné země a zplnomocněny k poskytování podpory Komisi a celním orgánům členských států prostřednictvím správní spolupráce, jak je uvedeno v tomto oddíle.
2. Zvýhodněné země Komisi okamžitě oznámí veškeré změny informací oznámených podle odstavce 1.
3. Na základě informací podaných vládními orgány zvýhodněných zemí a celními orgány členských států Komise vytvoří elektronickou databázi registrovaných vývozců.
K databázi a údajům v ní obsaženým má přístup pouze Komise. Orgány uvedené v prvním pododstavci zajistí, aby údaje sdělované Komisi byly aktualizovány a aby byly úplné a přesné.
Údaje zpracované v databázi uvedené v prvním pododstavci se zveřejní na internetu s výjimkou důvěrných informací obsažených v kolonkách 2 a 3 žádosti o registraci vývozce uvedené v článku 92.
Osobní údaje zpracované databází uvedenou v prvním pododstavci a členskými státy podle tohoto oddílu se předají nebo zpřístupní třetím zemím nebo mezinárodním organizacím pouze v souladu s článkem 9 nařízení (ES) č. 45/2001.
4. Toto nařízení nijak neovlivňuje úroveň ochrany fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů podle ustanovení právních předpisů Evropské unie a jednotlivých členských států, a zejména nemění povinnosti členských států týkající se zpracovávání osobních údajů těmito státy podle směrnice 95/46/ES, ani povinnosti orgánů a institucí Evropské unie týkající se zpracovávání osobních údajů těmito orgány a institucemi podle nařízení (ES) č. 45/2001 při plnění jejich povinností.
Údaje o identifikaci a registraci vývozců tvořené souborem údajů uvedených v bodech 1, 3 (týkající se popisu činnosti), 4 a 5 přílohy 13c Komise zveřejní na internetu pouze v případě, že k tomu tito vývozci dobrovolně udělili svůj výslovný a vědomý písemný souhlas.
Vývozcům se poskytnou informace stanovené v článku 11 nařízení (ES) č. 45/2001.
Výkon práv osob v souvislosti s jejich registračními údaji uvedenými v příloze 13c a zpracovanými ve vnitrostátních systémech se řídí právními předpisy členského státu, který jejich osobní údaje uložil, přičemž tyto předpisy provádějí směrnici 95/46/ES.
Práva osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů v centrální databázi uvedené v odstavci 3 jsou vykonávána v souladu s nařízením (ES) č. 45/2001.
Vnitrostátní orgány dozoru pro ochranu údajů a evropský inspektor ochrany údajů, z nichž každý jedná v rozsahu svých příslušných pravomocí, aktivně spolupracují a zajišťují koordinovaný dozor nad databází uvedenou v odstavci 3.
Článek 70
1. Komise v řadě C Úředního věstníku Evropské unie zveřejní seznam zvýhodněných zemí a datum, od kdy jsou považovány za země splňující podmínky uvedené v článcích 68 a 69. Splní-li nová zvýhodněná země tytéž podmínky, Komise tento seznam aktualizuje.
2. Původní produkty ve zvýhodněné zemi ve smyslu tohoto oddílu po propuštění do volného oběhu v Evropské unii využívají systému pouze pod podmínkou, že byly vyvezeny v den stanovený v seznamu uvedeném v odstavci 1 nebo po tomto dni.
3. Zvýhodněná země se považuje za zemi splňující ustanovení článků 68 a 69 v den, kdy předložila závazek uvedený v čl. 68 odst. 1 a provedla oznámení uvedené v čl. 69 odst. 1.
Článek 71
Nedodrží-li příslušné orgány zvýhodněné země ustanovení čl. 68 odst. 1, čl. 69 odst. 2, článků 91, 92, 93 nebo 97g nebo nebudou-li systematicky dodržovat čl. 97h odst. 2, může to v souladu s článkem 16 nařízení (ES) č. 732/2008 vést k dočasnému odnětí preferencí v rámci systému pro danou zemi.
Pododdíl 2
Definice pojmu „původní produkty“
Článek 72
Za pocházející ze zvýhodněné země se považují tyto produkty:
a)
produkty, které byly v dané zemi zcela získány ve smyslu článku 75;
b)
produkty, které byly získány v dané zemi a obsahují materiály, které zde nebyly zcela získány, jestliže byly tyto materiály dostatečně opracovány nebo zpracovány ve smyslu článku 76.
Článek 73
1. V dotyčné zvýhodněné zemi musí být splněny podmínky pro získání statusu původu stanovené v tomto pododdíle.
2. Jsou-li původní produkty vyvezené ze zvýhodněné země do jiné země vráceny do zvýhodněné země, je třeba je považovat za nepůvodní, nelze-li příslušným orgánům věrohodně prokázat, že:
a)
vrácené produkty jsou totožné s vyvezenými a
b)
byly případně podrobeny pouze operacím nezbytným pro jejich uchování v dobrém stavu po dobu pobytu v dané zemi nebo při jejich vývozu.
Článek 74
1. Produkty deklarované k propuštění do volného oběhu v Evropské unii musí být stejné jako produkty vyvezené ze zvýhodněné země, ze které pocházejí. Před jejich deklarováním k propuštění do volného oběhu nesmí být pozměněny, jakýmkoli způsobem přetvořeny nebo podrobeny operacím kromě těch, které je mají uchovat v dobrém stavu. Skladování produktů nebo zásilek a rozdělování zásilek lze provést na odpovědnost vývozce nebo následného držitele zboží a produkty zůstávají v zemi nebo zemích tranzitu pod dohledem celních orgánů.
2. Splnění odstavce 1 se považuje za uspokojivé, pokud celní orgány nemají důvod k pochybnostem; v takových případech mohou celní orgány požádat deklaranta, aby poskytl důkaz plnění, který je možné poskytnout jakýmkoli způsobem, včetně smluvních přepravních dokumentů, jako jsou nákladní listy; může se rovněž jednat o faktické či konkrétní důkazy založené na značení nebo číslování balíků nebo jakékoli důkazy týkající se vlastního zboží.
3. Při uplatnění kumulace podle článků 84, 85 nebo 86 se odstavce 1 a 2 použijí přiměřeně.
Článek 75
1. Za zcela získané ve zvýhodněné zemi se považují:
a)
nerostné produkty tam vytěžené z půdy nebo mořského dna;
b)
rostliny a produkty ze zeleniny tam vypěstované nebo sklizené;
c)
živá zvířata tam narozená nebo vylíhnutá a odchovaná;
d)
produkty získané z živých zvířat tam odchovaných;
e)
produkty z poražených zvířat tam narozených či vylíhnutých a odchovaných;
f)
produkty získané z tamního lovu nebo rybolovu;
g)
produkty akvakultury z ryb, korýšů a měkkýšů tam narozených nebo vylíhnutých a odchovaných;
h)
produkty mořského rybolovu a jiné produkty vytěžené z moře mimo pobřežní vody jejími plavidly;
i)
produkty vyrobené nebo získané na palubě jejích výrobních plavidel výlučně z produktů uvedených v písmenu h);
j)
vyřazené předměty tam sebrané, jsou-li použitelné pouze k opětovnému získání surovin;
k)
odpad a šrot pocházející z výrobních operací tam provedených;
l)
produkty získané z mořského dna nebo z mořského podzemí ležícího mimo pobřežní vody, má-li zvýhodněná země výhradní práva k využívání tohoto mořského dna nebo mořského podzemí;
m)
zboží tam vyrobené výhradně z produktů uvedených v písmenech a) až l).
2. Pojmy „její plavidla“ a „její výrobní plavidla“ uvedené v odst. 1 písm. h) a i) se vztahují pouze na plavidla a výrobní plavidla, která splňují tyto požadavky:
a)
jsou registrována ve zvýhodněné zemi nebo v některém členském státě;
b)
plují pod vlajkou zvýhodněné země nebo některého členského státu;
c)
splňují jednu z těchto podmínek:
i)
vlastní je alespoň z 50 % státní příslušníci zvýhodněné země nebo některého členského státu nebo
ii)
vlastní je společnosti,
-
které mají sídlo a hlavní provozovnu ve zvýhodněné zemi nebo v některém členském státě a
-
které jsou alespoň z 50 % ve vlastnictví zvýhodněné země nebo členských států nebo veřejných subjektů nebo státních příslušníků zvýhodněné země nebo členských států.
3. Podmínky uvedené v odstavci 2 mohou být splněny v členských státech nebo v různých zvýhodněných zemích, pokud všechny zvýhodněné země využívají regionální kumulaci podle čl. 86 odst. 1 a 5. V takovém případě se podle odst. 2 písm. b) produkty považují za pocházející ze zvýhodněné země, pod jejíž vlajkou pluje plavidlo nebo výrobní plavidlo.
První pododstavec se použije, pouze pokud jsou splněna ustanovení čl. 86 odst. 2 písm. b) a c).
Článek 76
1. Aniž jsou dotčeny články 78 a 79, považují se produkty, které nejsou zcela získány v dotyčné zvýhodněné zemi ve smyslu článku 75, za pocházející z této zvýhodněné země, pokud jsou splněny podmínky pro dotyčné zboží stanovené v seznamu v příloze 13a.
2. Je-li produkt, který získal status původu v některé zemi podle odstavce 1, dále v této zemi zpracován a použit jako materiál k výrobě jiného produktu, nezohledňují se nepůvodní materiály, které mohly být použity k jeho výrobě.
Článek 77
1. U každého produktu se určí, zda byly splněny požadavky čl. 76 odst. 1.
V případě, kdy je příslušné pravidlo založeno na dodržení maximálního obsahu nepůvodních materiálů, je však s ohledem na výkyvy v nákladech a směnných kurzech možné hodnotu nepůvodních materiálů vypočítat na základě průměru, jak je uvedeno v odstavci 2.
2. V případě uvedeném v odstavci 1 druhém pododstavci se průměrná cena produktu ze závodu vypočítá na základě součtu cen ze závodu účtovaných v každém prodeji produktů provedeném během předchozího účetního období a průměrná hodnota použitých nepůvodních materiálů se vypočítá na základě souhrnu hodnoty všech nepůvodních materiálů použitých k výrobě produktů za předchozí účetní období určené v zemi vývozu nebo v případě, kdy dosud nejsou k dispozici údaje za celé účetní období, za období kratší, nejméně však za tři měsíce.
3. Vývozci, kteří se rozhodnou pro výpočet na základě průměrné hodnoty, tuto metodu důsledně používají během roku následujícího po referenčním účetním období nebo případně během roku následujícího po kratším období použitém jako období referenční. Mohou tuto metodu přestat používat, pokud během daného účetního období nebo kratšího reprezentativního období nejméně tří měsíců zaznamenají, že výkyvy v nákladech nebo směnných kurzech, jež odůvodňovaly používání této metody, přestaly existovat.
4. Průměry uvedené v odstavci 2 se použijí jako cena ze závodu, resp. hodnota nepůvodních materiálů, aby bylo možné zjistit dodržování maximálního obsahu nepůvodních materiálů.
Článek 78
1. Aniž je dotčen odstavec 3, považují se za opracování nebo zpracování nedostatečná pro to, aby produktu udělila status původu, bez ohledu na to, zda jsou splněny podmínky článku 76, tyto operace:
a)
operace, jejichž účelem je uchování produktů v dobrém stavu během přepravy a skladování;
b)
rozdělování a spojování nákladových kusů;
c)
mytí, praní, čištění; odstraňování prachu, oxidu, oleje, nátěru nebo jiných povrchových vrstev;
d)
žehlení nebo mandlování textilií nebo textilních výrobků;
e)
prosté natírání a leštění;
f)
loupání a částečné nebo úplné mletí rýže; leštění a hlazení obilovin a rýže;
g)
operace barvení nebo ochucování cukru nebo tvarování cukru; částečné nebo úplné mletí krystalového cukru;
h)
loupání, vypeckovávání a louskání ovoce, ořechů a zeleniny;
i)
ostření, jednoduché broušení nebo prosté řezání;
j)
prosévání, prohazování, třídění, zařazování, sestavování (včetně vytváření souprav předmětů);
k)
prosté plnění do lahví, konzerv, baněk, pytlů, beden, krabic, upevnění na podložky nebo desky a veškeré ostatní prosté balící operace;
l)
připevňování nebo tisk značek, štítků, log a obdobných rozlišovacích znaků na produkty nebo jejich obaly;
m)
prosté mísení produktů, bez ohledu na druh produktů; mísení cukru s jakýmkoli dalším materiálem;
n)
prosté přidávání vody nebo ředění, dehydratace nebo denaturace produktů;
o)
prosté sestavování součástí produktu na úplný produkt nebo rozkládání produktů na části;
p)
kombinace dvou nebo více úkonů uvedených v písmenech a) až o);
q)
porážení zvířat.
2. Pro účely odstavce 1 se operace považují za prosté, jestliže k jejich provádění nejsou nutné žádné zvláštní dovednosti nebo stroje, přístroje nebo nástroje pro tyto operace zvláště vyrobené nebo nainstalované.
3. Při určování, zda se opracování nebo zpracování daného výrobku považuje za nedostatečné ve smyslu odstavce 1, se zohlední všechny operace provedené na daném výrobku ve zvýhodněné zemi.
Článek 79
1. Odchylně od článku 76 a s výhradou odstavců 2 a 3 tohoto článku mohou být nepůvodní materiály, které podle podmínek stanovených v seznamu v příloze 13a nemají být použity při výrobě daného produktu, přesto použity, pokud jejich celková hodnota nebo čistá hmotnost stanovená pro produkt nepřesahuje:
a)
15 % hmotnosti produktu u produktů kapitol 2 a 4 až 24 harmonizovaného systému, s výjimkou zpracovaných produktů rybolovu kapitoly 16;
b)
15 % ceny produktu ze závodu u ostatních produktů, s výjimkou produktů kapitol 50 až 63 harmonizovaného systému, u kterých se použijí přípustné odchylky uvedené v poznámkách 6 a 7 části I přílohy 13a.
2. Odstavec 1 nepovoluje překročení procentního podílu maximálního obsahu nepůvodních materiálů, jak je určeno v pravidlech, která jsou stanovena v seznamu v příloze 13a.
3. Odstavce 1 a 2 se nepoužijí na produkty zcela získané ve zvýhodněné zemi ve smyslu článku 75. Aniž je dotčen článek 78 a čl. 80 odst. 2, použije se však přípustná odchylka stanovená v těchto odstavcích na souhrn všech materiálů, které jsou použity při výrobě produktu a pro které pravidlo stanovené v seznamu v příloze 13a stanoví, že tyto materiály mají být zcela získány.
Článek 80
1. Určující jednotkou pro použití ustanovení tohoto oddílu je konkrétní produkt, který je považován za základní jednotku při určování zařazení za použití harmonizovaného systému.
2. Sestává-li zásilka z více stejných produktů zařazených do stejného čísla harmonizovaného systému, zohlední se při použití ustanovení tohoto oddílu každý jednotlivý produkt samostatně.
3. Je-li podle všeobecného výkladového pravidla 5 harmonizovaného systému zařazován s produktem i jeho obal, pak se tento obal zahrne i pro účely určování původu produktu.
Článek 81
Příslušenství, náhradní díly a nástroje dodávané spolu se zařízením, strojem, přístrojem nebo vozidlem, které jsou součástí jeho běžného vybavení a jsou zahrnuty v jeho ceně ze závodu, se považují za jeden celek s dotyčným zařízením, strojem, přístrojem nebo vozidlem.
Článek 82
Soupravy ve smyslu všeobecného výkladového pravidla 3 harmonizovaného systému se považují za původní produkty, jestliže jsou původními produkty všechny součásti, z nichž se skládají.
Pokud se však souprava skládá z původních i nepůvodních produktů, považuje se za původní produkt jako celek pod podmínkou, že hodnota nepůvodních produktů netvoří více než 15 % ceny ze závodu této soupravy.
Článek 83
Při určování, zda je produkt původním produktem, se nezohledňuje původ těchto prvků, které mohou být použity při jeho výrobě:
a)
energie a palivo;
b)
zařízení a vybavení;
c)
stroje a nástroje;
d)
zboží, které se nestává a nemá se stát součástí konečného složení produktu.
Pododdíl 3
Kumulace
Článek 84
Dvoustranná kumulace umožňuje, aby produkty pocházející z Evropské unie byly považovány za materiály pocházející ze zvýhodněné země, jsou-li zapracovány do produktu vyráběného v této zemi za předpokladu, že opracování nebo zpracování tam provedené přesahuje rámec operací uvedených v čl. 78 odst. 1.
Článek 85
1. Pokud Norsko, Švýcarsko a Turecko poskytují všeobecné celní preference na produkty pocházející ze zvýhodněných zemí a uplatňují pojem původu odpovídající pojmu definovanému v tomto oddíle, umožňuje kumulace s Norskem, Švýcarskem nebo Tureckem, aby produkty pocházející z Norska, Švýcarska nebo Turecka byly považovány za materiály pocházející ze zvýhodněné země, pokud opracování nebo zpracování tam provedené přesahuje rámec operací uvedených v čl. 78 odst. 1.
2. Odstavec 1 se použije pod podmínkou, že Turecko, Norsko a Švýcarsko poskytují na základě reciprocity stejné zacházení produktům pocházejícím ze zvýhodněných zemí, které zapracovávají materiály pocházející z Evropské unie.
3. Odstavec 1 se nepoužije na produkty kapitol 1 až 24 harmonizovaného systému.
4. Evropská komise v řadě C Úředního věstníku Evropské unie zveřejní datum, ke kterému byly splněny podmínky stanovené v odstavcích 1 a 2.
Článek 86
1. Regionální kumulace se vztahuje na tato čtyři různá regionální sdružení:
a)
sdružení I: Brunej, Kambodža, Indonésie, Laos, Malajsie, Filipíny, Singapur, Thajsko, Vietnam;
b)
sdružení II: Bolívie, Kolumbie, Kostarika, Ekvádor, Salvador, Guatemala, Honduras, Nikaragua, Panama, Peru, Venezuela;
c)
sdružení III: Bangladéš, Bhútán, Indie, Maledivy, Nepál, Pákistán, Srí Lanka;
d)
sdružení IV: Argentina, Brazílie, Paraguay a Uruguay.
2. Regionální kumulace mezi zeměmi v rámci stejného sdružení se uplatní, pouze pokud byly splněny tyto podmínky:
a)
pro účely regionální kumulace mezi zeměmi regionálního sdružení se použijí pravidla původu stanovená v tomto oddíle.
V případě, že způsobilá operace stanovená v části II přílohy 13a není stejná u všech zemí účastnících se kumulace, určí se původ produktů vyvážených z jedné země regionálního sdružení do druhé za účelem regionální kumulace na základě pravidla, které by se použilo, kdyby se produkty vyvážely do Evropské unie;
b)
země regionálního sdružení se zavázaly, že:
i)
budou dodržovat ustanovení tohoto oddílu nebo dbát na jejich dodržování a
ii)
poskytnou nezbytnou správní spolupráci, aby bylo zajištěno správné provádění tohoto oddílu s ohledem na Evropskou unii a rovněž mezi těmito zeměmi;
c)
závazky uvedené v písmenu b) byly Komisi oznámeny sekretariátem dotyčného regionálního sdružení nebo jiným příslušným subjektem zastupujícím členy daného regionálního sdružení.
Pokud země regionálního sdružení již před 1. lednem 2011 splnily ustanovení prvního pododstavce písmene b) a c), nový závazek se nevyžaduje.
3. Materiály uvedené v seznamu v příloze 13b jsou vyňaty z regionální kumulace stanovené v odstavci 2 v případě, že:
a)
celní preference uplatňovaná v Evropské unii není stejná pro všechny země účastnící se kumulace a
b)
dotčené materiály by prostřednictvím kumulace využívaly příznivějšího celního zacházení než toho, kterého by se jim dostalo v případě přímého vývozu do Evropské unie.
4. Regionální kumulace mezi zeměmi stejného regionálního sdružení se uplatní pouze pod podmínkou, že opracování nebo zpracování provedené ve zvýhodněné zemi, kde jsou materiály dále zpracovány nebo zapracovány, přesahuje rámec operací uvedených v čl. 78 odst. 1 a v případě textilních výrobků také rámec operací uvedených v příloze 16.
Není-li splněna podmínka stanovená v prvním pododstavci, je zemí původu produktů země regionálního sdružení s největším podílem celní hodnoty použitých materiálů pocházejících z ostatních zemí regionálního sdružení.
Je-li země původu určena podle druhého pododstavce, musí být uvedena jako země původu na dokladu o původu, který vyhotoví vývozce produktu do Evropské unie nebo - do zahájení používání systému registrovaných vývozců - vystaví orgány zvýhodněné země vývozu.
5. Na žádost orgánů zvýhodněné země sdružení I nebo sdružení III může Komise udělit regionální kumulaci mezi zeměmi těchto sdružení, pokud je Komise přesvědčena, že jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
jsou splněny podmínky stanovené v odst. 2 písm. a) a
b)
země, které se mají účastnit této regionální kumulace, se zavázaly a společně oznámily Komisi svůj závazek:
i)
dodržovat ustanovení tohoto oddílu nebo dbát na jejich dodržování a
ii)
poskytnout nezbytnou správní spolupráci, aby bylo zajištěno správné provádění tohoto oddílu s ohledem na Evropskou unii a rovněž mezi těmito zeměmi.
Žádost uvedená v prvním pododstavci musí být podložena důkazy, že podmínky v něm stanovené jsou splněny. Žádost je adresována Komisi. Komise o žádosti rozhodne po zohlednění všech prvků týkajících se kumulace, které považuje za vhodné, včetně materiálů, které mají být kumulovány.
6. V případě, že produkty vyrobené v zemi sdružení I nebo sdružení III za použití materiálů pocházejících ze země druhého sdružení mají být vyvezeny do Evropské unie, určí se původ těchto produktů takto:
a)
materiály pocházející ze země jednoho regionálního sdružení se považují za materiály pocházející ze země druhého regionálního sdružení, jsou-li zapracovány do produktu tam získaného za předpokladu, že opracování nebo zpracování provedené v druhé zvýhodněné zemi přesahuje rámec operací uvedených v čl. 78 odst. 1 a v případě textilních výrobků také rámec operací uvedených v příloze 16;
b)
není-li splněna podmínka stanovená v písmenu a), je zemí původu produktů země účastnící se kumulace s největším podílem celní hodnoty použitých materiálů pocházejících z ostatních zemí účastnících se kumulace.
Je-li země původu určena podle prvního pododstavce písm. b), musí být uvedena jako země původu na dokladu o původu, který vyhotoví vývozce produktu do Evropské unie nebo - do zahájení používání systému registrovaných vývozců - vystaví orgány zvýhodněné země vývozu.
7. Na žádost orgánů kterékoli zvýhodněné země může Komise poskytnout rozšířenou kumulaci mezi zvýhodněnou zemí a zemí, se kterou má Evropská unie dohodu o volném obchodu podle článku XXIV platné Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT), jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
země účastnící se kumulace se zavázaly, že budou dodržovat nebo dbát na dodržování ustanovení tohoto oddílu a poskytnou nezbytnou správní spolupráci, aby bylo zajištěno správné provádění tohoto oddílu s ohledem na Evropskou unii a rovněž mezi těmito zeměmi;
b)
závazek uvedený v písmenu a) byl dotčenou zvýhodněnou zemí oznámen Komisi.
Žádost uvedená v prvním pododstavci obsahuje seznam materiálů, jichž se kumulace týká, a je podložena důkazy, že podmínky stanovené v prvním pododstavci písm. a) a b) byly splněny. Žádost je adresována Komisi. Pokud dojde ke změně daných materiálů, předloží se nová žádost.
Materiály kapitol 1 až 24 harmonizovaného systému jsou z rozšířené kumulace vyňaty.
8. V případech rozšířené kumulace uvedené v odstavci 7 se původ použitých materiálů a vhodný dokumentární doklad o původu určí v souladu s pravidly stanovenými v příslušné dohodě o volném obchodu. Původ produktů, které mají být vyvezeny do Evropské unie, se určí v souladu s pravidly původu stanovenými v tomto oddíle.
Aby získaný produkt získal status původu, není nutné, aby materiály, které pocházejí ze země, s níž má Evropská unie dohodu o volném obchodu, a které jsou ve zvýhodněné zemi použity při výrobě produktu, který má být vyvezen do Evropské unie, prošly dostatečným opracováním nebo zpracováním, pokud toto opracování nebo zpracování provedené v dotčené zvýhodněné zemi přesahuje operace uvedené v čl. 78 odst. 1.
9. Komise v řadě C Úředního věstníku Evropské unie zveřejní:
a)
datum, kdy nabývá účinku kumulace mezi zeměmi sdružení I a sdružení III stanovená v odstavci 5, seznam zemí účastnících se této kumulace a případně seznam materiálů, na něž se kumulace uplatňuje;
b)
datum, kdy nabývá účinku rozšířená kumulace, seznam zemí účastnících se této kumulace a seznam materiálů, na něž se kumulace uplatňuje.
Článek 87
V případě použití dvoustranné kumulace nebo kumulace s Norskem, Švýcarskem nebo Tureckem v kombinaci s regionální kumulací obdrží získaný produkt status původu jedné ze zemí dotčeného regionálního sdružení určený v souladu s čl. 86 odst. 4 prvním a druhým pododstavcem.
Článek 88
1. Pododdíly 1 a 2 se použijí přiměřeně na:
a)
vývoz z Evropské unie do zvýhodněné země za účelem dvoustranné kumulace;
b)
vývoz z jedné zvýhodněné země do jiné za účelem regionální kumulace, jak je stanoveno v čl. 86 odst. 1 a 5, aniž je dotčen čl. 86 odst. 2 písm. a) druhý pododstavec.
2. Jsou-li pro opracování nebo zpracování produktu použity původní a nepůvodní zastupitelné materiály, mohou celní úřady členských států na písemnou žádost hospodářských subjektů za účelem následného vývozu do zvýhodněné země v rámci dvoustranné kumulace povolit spravování materiálů v Evropské unii za použití metody odděleného vedení účetnictví, aniž by materiály byly uchovávány odděleně.
3. Celní orgány členských států mohou pro udělení povolení uvedeného v odstavci 2 stanovit jakékoli podmínky, které považují za vhodné.
Povolení se udělí pouze tehdy, je-li použitím metody uvedené v odstavci 2 možné zajistit, aby bylo množství získaných produktů, které by mohly být považovány za „pocházející z Evropské unie“, kdykoli stejné jako množství, které by bylo získáno za použití metody fyzického oddělení zásob.
Je-li metoda povolena, uplatňuje se a její uplatňování se zaznamenává podle všeobecných účetních zásad uplatňovaných v Evropské unii.
4. Držitel metody uvedené v odstavci 2 vyhotovuje nebo do zahájení používání systému registrovaných vývozců žádá o doklady o původu pro množství produktů, které mohou být považovány za pocházející z Evropské unie. Na žádost celních orgánů členských států držitel předloží prohlášení o způsobu, jakým bylo uvedené množství spravováno.
5. Celní úřady členských států sledují využívání povolení uvedeného v odstavci 2.
Mohou povolení odejmout v těchto případech:
a)
držitel jakýmkoli způsobem povolení zneužívá nebo
b)
držitel nesplní některou z dalších podmínek stanovených v tomto oddíle nebo v oddíle 1A.
Pododdíl 4
Odchylky
Článek 89
1. Komise může z vlastního podnětu nebo na žádost zvýhodněné země přiznat zvýhodněné zemi dočasnou odchylku od ustanovení tohoto oddílu, pokud:
a)
taková země z důvodu vnitřních nebo vnějších faktorů dočasně nemůže dodržovat pravidla pro získání statusu původu stanovená v článku 72, která předtím dodržovat mohla, nebo
b)
taková země potřebuje čas, aby se mohla připravit na dodržování pravidel pro získání statusu původu stanovených v článku 72.
2. Tato dočasná odchylka je omezena na trvání účinků vnitřních nebo vnějších faktorů, které ji odůvodňují, nebo na dobu, kterou dotyčná zvýhodněná země potřebuje k zajištění dodržování pravidel.
3. Žádost o odchylku se v písemné podobě předkládá Komisi. Jsou v ní uvedeny důvody pro odchylku podle odstavce 1 a obsahuje náležité podpůrné doklady.
4. Je-li odchylka přiznána, dotyčná zvýhodněná země, musí splnit veškeré požadavky stanovené s ohledem na informace, které mají být poskytnuty Komisi a které se týkají používání odchylky a správy množství, pro která byla odchylka přiznána.
Pododdíl 5
Postupy při vývozu ve zvýhodněné zemi
Článek 90
Systém se použije v těchto případech:
a)
splní-li zboží vyvážené registrovaným vývozcem ve smyslu článku 92 požadavky tohoto oddílu;
b)
v případě zásilky sestávající z jednoho nebo více balení obsahujících původní produkty vyvezené kterýmkoli vývozcem, pokud celková hodnota zasílaných původních produktů nepřesáhne 6 000 EUR.
Článek 91
1. Příslušné orgány zvýhodněné země vytvoří a pravidelně aktualizují elektronický rejstřík registrovaných vývozců usazených v této zemi. Rejstřík musí být aktualizován, jakmile je kterýkoli vývozce v souladu s čl. 93 odst. 2 z rejstříku vyňat.
2. Rejstřík obsahuje tyto informace:
a)
název a plnou adresu místa, ve kterém je registrovaný vývozce usazen, včetně identifikačního čísla země nebo území (kód země ISO alfa 2);
b)
číslo registrovaného vývozce;
c)
produkty, které mají být v rámci systému vyváženy (přibližný seznam kapitol nebo čísel harmonizovaného systému, jak žadatel uzná za vhodné);
d)
údaje o tom, odkdy a dokdy je/byl vývozce registrován;
e)
důvod pro vynětí z rejstříku (na žádost registrovaného vývozce/vynětí příslušnými orgány). Tyto údaje mají k dispozici pouze příslušné orgány.
3. Příslušné orgány zvýhodněných zemí oznámí Komisi vnitrostátní systém číslování používaný pro označování registrovaných vývozců. Číslo začíná kódem země ISO alfa 2.
Článek 92
Za účelem registrace vývozci podají žádost u příslušných orgánů zvýhodněné země, které jsou uvedeny v čl. 69 odst. 1 písm. a), a to za použití formuláře, jehož vzor je uveden v příloze 13c. Vyplněním formuláře dávají vývozci souhlas s uložením poskytnutých informací do databáze Komise a se zveřejněním nedůvěrných údajů na internetu.
Příslušné orgány žádost přijmou, pouze pokud je úplná.
Článek 93
1. Registrovaní vývozci, kteří již nesplňují podmínky pro vývoz zboží v rámci systému nebo již nemají v úmyslu toto zboží vyvážet, tuto skutečnost oznámí příslušným orgánům zvýhodněné země, které je neprodleně vyjmou z rejstříku registrovaných vývozců vedeném v této zvýhodněné zemi.
2. Aniž je dotčen systém postihů a sankcí platných ve zvýhodněné zemi, vyhotoví-li registrovaní vývozci záměrně nebo z nedbalosti deklaraci o původu nebo jakýkoli podpůrný dokument, který obsahuje nesprávné informace vedoucí k tomu, že neoprávněně nebo podvodně získají výhody preferenčního celního zacházení, nebo zapříčiní-li vyhotovení této deklarace o původu nebo podpůrného dokumentu, vyjmou příslušné orgány zvýhodněné země vývozce z rejstříku registrovaných vývozců vedeného v dotyčné zvýhodněné zemi.
3. Aniž je dotčen možný vliv nesrovnalostí zjištěných během ověřování, nabývá vynětí registrovaných vývozců z rejstříku účinku pro budoucnost, tj. týká se deklarací vyhotovených po datu vynětí z rejstříku.
4. Vývozci, kteří byli v souladu s odstavcem 2 příslušnými orgány vyňati z rejstříku registrovaných vývozců, mohou být do tohoto rejstříku znovu zaneseni, pouze pokud prokáží příslušným orgánům zvýhodněné země, že napravili situaci, která vedla k jejich vynětí z rejstříku.
Článek 94
1. Registrovaní i neregistrovaní vývozci dodrží tyto povinnosti:
a)
vedou příslušné obchodní účetní záznamy o výrobě a dodávkách zboží způsobilého pro preferenční zacházení;
b)
mají k dispozici veškeré doklady týkající se materiálu používaného při výrobě;
c)
uchovávají veškeré celní doklady týkající se materiálu používaného při výrobě;
d)
po dobu alespoň tří let od konce roku, ve kterém byla vyhotovena deklarace o původu, popřípadě déle, pokud to vyžadují vnitrostátní právní předpisy, vedou záznamy o:
i)
deklaracích o původu, které vyhotovili, a
ii)
původních a nepůvodních materiálech, výrobě a účetní evidenci o zásobách.
Záznamy uvedené v prvním pododstavci písm. d) mohou být v elektronické podobě, avšak musí umožnit dohledání materiálů používaných při výrobě vyvážených produktů a potvrzení jejich statusu původu.
2. Povinnosti stanovené v odstavci 1 se také vztahují na dodavatele, kteří vývozcům poskytují prohlášení dodavatele, jež potvrzuje status původu zboží, které dodávají.
Článek 95
1. Vývozce vyhotoví deklaraci o původu při vývozu produktů, na něž se tato deklarace vztahuje, jestliže lze dotyčné zboží považovat za pocházející z dané zvýhodněné země nebo z jiné zvýhodněné země podle čl. 86 odst. 4 druhého pododstavce nebo čl. 86 odst. 6 prvního pododstavce písm. b).
2. Odchylně od odstavce 1 lze deklaraci o původu výjimečně vyhotovit až po vývozu („zpětná deklarace“) pod podmínkou, že je předložena v členském státě deklarace k propuštění do volného oběhu nejpozději dva roky po vývozu.
3. Vývozce poskytne svému zákazníku v Evropské unii deklaraci o původu, která obsahuje náležitosti uvedené v příloze 13d. Deklarace o původu se vyhotovuje buď v angličtině, nebo ve francouzštině.
Může být vyhotovena na kterémkoli obchodním dokladu, který umožní zjištění totožnosti dotčeného vývozce a příslušného zboží.
4. Při uplatnění kumulace podle článku 84, čl. 86 odst. 1 nebo čl. 86 odst. 5 a 6 se vývozce produktu, při jehož výrobě se používají materiály pocházející ze země, s níž je povolena kumulace, spoléhá na deklaraci o původu poskytnutou jeho dodavatelem. V těchto případech obsahuje deklarace o původu vyhotovená vývozcem podle okolností označení „EU cumulation“, „regional cumulation“ nebo „Cumul UE“, „cumul régional“.
5. Při uplatnění kumulace podle článku 85 se vývozce produktu, při jehož výrobě se používají materiály pocházející ze země, s níž je povolena kumulace, spoléhá na doklad o původu poskytnutý jeho dodavatelem a vyhotovený v souladu s pravidly původu systému všeobecných celních preferencí Norska, Švýcarska nebo Turecka. V tomto případě obsahuje deklarace o původu vyhotovená vývozcem označení „Norway cumulation“, „Switzerland cumulation“, „Turkey cumulation“ nebo „Cumul Norvège“, ‚Cumul Suisse‘, „Cumul Turquie“.
6. Při uplatnění rozšířené kumulace podle čl. 86 odst. 7 a 8 se vývozce produktu, při jehož výrobě se používají materiály pocházející ze země, s níž je povolena rozšířená kumulace, spoléhá na doklad o původu poskytnutý jeho dodavatelem a vyhotovený v souladu s ustanoveními příslušné dohody o volném obchodu mezi Evropskou unií a dotyčnou zemí.
V tomto případě obsahuje deklarace o původu vyhotovená vývozcem označení „extended cumulation with country x“ nebo „cumul étendu avec le pays x“.
Článek 96
1. Deklarace o původu se vyhotovuje pro každou zásilku.
2. Deklarace o původu platí dvanáct měsíců od data jejího vyhotovení vývozcem.
3. Jedna deklarace o původu se může vztahovat na několik zásilek, pokud zboží splňuje tyto podmínky:
a)
jedná se o rozložené nebo nesložené produkty ve smyslu všeobecného výkladového pravidla 2 písm. a) harmonizovaného systému;
b)
spadá do třídy XVI nebo XVII nebo čísla 7308 nebo 9406 harmonizovaného systému a
c)
má být dováženo po částech.
Pododdíl 6
Postupy při propuštění do volného oběhu v evropské unii
Článek 97
1. Celní prohlášení k propuštění do volného oběhu obsahuje odkaz na deklaraci o původu. Deklarace o původu musí být k dispozici celním orgánům, které mohou požádat o její předložení, aby mohly prohlášení ověřit. Tyto celní orgány mohou také požadovat překlad deklarace do úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků daného členského státu.
2. Požádá-li deklarant o uplatnění režimu, aniž by měl při přijetí celního prohlášení k propuštění do volného oběhu k dispozici deklaraci o původu, považuje se toto prohlášení za neúplné ve smyslu čl. 253 odst. 1 a podle toho se s ním nakládá.
3. Před deklarováním zboží určeného k propuštění do volného oběhu se deklarant řádně ujistí, že zboží splňuje pravidla uvedená v tomto oddíle, a to zejména tím, že zkontroluje:
i)
v databázi uvedené v čl. 69 odst. 3, že vývozce je registrován, aby mohl vyhotovovat deklarace o původu, s výjimkou případů, kdy celková hodnota zasílaných původních produktů nepřesahuje 6 000 EUR, a
ii)
že deklarace o původu je vyhotovena v souladu s přílohou 13d.
Článek 97a
1. Tyto produkty jsou vyňaty z povinnosti vyhotovit a předložit deklaraci o původu:
a)
produkty, které jsou zasílány v drobných zásilkách soukromými osobami soukromým osobám a jejichž celková hodnota nepřesahuje 500 EUR;
b)
produkty, které se nacházejí v osobních zavazadlech cestujících a jejichž celková hodnota nepřesahuje 1 200 EUR.
2. Produkty uvedené v odstavci 1 musí splňovat tyto podmínky:
a)
nedováží se za obchodním účelem;
b)
byly prohlášeny za produkty splňující podmínky pro využívání režimu;
c)
není pochyb o pravdivosti prohlášení uvedeného v písm. b).
3. Pro účely odst. 2 písm. a) se dovoz nepovažuje za dovoz prováděný za obchodním účelem, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
dovoz je příležitostný;
b)
dovoz je tvořen výhradně produkty pro osobní potřebu příjemců nebo cestujících či jejich rodin;
c)
z povahy a množství produktů je zřejmé, že neslouží žádnému obchodnímu účelu.
Článek 97b
1. Zjištěním drobných rozporů mezi údaji uvedenými v deklaraci o původu a údaji v dokladech, které byly celním orgánům předloženy za účelem splnění celních formalit při dovozu produktů, není zapříčiněna neplatnost deklarace o původu, je-li řádně prokázáno, že se daný doklad vztahuje na dotčené produkty.
2. Zjevné formální chyby, například překlepy v deklaraci o původu, nevedou k odmítnutí dokladu, nejsou-li takové povahy, že vyvolávají pochybnost o správnosti údajů obsažených v tomto dokladu.
3. Deklarace o původu, které jsou celním orgánům země dovozu předloženy po uplynutí doby platnosti stanovené v článku 96, mohou být přijaty pro účely uplatnění celních preferencí, pokud lhůta k předložení těchto dokladů nemohla být dodržena na základě mimořádných okolností. V ostatních případech opožděného předložení mohou celní orgány země dovozu přijmout deklarace o původu, pokud byly příslušné produkty celním orgánům předloženy před uplynutím uvedené lhůty.
Článek 97c
1. Postup uvedený v čl. 96 odst. 3 se použije na období určené celními orgány členských států.
2. Celní orgány členského státu dovozu, které dohlížejí na po sobě jdoucí propuštění do volného oběhu, ověří, že po sobě jdoucí zásilky jsou součástí rozložených nebo nesložených produktů, pro které byla vyhotovena deklarace o původu.
Článek 97d
1. V případě, že produkty dosud nebyly propuštěny do volného oběhu, lze deklaraci o původu nahradit jedním nebo několika náhradními deklaracemi o původu vyhotovenými držitelem zboží za účelem zaslání všech nebo některých produktů na jiné místo v rámci celního území Společenství nebo popřípadě do Norska, Švýcarska nebo Turecka. Aby směli vyhotovovat náhradní deklarace o původu, nemusí být držitelé zboží sami registrovanými vývozci.
2. V případě, že je deklarace o původu nahrazena, musí původní deklarace o původu obsahovat tyto informace:
a)
údaje o náhradní deklaraci/náhradních deklaracích o původu;
b)
jména a adresy odesilatele;
c)
jméno příjemce/příjemců v Evropské unii.
Původní deklarace o původu se označí slovem „Replaced“ nebo popřípadě „Remplacée“.
3. V náhradní deklaraci o původu se uvedou následující informace:
a)
veškeré údaje týkající se zpětně zasílaných produktů;
b)
datum vyhotovení původní deklarace o původu;
c)
všechny nezbytné poznámky uvedené v příloze 13d;
d)
jméno a adresa odesilatele produktů v Evropské unii;
e)
jméno a adresa příjemce v Evropské unii, Norsku, Švýcarsku nebo Turecku;
f)
datum a místo náhrady.
Osoba, která vyhotoví náhradní deklaraci o původu, k ní může připojit kopii původní deklarace o původu.
4. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí přiměřeně na deklarace o původu nahrazující deklarace o původu, jež jsou samy náhradními deklaracemi o původu. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí přiměřeně na náhradní deklarace o původu vyhotovené odesilateli produktů v Norsku, Švýcarsku nebo Turecku.
5. V případě produktů, které využívají celních preferencí na základě odchylky přiznané v souladu s ustanoveními článku 89, se náhradní deklarace stanovená v tomto článku použije jen tehdy, jsou-li tyto produkty určeny pro Evropskou unii. V případě, že dotyčný produkt získal status původu prostřednictvím regionální kumulace, může být náhradní deklarace o původu vyhotovena pouze při zasílání produktů do Norska, Švýcarska nebo Turecka, pokud tyto země uplatňují stejná pravidla regionální kumulace jako Evropská unie.
6. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí přiměřeně na deklarace, které nahrazují deklarace o původu s ohledem na rozdělení zásilky provedené v souladu s článkem 74.
Článek 97e
1. Mají-li celní orgány pochybnosti o statusu původu produktů, mohou požádat deklaranta, aby v přiměřené lhůtě určené celními orgány předložil veškeré doklady za účelem ověření správnosti údajů o původu v deklaraci nebo splnění podmínek podle článku 74.
2. Celní orgány mohou po dobu trvání ověřovacího postupu stanoveného v článku 97h pozastavit uplatňování preferenčního celního opatření, pokud:
a)
informace poskytnuté deklarantem nepostačují k tomu, aby potvrdily status původu produktů nebo splnění podmínek stanovených v článku 73 nebo článku 74;
b)
deklarant neodpoví ve lhůtě stanovené pro poskytnutí informací uvedených v odstavci 1.
3. Během čekání na informace vyžádané od deklaranta a uvedené v odstavci 1 nebo na výsledky ověřovacího postupu uvedené v odstavci 2 se pod podmínkou ochranných opatření, která jsou považována za nezbytná, dovozci nabídne možnost propuštění produktů.
Článek 97f
1. Aniž by musely požádat o další důkazy nebo zaslat zvýhodněné zemi žádost o ověření, odmítnou celní orgány členského státu dovozu uplatnit systém, pokud:
a)
zboží není stejné jako zboží uvedené v deklaraci o původu;
b)
deklarant nepředloží deklaraci o původu pro dotčené produkty, je-li tato deklarace vyžadována;
c)
aniž je dotčen čl. 90 písm. b) a čl. 97d odst. 1, nebyla deklarace o původu, kterou má deklarant v držení, vyhotovena vývozcem registrovaným ve zvýhodněné zemi;
d)
deklarace o původu není vyhotovena v souladu s přílohou 13d;
e)
nejsou splněny podmínky stanovené v článku 74.
2. Celní orgány členského státu dovozu odmítnou uplatnit systém, jestliže v návaznosti na žádost o ověření ve smyslu článku 97h adresovanou příslušným orgánům zvýhodněné země celní orgány členského státu dovozu:
a)
obdržely odpověď, na jejímž základě nebyl vývozce oprávněn vyhotovit deklaraci o původu;
b)
obdržely odpověď, na jejímž základě nepocházejí dotčené produkty ze zvýhodněné země nebo nebyly splněny podmínky stanovené v článku 73;
c)
měly při předložení žádosti o ověření odůvodněné pochybnosti o platnosti deklarace o původu nebo o správnosti informací, které deklarant poskytl o skutečném původu dotčených produktů, a
i)
ve lhůtě povolené podle článku 97h neobdržely odpověď nebo
ii)
obdržely odpověď, která neposkytuje příslušné odpovědi na otázky obsažené v žádosti.
Pododdíl 7
Kontrola původu
Článek 97g
1. Aby zajistily dodržování pravidel týkajících se statusu původu produktů, provádějí příslušné orgány zvýhodněné země:
a)
na žádost celních orgánů členských států ověřování statusu původu produktů;
b)
ze své vlastní iniciativy pravidelné kontroly vývozců.
Pokud Norsko, Švýcarsko a Turecko uzavřely s Evropskou unií dohodu, která uvádí, že si vzájemně poskytnou nezbytnou podporu v záležitostech správní spolupráce, použije se první pododstavec přiměřeně na žádosti zaslané orgánům Norska, Švýcarska a Turecka a týkající se ověřování náhradních deklarací o původu vyhotovených na jejich území, a to s cílem požádat tyto orgány o těsnější spolupráci s příslušnými orgány zvýhodněné země.
Rozšířená kumulace se povoluje v souladu s čl. 86 odst. 7 a 8, pouze pokud se země, se kterou má Evropská unie platnou dohodu o volném obchodu, zaváže k poskytování podpory v záležitostech správní spolupráce zvýhodněné zemi stejným způsobem, kterým by tuto podporu poskytla celním úřadům členských států v souladu s příslušnými ustanoveními dotyčné dohody o volném obchodu.
2. Kontroly uvedené v odst. 1 písm. b) zajistí trvalé plnění závazků vývozci. Provádějí se v intervalech určených na základě vhodných kritérií analýzy rizik. Za tím účelem požádají příslušné orgány zvýhodněných zemí vývozce o předložení kopií nebo seznamu deklarací o původu, jež vyhotovili.
3. Příslušné orgány zvýhodněných zemí mají právo požadovat jakékoli důkazy a provádět jakékoli kontroly účtů vývozce, popř. výrobců, kteří jsou jeho dodavateli, a to rovněž v provozních prostorách, nebo jakékoli jiné kontroly, které považují za vhodné.
Článek 97h
1. Následná ověřování deklarací o původu se provádí namátkou anebo vždy v případech, kdy mají celní orgány členských států odůvodněné pochybnosti o jejich pravosti, o statusu původu dotyčných produktů nebo o splnění jiných podmínek stanovených v tomto oddíle.
Požádají-li celní orgány členského státu příslušné orgány zvýhodněné země o spolupráci za účelem ověření platnosti deklarací o původu, statusu původu produktů nebo obou, uvedou ve své žádosti případně důvody pro odůvodněné pochybnosti o platnosti deklarace o původu nebo statusu původu produktů.
Na podporu žádosti o ověření může být připojena kopie deklarace o původu a jakékoli další informace nebo doklady, z nichž vyplývá, že informace uvedené v této deklaraci jsou nesprávné.
Žádající členský stát stanoví pro oznámení výsledků ověřování počáteční lhůtu šesti měsíců počínaje datem žádosti o ověření, s výjimkou žádostí zaslaných Norsku, Švýcarsku nebo Turecku za účelem ověření náhradních deklarací o původu vyhotovených na jejich území na základě deklarace o původu vyhotovené ve zvýhodněné zemi, pro které se tato lhůta prodlouží na osm měsíců.
2. Jestliže v případě odůvodněných pochybností po uplynutí lhůty uvedené v odstavci 1 neobdrží celní orgány odpověď nebo jestliže odpověď obsahuje údaje, které nepostačují k určení skutečného původu produktů, zašle se příslušným orgánům druhé sdělení. Toto sdělení stanoví další lhůtu v délce nejvýše šesti měsíců.
Pododdíl 8
Jiná ustanovení
Článek 97i
1. Pododdíly 5, 6 a 7 se použijí přiměřeně na:
a)
vývoz z Evropské unie do zvýhodněné země za účelem dvoustranné kumulace;
b)
vývoz z jedné zvýhodněné země do druhé za účelem regionální kumulace, jak je stanoveno v čl. 86 odst. 1 a 5.
2. Vývozci z Evropské unie se celními úřady členského státu na žádost vývozce považují za registrované vývozce pro účely systému, pokud vývozce splňuje tyto podmínky:
a)
vývozce má číslo EORI v souladu s články 4k až 4t;
b)
vývozce má status ‚schváleného vývozce‘ v rámci preferenčního režimu;
c)
vývozce ve své žádosti adresované celnímu úřadu členského státu poskytne tyto údaje ve formátu, jehož vzor je uveden v příloze 13c:
i)
podrobnosti uvedené v kolonkách 1 a 4,
ii)
závazek uvedený v kolonce 5.
Článek 97j
1. Pododdíly 1, 2 a 3 se použijí přiměřeně k určení toho, zda lze produkty vyvážené do Ceuty a Melilly považovat za pocházející ze zvýhodněné země nebo za pocházející z Ceuty a Melilly, když jsou vyváženy do zvýhodněné země pro účely dvoustranné kumulace.
2. Pododdíly 5, 6 a 7 se použijí přiměřeně na produkty vyvážené ze zvýhodněné země do Ceuty a Melilly a na produkty vyvážené z Ceuty a Melilly do zvýhodněné země za účelem dvoustranné kumulace.
3. Španělské celní orgány zajistí uplatňování oddílů 1, 2, 3, 5, 6 a 7 v Ceutě a Melille.
4. Pro účely uvedené v odstavcích 1 a 2 se Ceuta a Melilla považují za jediné území.“
(2)
V části I hlavě IV kapitole 2 se vkládá nový oddíl 1A, který zní:
„Oddíl 1A
Postupy a metody správní spolupráce použitelné do zahájení používání systému registrovaných vývozců
Pododdíl 1
Obecné zásady
Článek 97k
1. Každá zvýhodněná země dodrží nebo zajistí, že budou dodržena:
a)
pravidla původu vyvážených produktů stanovená v oddíle 1;
b)
pravidla pro vyplňování a vydávání osvědčení o původu zboží na tiskopise A, jehož vzor je uveden v příloze 17;
c)
ustanovení týkající se používání prohlášení na faktuře, jehož vzor je uveden v příloze 18;
d)
ustanovení týkající se metod správní spolupráce uvedených v článku 97s;
e)
ustanovení týkající se udělování odchylek uvedených v článku 89.
2. Příslušné orgány zvýhodněných zemí spolupracují s Komisí nebo členskými státy, zejména:
a)
poskytováním veškeré nezbytné podpory v případě žádosti Komise o jí prováděné sledování řádného řízení systému v dotyčné zemi, včetně ověřovacích návštěv na místě prováděných Komisí nebo celními orgány členských států;
b)
aniž jsou dotčeny články 97s a 97t, ověřováním statusu původu produktů a dodržování dalších podmínek stanovených tímto oddílem, včetně návštěv na místě, pokud o to Komise nebo celní orgány členských států požádají v souvislosti s prošetřováním původu.
3. Je-li ve zvýhodněné zemi určen příslušný orgán pro vydávání osvědčení o původu zboží na tiskopise A, jsou-li zde ověřovány dokumentární doklady o původu a vydávána osvědčení o původu zboží na tiskopise A pro vývoz do Evropské unie, má se za to, že tato zvýhodněná země přijala podmínky stanovené v odstavci 1.
4. Je-li země nebo území přijata/o nebo znovu přijata/o jako zvýhodněná země s ohledem na produkty uvedené v nařízení (ES) č. 732/2008, využívá zboží pocházející z této země nebo z tohoto území systému všeobecných preferencí, a to pod podmínkou, že bylo ze zvýhodněné země nebo území vyvezeno v den uvedený v článku 97s nebo po tomto dni.
5. Doklad o původu platí deset měsíců ode dne vydání v zemi vývozu a v této lhůtě musí být předložen celním orgánům země dovozu.
Pododdíl 2
Postupy při vývozu ve zvýhodněné zemi
Článek 97l
1. Osvědčení o původu zboží na tiskopise A, jehož vzor je uveden v příloze 17, se vydávají na písemnou žádost vývozce nebo jeho zmocněného zástupce s přiložením veškerých dalších příslušných podpůrných dokladů, které prokazují, že produkty, jež mají být vyvezeny, jsou způsobilé pro vydání osvědčení o původu zboží na tiskopise A.
2. Osvědčení se předá vývozci, jakmile je vývoz skutečně proveden nebo zajištěn. Osvědčení o původu zboží na tiskopise A může však být ve výjimečných případech vydáno po vývozu produktů, jichž se týká, jestliže:
a)
nebylo vydáno při vývozu v důsledku omylů, neúmyslného opomenutí nebo zvláštních okolností nebo
b)
bylo příslušným vládním orgánům uspokojivě prokázáno, že osvědčení o původu zboží na tiskopise A bylo vydáno, ale nebylo při dovozu přijato z technických příčin.
3. Příslušné vládní orgány mohou vydat osvědčení o původu zboží dodatečně pouze v případě, že ověří, že údaje uvedené v žádosti vývozce souhlasí s odpovídající vývozní dokumentací a že osvědčení o původu zboží na tiskopise A splňující podmínky tohoto oddílu nebylo vydáno již při vývozu dotyčných produktů. V osvědčeních o původu zboží na tiskopise A vydaných dodatečně musí být v kolonce 4 obsažena poznámka „Issued retrospectively“ nebo „Délivré à posteriori“.
4. V případě krádeže, ztráty nebo zničení osvědčení o původu zboží na tiskopise A může vývozce požádat příslušné vládní orgány, které je vydaly, o vystavení duplikátu na základě dokladů o vývozu, které má vývozce v držení. Duplikát tiskopisu A musí v kolonce 4 obsahovat poznámku „Duplicate“ nebo „Duplicata“ a musí být opatřen datem vydání a pořadovým číslem původního osvědčení. Duplikát nabývá účinku od data vydání původního osvědčení.
5. Pro účely ověření, zda produkt, pro který je vyžádáno osvědčení o původu zboží na tiskopise A, splňuje příslušná pravidla původu, mají příslušné vládní orgány právo požádat o veškeré dokumentární důkazy nebo provést jakoukoli kontrolu, kterou považují za vhodnou.
6. Vyplnění kolonky 2 osvědčení o původu zboží na tiskopise A není povinné. V kolonce 12 se uvede „Evropská unie“ nebo název členského státu. Datum vydání osvědčení o původu zboží na tiskopise A se uvádí v kolonce 11. Podpis uváděný v této kolonce, který je vyhrazen příslušným vládním orgánům, jež osvědčení vystavují, a rovněž podpis osoby zmocněné vývozcem k podpisu, který se uvádí v kolonce 12, musí být vlastnoruční.
Článek 97m
1. Prohlášení na faktuře může vyhotovit kterýkoli vývozce pro jakoukoli zásilku sestávající z jednoho nebo více balení obsahujících původní produkty, jejichž celková hodnota nepřesahuje 6 000 EUR, pokud se na tento postup vztahuje správní spolupráce uvedená v čl. 97k odst. 2.
2. Vývozce vyhotovující prohlášení na faktuře musí být připraven kdykoli na žádost celních orgánů nebo jiných příslušných vládních orgánů země vývozu předložit všechny příslušné dokumenty dokládající status původu dotčených produktů.
3. Prohlášení na faktuře, jehož text je uveden v příloze 18, vyhotovuje vývozce buď ve francouzštině, nebo v angličtině, psacím strojem, razítkem nebo tiskem na faktuře, dodacím listu, nebo jakémkoli jiném obchodním dokladu. Je-li prohlášení psáno rukou, musí být napsáno inkoustem a hůlkovým písmem. Prohlášení na faktuře podepisuje vlastnoručně vývozce.
4. Prohlášení na faktuře se použije za následujících podmínek:
a)
pro každou zásilku je vyhotoveno jedno prohlášení na faktuře;
b)
bylo-li zboží obsažené v zásilce již ověřováno v zemi vývozu s odkazem na definici pojmu „původní produkt“, může vývozce v prohlášení na faktuře na toto ověření odkázat.
5. Při uplatnění kumulace podle článků 84, 85 nebo 86 se příslušné vládní orgány zvýhodněné země požádané o vydání osvědčení o původu zboží na tiskopise A pro produkty, při jejichž výrobě se používají materiály pocházející ze země, s níž je povolena kumulace, spoléhají na následující:
-
v případě dvoustranné kumulace na doklad o původu poskytnutý dodavatelem vývozce a vydaný v souladu s ustanoveními pododdílu 5;
-
v případě kumulace s Norskem, Švýcarskem nebo Tureckem na doklad o původu poskytnutý dodavatelem vývozce a vydaný v souladu s pravidly původu systému všeobecných celních preferencí Norska, Švýcarska nebo Turecka;
-
v případě regionální kumulace na doklad o původu poskytnutý dodavatelem vývozce, tj. na osvědčení o původu zboží na tiskopise A, jehož vzor je uveden v příloze 17, nebo případně na prohlášení na faktuře, jehož znění je uvedeno v příloze 18;
-
v případě rozšířené kumulace na doklad o původu poskytnutý dodavatelem vývozce a vydaný v souladu s ustanoveními příslušné dohody o volném obchodu mezi Evropskou unií a dotyčnou zemí.
V případech uvedených v první, druhé, třetí a čtvrté odrážce prvního pododstavce se v kolonce 4 osvědčení o původu zboží na tiskopise A uvede podle potřeby označení „EU cumulation“, „Norway cumulation“, „Switzerland cumulation“, „Turkey cumulation“, „regional cumulation“, „extended cumulation with country x“ nebo „Cumul UE“, „Cumul Norvège“, „Cumul Suisse“, „Cumul Turquie“, „cumul régional“, „cumul étendu avec le pays x“.
Pododdíl 3
Postupy při propuštění do volného oběhu v Evropské unii
Článek 97n
1. Osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo prohlášení o faktuře se předkládají celním orgánům členských států dovozu v souladu s postupy týkajícími se celního prohlášení.
2. Doklady o původu, které jsou celním orgánům země dovozu předloženy po uplynutí doby platnosti stanovené v čl. 97k odst. 5, mohou být přijaty pro účely uplatnění celních preferencí, pokud lhůta k předložení těchto dokladů nemohla být dodržena na základě mimořádných okolností. V ostatních případech opožděného předložení mohou celní orgány země dovozu přijmout doklady o původu, pokud byly příslušné produkty cením orgánům předloženy před uplynutím uvedené lhůty.
Článek 97o
1. Jsou-li na žádost dovozce za podmínek stanovených celními orgány členského státu dovozu po částech dováženy rozložené nebo nesložené produkty ve smyslu všeobecného pravidla 2 písm. a) pro výklad harmonizovaného systému spadající do tříd XVI a XVII nebo čísel 7308 a 9406 harmonizovaného systému, lze celním orgánům předložit jediný doklad o původu těchto produktů při dovozu první části.
2. Na žádost dovozce může být za podmínek stanovených celními orgány členského státu dovozu těmto orgánům předložen doklad o původu při dovozu první zásilky, jestliže zboží
a)
je dováženo v rámci pravidelných a trvalých operací značné obchodní hodnoty;
b)
je předmětem téže kupní smlouvy a strany této smlouvy jsou usazeny v zemi vývozu nebo v členském státě/členských státech;
c)
je zařazeno do stejného kódu (osm číslic) kombinované nomenklatury;
d)
pochází výhradně od stejného vývozce, je určeno pro stejného dovozce a podléhá vstupním formalitám u stejného celního úřadu stejného členského státu.
Tento postup lze použít na období určené příslušnými celními orgány.
Článek 97p
1. Jsou-li původní produkty umístěny pod dohled celního úřadu jednoho členského státu, je možné nahradit původní doklad o původu jedním nebo více osvědčeními o původu zboží na tiskopise A pro účely zaslání všech nebo některých z těchto produktů na jiné místo v Evropské unii nebo případně do Norska, Švýcarska nebo Turecka.
2. Náhradní osvědčení o původu zboží na tiskopise A vydává celní úřad, pod jehož dohledem se produkty nacházejí. Náhradní osvědčení se vydává na základě písemné žádosti zpětného vývozce.
3. V náhradním osvědčení musí být v kolonce vpravo nahoře uveden název prostřednické země, v níž bylo náhradní osvědčení vydáno. V kolonce 4 se uvede poznámka „Replacement certificate“ nebo „Certificat de remplacement“ a datum vydání původního osvědčení o původu zboží a jeho pořadové číslo. V kolonce 1 se uvede jméno zpětného vývozce. V kolonce 2 může být uvedeno jméno konečného příjemce. Veškeré údaje o znovu vyvezených produktech uvedené na původním osvědčení se zapíší do kolonek 3 až 9 a odkazy na fakturu zpětného vývozce se uvedou v kolonce 10.
4. V kolonce 11 musí být uveden úřední záznam celních orgánů, které náhradní osvědčení vydaly. Odpovědnost těchto orgánů se týká pouze vydání náhradního osvědčení. V kolonce 12 se uvede země původu a země určení obsažená v původním osvědčení. Tuto kolonku musí podepsat zpětný vývozce. Zpětný vývozce, který kolonku podepsal v dobré víře, neodpovídá za správnost údajů v původním osvědčení.
5. Celní úřad, který je požádán o provedení operace uvedené v odstavci 1, zaznamená do původního osvědčení hmotnost, čísla a druh odesílaných produktů a pořadová čísla jednoho nebo vce odpovídajících náhradních osvědčení. Původní osvědčení musí tento celní úřad uchovávat po dobu nejméně tří let. K náhradnímu osvědčení může být přiložena fotokopie původního osvědčení.
6. V případě produktů, které využívají celních preferencí na základě odchylky přiznané v souladu s článkem 89, se postup stanovený v tomto článku použije jen tehdy, jsou-li tyto produkty určeny pro Evropskou unii. V případě, že dotyčný produkt získal status původu prostřednictvím regionální kumulace, může být náhradní osvědčení vydáno pouze při zasílání produktů do Norska, Švýcarska nebo Turecka, pokud tyto země uplatňují stejná pravidla regionální kumulace jako Evropská unie.
Článek 97q
1. Produkty, které jsou posílány v drobných zásilkách soukromými osobami soukromým osobám nebo se nacházejí v osobních zavazadlech cestujících, se považují za původní produkty využívající celních preferencí uvedených v článku 66, aniž by bylo třeba předložit osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo prohlášení na faktuře, pokud:
a)
tyto produkty
i)
nejsou dováženy za obchodním účelem,
ii)
byly prohlášeny za produkty splňující podmínky nezbytné pro využívání systému;
b)
není pochyb o pravdivosti prohlášení uvedeného v písm. a) bodu ii).
2. Dovoz se nepovažuje za dovoz za obchodním účelem, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
dovoz je příležitostný;
b)
dovoz je tvořen výhradně produkty pro osobní potřebu příjemců nebo cestujících či jejich rodin;
c)
z povahy a množství produktů je zřejmé, že neslouží žádnému obchodnímu účelu.
3. Celková hodnota produktů uvedených v odstavci 2 nesmí u malých zásilek překročit 500 EUR a u produktů nacházejících se v osobních zavazadlech cestujících 1 200 EUR.
Článek 97r
1. Zjištěním drobných rozporů mezi údaji uvedenými v osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo v prohlášení na faktuře a údaji v dokladech, které byly celním orgánům předloženy za účelem splnění celních formalit při dovozu produktů, není zapříčiněna neplatnost osvědčení nebo prohlášení, je-li řádně prokázáno, že se daný doklad vztahuje na předložené produkty.
2. Zjevné formální chyby v osvědčení o původu zboží na tiskopise A, v průvodním osvědčení EUR.1 nebo v prohlášení na faktuře nevedou k odmítnutí dokladů, nejsou-li chyby takové povahy, že vyvolávají pochybnost o správnosti údajů obsažených v těchto dokladech.
Pododdíl 4
Způsoby správní spolupráce
Článek 97s
1. Zvýhodněné země sdělí Komisi názvy a adresy vládních orgánů na svém území příslušných pro vydávání osvědčení o původu zboží na tiskopise A, vzory otisků razítek, která tyto orgány používají, a názvy a adresy vládních orgánů příslušných ke kontrole osvědčení o původu zboží na tiskopise A a prohlášení na faktuře.
Komise tyto údaje sdělí celním orgánům členských států. Jsou-li tato sdělení činěna formou aktualizace předchozích sdělení, uvede Komise datum začátku platnosti nových razítek v souladu s údaji poskytnutými příslušnými vládními orgány zvýhodněných zemí. Tyto informace jsou důvěrné; má-li však být zboží propuštěno do volného oběhu, mohou dotyčné celní orgány dovolit dovozci nebo jeho řádně pověřenému zástupci, aby se seznámil se vzory otisků razítek.
Zvýhodněné země, které již poskytly informace vyžadované v prvním pododstavci, nemají povinnost tyto informace poskytnout znovu, pokud nedošlo ke změně.
2. Pro účely čl. 97k odst. 4 Komise v řadě C Úředního věstníku Evropské unie zveřejní datum, ke kterému země nebo území přijatá/é nebo znovu přijatá/é jako zvýhodněná země s ohledem na produkty uvedené v nařízení (ES) č. 732/2008 splnila/o povinnosti uvedené v odstavci 1.
3. Komise na žádost příslušných orgánů zvýhodněných zemí zašle zvýhodněným zemím vzory otisků razítek používaných celními orgány členských států pro vydávání průvodních osvědčení EUR.1.
Článek 97t
1. Dodatečné ověření osvědčení o původu zboží na tiskopise A a prohlášení na faktuře se provádí nahodile anebo vždy v případech, kdy mají celní orgány členských států odůvodněné pochybnosti o pravosti těchto dokladů, o statusu původu dotyčných produktů nebo o splnění jiných povinností stanovených v tomto oddíle.
2. Při podávání žádosti o dodatečné ověření vrátí celní orgány členských států osvědčení o původu zboží na tiskopise A a fakturu, pokud byla předložena, prohlášení na faktuře nebo kopii těchto dokladů příslušným vládním orgánům zvýhodněné země vývozu, a případně uvedou důvody pro tuto žádost. Spolu s žádostí o ověření se zašlou veškeré získané dokumenty a informace nasvědčující, že informace uvedené v dokladu o původu jsou nesprávné.
Jestliže se celní orgány členských států rozhodnou pozastavit uplatňování celních preferencí až do výsledku ověření, nabídne se dovozci pod podmínkou ochranných opatření, která jsou považována za nezbytná, možnost propuštění produktů.
3. Pokud byla podána žádost o dodatečné ověření, musí být ověření provedeno a jeho výsledky sděleny celním orgánům členských států ve lhůtě nejvýše šesti měsíců nebo v případě žádostí zaslaných Norsku, Švýcarsku nebo Turecku za účelem ověření náhradních dokladů o původu vystavených na jejich území na základě osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo prohlášení na faktuře vydaného ve zvýhodněné zemi ve lhůtě nejvýše osmi měsíců od data zaslání žádosti. Z výsledků musí být zřejmé, zda se dotyčný doklad o původu vztahuje na skutečně vyvezené produkty a zda lze tyto produkty považovat za produkty pocházející ze zvýhodněné země.
4. V případě osvědčení o původu zboží na tiskopise A vydaných na základě dvoustranné kumulace musí odpověď obsahovat jednu nebo více kopií průvodních osvědčení EUR.1, nebo případně odpovídajících prohlášení na faktuře.
5. Jestliže v případě odůvodněných pochybností po uplynutí šestiměsíční lhůty uvedené v odstavci 3 neobdrží celní orgány odpověď nebo jestliže odpověď neobsahuje údaje, které postačují k určení pravosti daného dokladu nebo o skutečném původu produktů, zašle se příslušnému orgánu druhé sdělení. Jestliže ve lhůtě čtyř měsíců od data zaslání tohoto druhého sdělení nejsou celním orgánům sděleny výsledky ověření nebo jestliže výsledky neumožňují určit pravost daného dokladu skutečný původ produktů, odmítnou příslušné orgány uplatnit celní preference, s výjimkou existence mimořádných okolností.
6. Pokud ověřovací postup nebo jiné dostupné informace naznačují, že jsou porušována pravidla původu, provede zvýhodněná země vývozu z vlastního podnětu nebo na žádost celních orgánů členských států potřebná šetření nebo přijme vhodná opatření, aby tato šetření byla provedena dostatečně rychle s cílem tyto přestupky odhalit a předcházet jim. Za tím účelem se Komise nebo celní orgány členských států mohou šetření účastnit.
7. Pro účely dodatečného ověření osvědčení o původu zboží na tiskopise A uchovávají vývozci veškeré příslušné doklady prokazující status původu dotčených produktů a příslušné vládní orgány zvýhodněné země vývozu uchovávají kopie osvědčení a rovněž veškeré související vývozní doklady. Tyto doklady se uchovávají po dobu alespoň tří let od konce roku, ve kterém bylo osvědčení o původu na tiskopise A vydáno.
Článek 97u
1. Články 97s a 97t se také použijí mezi zeměmi stejného regionálního sdružení pro účely poskytování informací Komisi nebo celním orgánům členských států a dodatečného ověřování osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo prohlášení na faktuře vydaných v souladu s pravidly pro regionální kumulaci původu.
2. Pro účely článků 85, 97m a 97p obsahuje dohoda uzavřená mezi Evropskou unií, Norskem, Švýcarskem a Tureckem mimo jiné závazek vzájemně si poskytovat nezbytnou podporu v záležitostech správní spolupráce.
Pro účely čl. 86 odst. 7 a 8 a článku 97k se země, se kterou Evropská unie uzavřela platnou dohodu o volném obchodu a která se zavázala k účasti na rozšířené kumulaci se zvýhodněnou zemí, rovněž zaváže k poskytování podpory v záležitostech správní spolupráce zvýhodněné zemi stejným způsobem, kterým by tuto podporu poskytla celním úřadům členských států v souladu s příslušnými ustanoveními dotyčné dohody o volném obchodu.
Pododdíl 5
Postupy týkající se dvoustranné kumulace
Článek 97v
1. Status původu produktů Evropské unie se prokazuje buď:
a)
předložením průvodního osvědčení EUR.1 podle vzoru uvedeného v příloze 21 nebo
b)
předložením prohlášení na faktuře, jehož znění je uvedeno v příloze 18. Prohlášení na faktuře může vyhotovit kterýkoli vývozce pro zásilky obsahující původní produkty, jejichž celková hodnota nepřekračuje 6 000 EUR, nebo schválený vývozce Evropské unie.
2. Vývozce nebo jím zmocněný zástupce uvede v kolonce 2 průvodního osvědčení EUR.1 slova „GSP beneficiary countries“ a „EU“ nebo „Pays bénéficaires du SPG“ a „UE“.
3. Ustanovení tohoto oddílu o vydávání, používání a dodatečném ověřování osvědčení o původu zboží na tiskopise A se použijí přiměřeně na průvodní osvědčení EUR.1 a, s výjimkou ustanovení o jejich vydávání, na prohlášení na faktuře.
4. Celní orgány členského státu mohou povolit kterémukoli vývozci (dále jen „schválený vývozce“), který často odesílá produkty pocházející z Evropské unie v rámci dvoustranné kumulace, aby vyhotovoval prohlášení na faktuře bez ohledu na hodnotu dotčených produktů, pokud tento vývozce celním orgánům uspokojivým způsobem poskytne veškeré záruky nezbytné k ověření:
a)
statusu původu produktů a
b)
splnění ostatních podmínek platných v dotyčném členském státě.
5. Celní orgány mohou udělení statusu schváleného vývozce podmínit splněním jakýchkoli podmínek, které považují za vhodné. Celní orgány přidělí schválenému vývozci číslo celního povolení, které se uvádí v prohlášení na faktuře.
6. Celní orgány sledují, jakým způsobem schválený vývozce povolení využívá. Celní orgány mohou povolení kdykoli odejmout.
Mohou povolení odejmout ve všech těchto případech:
a)
schválený vývozce již neskýtá záruky uvedené v odstavci 4;
b)
schválený vývozce nesplňuje podmínky uvedené v odstavci 5;
c)
schválený vývozce jakýmkoli způsobem udělené povolení zneužívá.
7. Schválený vývozce není povinen podepisovat prohlášení na faktuře, jestliže se schválený vývozce celním orgánům písemně zaváže, že přebírá plnou odpovědnost za jakékoli prohlášení na faktuře, které schváleného vývozce identifikuje, jako by je schválený vývozce vlastnoručně podepsal.
Pododdíl 6
Ceuta a Melilla
Článek 97w
Ustanovení tohoto oddílu o vydávání, používání a dodatečném ověřování dokladů o původu se použijí přiměřeně na produkty vyvážené ze zvýhodněné země do Ceuty a Melilly a na produkty vyvážené z Ceuty a Melilly do zvýhodněné země za účelem dvoustranné kumulace.
Ceuta a Melilla se považují za jediné území.
Španělské celní orgány zajistí použití tohoto oddílu v Ceutě a Melille.“
(3)
V části I hlavě IV kapitole 2 oddíle 2 se před pododdíl 1 vkládá článek 97x, který zní:
„Článek 97x
1. Pro účely tohoto oddílu se použijí tyto definice:
a)
„výrobou“ se rozumí každé opracování nebo zpracování, včetně sestavování;
b)
„materiálem“ se rozumí jakékoli příměsi, suroviny, komponenty, části apod., které jsou používány při výrobě produktu;
c)
„produktem“ nebo „výrobkem“ se rozumí vyráběný produkt nebo výrobek, i když je zamýšleno jeho pozdější využití v jiné výrobní operaci;
d)
„zbožím“ se rozumí jak materiál, tak produkty či výrobky;
e)
„celní hodnotou“ se rozumí hodnota určená v souladu s Dohodou o provádění článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu (Dohoda Světové obchodní organizace o celní hodnotě) z roku 1994;
f)
„cenou ze závodu“ v seznamu v příloze 15 se rozumí cena zaplacená za produkt ze závodu výrobci, v jehož podniku došlo k poslednímu opracování nebo zpracování, pokud tato cena zahrnuje hodnotu veškerého použitého materiálu po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu získaného produktu.
V případě, že skutečná zaplacená cena neodráží veškeré náklady související s výrobou produktu, které byly skutečně vynaloženy ve zvýhodněné zemi, rozumí se cenou ze závodu součet všech těchto nákladů po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu získaného produktu;
g)
„hodnotou materiálů“ v seznamu v příloze 15 se rozumí celní hodnota v okamžiku dovozu použitých nepůvodních materiálů, nebo není-li známa a nelze-li ji určit, první ověřitelná cena zaplacená za tyto materiály v Evropské unii nebo ve zvýhodněné zemi ve smyslu čl. 98 odst. 1. Pokud je třeba určit hodnotu použitých původních materiálů, použije se tento pododstavec přiměřeně;
h)
„kapitolami“, „čísly“ a „položkami“ či „podpoložkami“ se rozumí kapitoly, čísla a položky či podpoložky (čtyř- nebo šestimístné číselné kódy) používané v nomenklatuře, která tvoří harmonizovaný systém;
i)
„zařazením“ se rozumí zařazení produktu nebo materiálu do určitého čísla nebo položky či podpoložky harmonizovaného systému;
j)
„zásilkou“ se rozumí produkty, které:
-
buď zasílá současně jeden vývozce jednomu příjemci, nebo
-
které jsou dopravovány na podkladě jediného přepravního dokladu od vývozce k příjemci, a pokud tento doklad neexistuje, na podkladě jediné faktury.
2. Pro účely odst. 1 písm. f) může pojem „výrobce“ uvedený v odst. 1 písm. f) prvním pododstavci v případě, kdy bylo poslední opracování nebo zpracování zadáno výrobci, odkazovat na podnik, který subdodavatele zaměstnal.“
(4)
V článku 99 se doplňuje nové písmeno d)a, které zní:
„d)a
produkty z poražených zvířat tam narozených či vylíhnutých a odchovaných;“.
(5)
Ustanovení čl. 101 odst. 1 se mění takto:
a)
písmeno g) se nahrazuje tímto:
„g)
operace barvení nebo ochucování cukru nebo tvarování cukru; částečné nebo úplné mletí krystalového cukru;“;
b)
písmeno m) se nahrazuje tímto:
„m)
prosté mísení produktů, též různých druhů; mísení cukru s jiným materiálem;“;
c)
vkládá se nové písmeno m)a, které zní:
„m)a
prosté přidávání vody nebo ředění, dehydratace nebo denaturace produktů;“.
(6)
Vkládá se nová příloha 13a uvedená v příloze I tohoto nařízení.
(7)
Vkládá se nová příloha 13b uvedená v příloze II tohoto nařízení.
(8)
Vkládá se nová příloha 13c uvedená v příloze III tohoto nařízení.
(9)
Vkládá se nová příloha 13d uvedená v příloze IV tohoto nařízení.
(10)
V příloze 14 v poznámce 1 a 3.1 se výraz „článků 69 a 100“ nahrazuje výrazem „článku 100“.
(11)
Příloha 17 se mění v souladu s přílohou V tohoto nařízení.
(12)
Příloha 18 se nahrazuje zněním uvedeným v příloze VI tohoto nařízení.
Článek 2
Zvýhodněné země předloží Komisi závazek v souladu s čl. 68 odst. 3 nařízení (ES) č. 2454/93 ve znění tohoto nařízení a informace požadované článkem 69 uvedeného nařízení alespoň tři měsíce před vlastním použitím systému registrovaných vývozců na jejich území.
Komise nejpozději dne 1. července 2016 a 1. července 2019 přezkoumá stav přípravy zvýhodněných zemí na použití systému registrovaných vývozců. Komise navrhne veškeré nezbytné úpravy.
Článek 3
1. Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Použije se ode dne 1. ledna 2011.
3. S výhradou odstavce 4 tohoto článku se čl. 1 odst. 1, pokud se vztahuje k článkům 68 až 71, 90 až 97i a čl. 97j odst. 2, a čl. 1 odst. 8 a 9 použijí ode dne 1. ledna 2017.
4. Zvýhodněné země, které nejsou schopny provést systém registrovaných vývozců k datu uvedenému v odstavci 3 a které před 1. červencem 2016 podají Komisi písemnou žádost nebo k jejichž systému registrovaných vývozců Komise v souladu s čl. 2 druhým pododstavcem navrhla úpravy, mohou až do dne 1. ledna 2020 i nadále používat ustanovení hlavy IV kapitoly 2 oddílu 1A a příloh 17 a 18 nařízení (ES) č. 2454/93 ve znění tohoto nařízení.
5. Ustanovení čl. 1 odst. 2 se použijí do data stanoveného v odstavci 3 nebo pro zvýhodněné země uvedené v odstavci 4 do data stanoveného v odstavci 4.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 18. listopadu 2010.
KOMISIJOS REGLAMENTAS (ES) Nr. 1063/2010
2010 m. lapkričio 18 d.
kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (EEB) Nr. 2454/93, išdėstantis Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 2913/92, nustatantį Bendrijos muitinės kodeksą (1), ypač į jo 247 straipsnį,
kadangi:
(1)
Pagal 2008 m. liepos 22 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 732/2008 dėl bendrųjų tarifų lengvatų sistemos taikymo nuo 2009 m. sausio 1 d. iki 2011 m. gruodžio 31 d., iš dalies keičiantį Reglamentus (EB) Nr. 552/97, Nr. 1933/2006 ir Komisijos reglamentus (EB) Nr. 1100/2006 ir Nr. 964/2007 (2), Europos Sąjunga suteikia prekybos lengvatas besivystančioms šalims, taikydama bendrųjų muitų tarifų lengvatų sistemą (toliau - „bendroji muitų tarifų lengvatų sistema“ arba „sistema“). Vadovaujantis minėto reglamento 5 straipsnio 2 dalimi, prekių kilmės taisyklės, susijusios su kilmės statusą turinčių produktų sąvokos apibrėžtimi, administracinio bendradarbiavimo metodais ir procedūromis, pateiktos Komisijos reglamente (EEB) Nr. 2454/93 (3).
(2)
Po plačių diskusijų, pradėtų 2003 m. gruodžio 18 d. Žaliąja knyga dėl lengvatinės prekybos tvarkoje esančių kilmės taisyklių ateities (4), 2005 m. kovo 16 d. Komisija priėmė komunikatą „Kilmės taisyklės preferenciniuose prekybos susitarimuose. Ateities gairės“ (5) („komunikatas“). Komunikate pateikiamas naujas požiūris į prekių kilmės taisykles visuose lengvatinės prekybos susitarimuose, kuriuose dalyvauja Europos Sąjunga, visų pirma į vystymąsi orientuotuose susitarimuose, kaip antai bendroji muitų tarifų lengvatų sistema.
(3)
Atsižvelgiant į Dohos plėtros darbotvarkę, pripažinta, kad būtina užtikrinti geresnę besivystančių šalių integraciją į pasaulio ekonomiką, visų pirma gerinant galimybę patekti į išsivysčiusių šalių rinkas.
Šiuo tikslu reikėtų supaprastinti lengvatinės prekių kilmės taisykles ir prireikus jas sušvelninti, kad lengvatomis besinaudojančių šalių kilmės produktams iš tikrųjų galėtų būti taikomi lengvatiniai muitų tarifai.
(4)
Siekiant užtikrinti, kad daugiausia naudos iš lengvatinių muitų tarifų turėtų tie, kuriems jie būtini, ir apsaugoti Europos Sąjungos nuosavus išteklius, pakeitus lengvatinės prekių kilmės taisykles reikėtų pakeisti ir jų administravimo taisykles.
(5)
Komisijos atliktas šio reglamento poveikio vertinimas rodo, kad bendrosios muitų tarifų lengvatų sistemos prekių kilmės taisyklės laikomos pernelyg sudėtingomis ir ribojančiomis. Be to, paaiškėjo, kad mažai iš tikrųjų naudojamasi tam tikriems produktams (ypač tiems, kurie yra svarbiausi mažiausiai išsivysčiusioms šalims) taikomomis lengvatomis ir kad viena iš priežasčių yra prekių kilmės taisyklės.
(6)
Poveikio vertinimas parodė, kad supaprastinti taisykles ir skatinti vystymąsi galima nustačius vieną visiems produktams taikomą kriterijų, pagal kurį nustatoma ne vien tik lengvatomis besinaudojančioje šalyje gautų prekių kilmė, remiantis atitinkamoje lengvatomis besinaudojančioje šalyje sukurta pridėtine verte, ir reikalavimą laikytis pakankamo perdirbimo ribos. Tačiau vertinime nenurodyta, kad siekiant supaprastinti taisykles ar skatinti vystymąsi būtina taikyti vieną metodą. Be to, remiantis suinteresuotųjų šalių atsiliepimais, yra daug sektorių, tokių kaip žemės ūkio produktai ir perdirbti žemės ūkio produktai, žuvų produktai, cheminės medžiagos, metalai, tekstilės gaminiai, drabužiai ir batai, kuriems pridėtinės vertės kriterijus arba nėra labai tinkamas, arba neturėtų būti taikomas kaip vienintelis kriterijus. Todėl, užuot tokiuose sektoriuose taikius pridėtinės vertės kriterijų, reikėtų nustatyti paprastus kriterijus, kurių taikymas būtų gerai suprantamas ekonominių operacijų vykdytojams ir lengvai prižiūrimas institucijų, arba juos taikyti kaip alternatyvą. Šiems kitiems kriterijams priskiriami tokie kriterijai, kaip antai didžiausias leidžiamas kilmės statuso neturinčių medžiagų kiekis, tarifo pozicijos ar subpozicijos pakeitimas, specifinė apdorojimo ar perdirbimo operacija ir tik tam tikroje šalyje ar teritorijoje gautų medžiagų naudojimas. Vis dėlto siekiant paprastumo įvairių taisyklių turėtų būti kuo mažiau. Todėl prekių kilmės taisyklės turėtų būti kuo labiau siejamos su konkrečiais sektoriais, o ne su produktais.
(7)
Prekių kilmės taisyklės turėtų atitikti konkrečių sektorių pobūdį, tačiau tuo pačiu lengvatomis besinaudojančioms šalims jomis suteikiama galimybė iš tikrųjų pasinaudoti lengvatiniu muitų tarifų režimu. Prireikus taisyklės turėtų atspindėti skirtingas lengvatomis besinaudojančių šalių pramonės galimybes. Siekiant skatinti mažiausiai išsivysčiusių šalių pramonės vystymąsi, visais atvejais, kai taisyklė grindžiama reikalavimu laikytis didžiausio leidžiamo kilmės statuso neturinčių medžiagų kiekio, šioms medžiagoms reikėtų nustatyti kuo didesnę ribą, tačiau tuo pat metu užtikrinti, kad minėtose šalyse atliekamos operacijos būtų tikros ir ekonomiškai pagrįstos. Nustačius didžiausią leidžiamą 70 proc. kilmės statuso neturinčių medžiagų kiekį ar bet kokią taisyklę, pagal kurią mažiausiai išsivysčiusių šalių kilmės produktams būtų taikoma lygiavertė išlyga, turėtų padidėti eksportas iš minėtų šalių.
(8)
Siekiant užtikrinti, kad lengvatomis besinaudojančioje šalyje atliekamas apdorojimas ar perdirbimas būtų tikra, ekonomiškai pagrįsta operacija, tai šaliai duodanti tikros ekonominės naudos, reikėtų nustatyti nepakankamo apdorojimo ar perdirbimo operacijų, kuriomis kilmės statusas jokiais atvejais nesuteikiamas, sąrašą. Šis sąrašas iš esmės gali atitikti iki šiol buvusį, tačiau reikėtų atlikti kai kuriuos pakeitimus. Pavyzdžiui, siekiant išvengti prekybos perorientavimo ir cukraus rinkos iškraipymo ir laikantis pagal kitų lengvatinės prekybos susitarimų prekių kilmės taisykles jau priimtų nuostatų, reikėtų nustatyti naują taisyklę, kuria neleidžiama maišyti cukraus su jokia medžiaga.
(9)
Sektoriuose, kuriuose šiuo metu netaikomas pridėtinės vertės kriterijus, reikėtų nustatyti tam tikro laipsnio lankstumą, kurį taikant būtų leidžiama naudoti ribotą kiekį medžiagų, neatitinkančių taisyklių. Vis dėlto, reikėtų patikslinti jo taikymą produktams, pagamintiems iš tik tam tikroje šalyje ar teritorijoje gautų medžiagų. Be to, siekiant dar labiau padidinti apsirūpinimo medžiagomis lankstumą, leidžiamą minėtų medžiagų, išskyrus tam tikrus jautrius produktus, kiekį reikėtų padidinti nuo 10 iki 15 proc. galutinio produkto gamintojo kainos (ex-works kainos). Prie minėtų jautrių produktų priskiriami Suderintos sistemos 2 ir 4-24 skirsniams priskiriami produktai, kuriems labiau tinka taikyti leistinuosius masės nuokrypius, išskyrus 16 skirsniui priskiriamus perdirbtus žuvų produktus, ir Suderintos sistemos 50-63 skirsniams priskiriami produktai, kuriems, atsižvelgiant į konkretų atvejį ir produktą, turėtų būti taikomos specialios taisyklės dėl leistinųjų masės ar vertės nuokrypių.
(10)
Prekių kilmės kumuliacija yra svarbi prekybos lengvinimo priemonė, leidžianti vienodas prekių kilmės taisykles turinčioms šalims bendradarbiauti gaminant produktus, kuriems gali būti taikomas lengvatinis muitų tarifų režimas. Galiojančios regioninės prekių kilmės kumuliacijos, šiuo metu taikomos trijose regioninėse šalių grupėse, sąlygos pasitvirtino kaip sudėtingos ir per griežtos. Todėl jos turėtų būti supaprastintos ir sušvelnintos, panaikinant galiojančią vertės sąlygą. Be to, tos pačios regioninės grupės šalims reikėtų palikti dabartines tarpusavio kumuliacijos galimybes, nepaisant to, kad kai kuriais atvejais šiuo reglamentu mažiausiai išsivysčiusioms šalims ir kitoms lengvatomis besinaudojančioms šalims nustatytos skirtingos prekių kilmės taisyklės. Minėta kumuliacija turėtų būti leidžiama tik su sąlyga, kad regioninės kumuliacijos tikslais siųsdama medžiagas kitai grupės šaliai, kiekviena iš šalių taikytų tą prekių kilmės taisyklę, kuri yra taikoma prekiaujant su Europos Sąjunga. Tačiau siekiant išvengti prekybos tarp šalių, kurioms taikomi skirtingų dydžių lengvatiniai muitų tarifai, iškraipymo, reikėtų nustatyti nuostatą dėl regioninės kumuliacijos netaikymo tam tikriems jautriems produktams.
(11)
Komisija komunikate nurodė, kad ji pasirengusi išnagrinėti bet kurį prašymą sukurti naujas, sujungti arba išplėsti esančias grupes, jeigu yra ekonominis papildomumas, atsižvelgiama į įvairioms šalims taikomų lengvatinių susitarimų skirtumus ir su tuo susijusią riziką, kad bus vengiama muitų tarifų, ir sukuriamos būtinos prekių kilmės valdymo ir kontrolės administracinio bendradarbiavimo struktūros bei procedūros. Atitinkamai reikėtų nustatyti nuostatas dėl prekių kilmės kumuliacijos, taikomos tarp būtinas sąlygas atitinkančių I ir III regioninės kumuliacijos grupių šalių. Pietų Amerikos šalių bendrajai rinkai (MERCOSUR) pateikus prašymą, reikėtų sukurti naują regioninės kumuliacijos grupę, sudarytą iš Argentinos, Brazilijos, Paragvajaus ir Urugvajaus, ir pavadinti ją IV grupe. Regioninė kumuliacija tarp minėtų šalių turėtų būti taikoma tik įvykdžius būtinas sąlygas.
(12)
Lengvatomis besinaudojančioms šalims reikėtų leisti toliau taikyti kumuliaciją su šalimis, kurios yra jų šalys partnerės pagal laisvosios prekybos susitarimus, sudarytus su ES. Ši naujos rūšies kumuliacija, vadinama išplėstine kumuliacija, turėtų būti vienkryptė, t. y. ją taikant lengvatomis besinaudojančiose šalyse reikėtų leisti naudoti tik medžiagas, o teisė ją taikyti būtų suteikta nuodugniai išnagrinėjus atitinkamos lengvatomis besinaudojančios šalies pateiktą prašymą. Suderintos sistemos 1-24 skirsniams priskiriamoms prekėms šio tipo kumuliacija neturėtų būti taikoma dėl jų didesnės rizikos.
(13)
Nuo 2001 m. lengvatomis besinaudojančioms šalims leidžiama taikyti Norvegijos ir Šveicarijos kilmės prekių, priskiriamų Suderintos sistemos 25-97 skirsniams, kumuliaciją. Reikėtų ir toliau leisti taikyti minėtą kumuliaciją, į jos taikymo sritį įtraukiant Turkiją, su sąlyga, kad Norvegija, Šveicarija ir Turkija taikys tą pačią prekių kilmės sąvokos apibrėžtį kaip Europos Sąjunga ir į jas importuotiems produktams, pagamintiems naudojant Europos Sąjungos kilmės medžiagas, taikys tokį pat režimą. Šiuo tikslu šalys, pasikeisdamos laiškais ar bet kaip kitaip tinkamai susitardamos, turėtų sudaryti susitarimą ir įtraukti į jį įsipareigojimą prireikus valstybėms narėms ir viena kitai teikti pagalbą administracinio bendradarbiavimo klausimais.
(14)
Tačiau regioninė kumuliacija neturėtų būti taikoma tam tikroms medžiagoms, jei ne visoms kumuliacijos grupės šalims Europos Sąjungoje nustatyti vienodi lengvatiniai muitų tarifai, o, taikant kumuliaciją, atitinkamoms medžiagoms taikomas lengvatinis muitų tarifų režimas būtų palankesnis už režimą, kuris joms būtų taikomas eksportuojant tiesiogiai į Europos Sąjungą. Šią problemą reikėtų spręsti minėtoms medžiagoms netaikant kumuliacijos, nes kitaip prekyba gali būti perorientuota arba muitų tarifų vengiama prekes į Europos Sąjungą eksportuojant tik iš tų šalių, kurioms taikomi palankiausi lengvatiniai muitų tarifai.
(15)
Atskirame priede reikėtų pateikti medžiagų, kurioms netaikoma regioninė kumuliacija, sąrašą. Šis priedas gali būti keičiamas ne tik tada, kai reikia atsižvelgti į naujus probleminius atvejus, bet ir tada, kai reikia spręsti problemas, galinčias atsirasti dėl I ir III regioninės kumuliacijos grupių šalių tarpusavio kumuliacijos.
I ir III regioninės kumuliacijos grupių šalių tarpusavio prekių kilmės kumuliacijai ir išplėstinei kumuliacijai turėtų būti taikomos specialios sąlygos, kurių įvykdymą Komisija turėtų patikrinti prieš tai, kai, vadovaudamasi komiteto procedūra ir atsižvelgusi į atitinkamus svarstymus, nuspręs, ar suteikti teisę taikyti kumuliaciją. Dėl tų pačių priežasčių, kai suteikiama teisė taikyti kumuliaciją, tačiau vėliau nustatoma, kad kumuliacijos taikymas nebeatitinka sąlygų arba lemia nepageidaujamus rezultatus, kaip antai prekybos iškraipymą ar muitų tarifų vengimą, Komisijai turėtų būti suteikta galimybė bet kada atšaukti teisę taikyti tokios rūšies kumuliaciją.
(16)
Dabartinėse kilmės taisyklėse kai kurios nuostatų dėl žvejybos laivų, kuriais žvejojama už teritorinių vandenų ribų, sudėtingumas neproporcingai didelis, palyginti su nuostatų tikslais, tad jas sunku ir įgyvendinti, ir prižiūrėti, kaip jos įgyvendinamos. Dėl šios priežasties jos turėtų būti supaprastintos.
Dabartinėse taisyklėse nustatytas reikalavimas pateikti dažnai sunkiai gaunamus įrodymus, kad į Europos Sąjungą produktai buvo gabenami tiesiogiai. Dėl šio reikalavimo kai kurioms prekėms, kurios gabenamos su galiojančiu prekių kilmės įrodymu, iš tikrųjų negalima taikyti lengvatinių muitų tarifų. Todėl tikslinga nustatyti naują paprastesnę ir lankstesnę taisyklę, kuria pirmiausia būtų siekiama, kad muitinei pateiktos prekės, kurias deklaruojama išleisti į laisvą apyvartą Europos Sąjungoje, būtų tos pačios, kaip ir išgabentosios iš eksportuojančios lengvatomis besinaudojančios šalies, ir kad jos nebūtų kaip nors pakeliui pakeistos arba pakitusios.
(17)
Šiuo metu produktų kilmę patvirtina lengvatomis besinaudojančių šalių institucijos, o kai paaiškėja, kad buvo deklaruota neteisinga kilmė, importuotojai dažnai neprivalo sumokėti muitų, nes veikė sąžiningai, o klaidą padarė kompetentingos institucijos. Todėl Europos Sąjunga praranda nuosavus išteklius, o našta galiausiai tenka Europos Sąjungos mokesčių mokėtojams. Kadangi produktų kilmę geriausiai gali žinoti patys eksportuotojai, tikslinga reikalauti, kad jie savo klientams tiesiogiai pateiktų pareiškimus apie prekių kilmę.
(18)
Lengvatomis besinaudojančių šalių kompetentingos institucijos turėtų registruoti eksportuotojus, kad po eksporto būtų galima lengviau atlikti tikslinius tikrinimus. Šiuo tikslu kiekviena lengvatomis besinaudojanti šalis turėtų sudaryti elektroninį registruotųjų eksportuotojų registrą, kurio duomenis lengvatomis besinaudojančios šalies kompetentinga vyriausybinė institucija turėtų pranešti Komisijai. Jais remdamasi, Komisija turėtų sukurti centrinę registruotųjų eksportuotojų duomenų bazę, skirtą Europos Sąjungoje veikiančioms administracijoms ir ekonominių operacijų vykdytojams, kurioje pastarieji, prieš pateikdami deklaraciją prekių išleidimui į laisvą apyvartą, galėtų patikrinti, ar jų tiekėjas yra atitinkamoje lengvatomis besinaudojančioje šalyje registruotas eksportuotojas. Europos Sąjungos ekonominių operacijų vykdytojai, eksportuojantys prekes, kurioms taikoma dvišalė prekių kilmės kumuliacija, taip pat turėtų būti atitinkamai registruojami valstybių narių kompetentingų institucijų.
(19)
Kitoms šalims reikėtų sudaryti galimybę patikrinti eksportuotojų kodus ir nekonfidencialius registracijos duomenis, kurių skelbimas padidintų skaidrumą ir pagerintų suinteresuotųjų šalių informuotumą. Tačiau, atsižvelgiant į galimus skelbimo padarinius, duomenys turėtų būti skelbiami tik tais atvejais, kai eksportuotojas, turėdamas reikiamą informaciją, laisva valia raštu duoda išankstinį sutikimą juos skelbti.
(20)
Valstybių narių atliekamas asmens duomenų tvarkymas reglamentuojamas 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (6). Prireikus šiuo reglamentu reikėtų aiškiau apibrėžti arba papildyti Direktyvoje 95/46/EB nustatytus principus.
(21)
2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo (7) reglamentuoja Komisijos atliekamą asmens duomenų tvarkymą. Prireikus šiuo reglamentu reikėtų aiškiau apibrėžti arba papildyti Reglamente (EB) Nr. 45/2001 nustatytus principus.
(22)
Remiantis Direktyvos 95/46/EB 28 straipsniu, nacionalinės priežiūros institucijos turėtų stebėti, ar valstybės narės teisėtai tvarko asmens duomenis, o Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas, remiantis Reglamento (EB) Nr. 45/2001 46 straipsniu, turėtų stebėti Europos Sąjungos institucijų ir įstaigų veiklą, susijusią su asmens duomenų tvarkymu. Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas ir nacionalinės priežiūros institucijos pagal savo atitinkamą kompetenciją turėtų aktyviai bendradarbiauti ir užtikrinti suderintą pagal šį reglamentą atliekamo duomenų tvarkymo priežiūrą.
(23)
Nustatant registruotųjų eksportuotųjų sistemą, reikia atsižvelgti į lengvatomis besinaudojančių šalių galimybes sukurti ir tvarkyti registracijos sistemą ir į Komisijos galimybes sukurti reikiamą centrinę duomenų bazę. Šiuo tikslu Komisijai vis dar reikia nustatyti sistemos naudotojų poreikius ir technines specifikacijas. Kai tik bus nustatyta detali centrinės duomenų bazės architektūra, bus tiksliai įvertintas registruotųjų eksportuotojų sistemos poveikis, visų pirma duomenų prieigos ir duomenų apsaugos požiūriu, ir prireikus pakeistos atitinkamos nuostatos. Taigi sistemos įgyvendinimas turėtų būti atidėtas iki 2017 m. sausio 1 d., nes tai leistų suplanuoti vystymo stadiją, kai tik bus nustatyti naudotojų poreikiai bei techninės specifikacijos ir įgyvendinti teisiniai pakeitimai, kurie gali būti reikalingi, atsižvelgiant į sistemos naudotojų poreikius ir technines specifikacijas bei jų poveikį duomenų apsaugos požiūriu. Be to, šalims, kurios neturi galimybių laikytis šio termino, reikėtų numatyti papildomą trejų metų laikotarpį.
Iki 2017 m. ir po šios datos lengvatomis besinaudojančioms šalims, kurios tuo metu vis dar neturės galimybių taikyti naujosios sistemos, reikėtų nustatyti pereinamojo laikotarpio taisykles dėl administracinio bendradarbiavimo tvarkos ir metodų, remiantis iki tol taikytomis nuostatomis. Visų pirma, tomis pereinamojo laikotarpio nuostatomis reikėtų nustatyti, kad prekių kilmės įrodymus išduoda atitinkamos šalies kompetentingos institucijos. Be to, galiojančios taisyklės turėtų būti racionalizuotos suderinant jų struktūrą su taisyklėmis, kurios bus taikomos, kai tik ims veikti registruotųjų eksportuotojų sistema, kad galiojančios taisyklės taptų aiškesnės, visų pirma, aiškiai išskiriant bendruosius principus, prekių eksporto į lengvatomis besinaudojančią šalį ir išleidimo į laisvą apyvartą Europos Sąjungoje procedūras bei administracinio bendradarbiavimo metodus. Tuo pat metu reikėtų atnaujinti A formos prekių kilmės sertifikatą, visų pirma pakeičiant šios formos pastabas 2007 m. redakcijos pastabomis, kadangi pastarojoje redakcijoje atsižvelgiama į paskutiniąją ES plėtrą ir joje yra atnaujintas šalių, kurios priima A formą, naudojamą pagal bendrąją muitų tarifų lengvatų sistemą, sąrašas.
(24)
Teisė naudotis minėta sistema turėtų būti suteikiama, jeigu lengvatomis besinaudojančios šalys laikosi reikalavimo sukurti ir išlaikyti administracines struktūras, leidžiančias veiksmingai valdyti sistemą, ir įsipareigoja teikti bet kokią pagalbą, gavusios iš Komisijos prašymą dėl sistemos tinkamo administravimo stebėsenos. Visų pirma reikėtų sukurti administracinio Europos Sąjungos ir lengvatomis besinaudojančių šalių institucijų bendradarbiavimo sistemą, pagal kurią būtų tikrinama prekių kilmė. Tuo pat metu reikėtų aiškiai nustatyti eksportuotojų prievoles deklaruojant prekių kilmę bei valdymo institucijų vaidmenį administruojant sistemą. Reikėtų tiksliai apibrėžti pareiškimų apie priekių kilmę turinį bei atvejus, kuriais Europos Sąjungos muitinės gali atsisakyti priimti pareiškimą arba prašyti jį patikrinti.
(25)
Pagal bendrąją muitų tarifų lengvatų sistemą ir taikant tam tikrų šalių ar teritorijų atžvilgiu Europos Sąjungos vienašališkai patvirtintas lengvatines muitų tarifų priemones galioja bendros apibrėžtys ir nepakankamo apdorojimo ar perdirbimo operacijų sąrašas. Joms ir toliau turėtų būti taikomos galiojančios nuostatos, nes pastarąsias priemones reglamentuojančios prekių kilmės taisyklės bus atnaujintos tik vėliau. Tačiau dėl bendrosios muitų tarifų lengvatų sistemos ir kitų vienašalių lengvatinės prekybos susitarimų nuoseklumo reikėtų suderinti tuose kituose vienašaliuose susitarimuose nustatytą tik tam tikroje šalyje ar teritorijoje gautų produktų apibrėžtį ir nepakankamo apdorojimo ar perdirbimo operacijų sąrašą su bendrosios muitų tarifų lengvatų sistemos prekių kilmės taisyklėmis.
(26)
Todėl Reglamentą (EEB) Nr. 2454/93 reikėtų atitinkamai iš dalies pakeisti.
(27)
Komisijos reglamentais (EB) Nr. 1613/2000 (8), (EB) Nr. 1614/2000 (9) ir (EB) Nr. 1615/2000 (10) Bendrija leido tam tikriems Laoso, Kambodžos ir Nepalo kilmės tekstilės gaminiams taikyti nuo bendrosios muitų tarifų lengvatų sistemos prekių kilmės taisyklių nukrypti leidžiančias nuostatas, kurios nustoja galioti 2010 m. gruodžio 31 d. Šiuo reglamentu nustačius paprastesnes ir besivystančioms šalims palankesnes prekių kilmės taisykles, minėtos nukrypti leidžiančios nuostatos taps nebereikalingos.
(28)
Šiame reglamente nustatytos priemonės atitinka Muitinės kodekso komiteto nuomonę,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
Reglamentas (EEB) Nr. 2454/93 iš dalies keičiamas taip:
1)
I dalies IV antraštinės dalies 2 skyriuje 66-97 straipsniai pakeičiami taip:
„1 skirsnis
Bendroji muitų tarifų lengvatų sistema
1 poskirsnis
Bendrosios nuostatos
66 straipsnis
Šiame skirsnyje nustatomos taisyklės dėl kilmės statusą turinčių produktų sąvokos apibrėžties, susijusio administracinio bendradarbiavimo tvarkos ir metodų, taikant bendrąją muitų tarifų lengvatų sistemą, kurią besivystančioms šalims Europos Sąjunga taiko Reglamentu (EB) Nr. 732/2008 (11) (toliau - sistema).
67 straipsnis
1. Šiame skirsnyje ir šio skyriaus 1A skirsnyje vartojamų terminų apibrėžtys:
a)
„lengvatomis besinaudojanti šalis“ - šalis arba teritorija, nurodyta Reglamento (EB) Nr. 732/2008 sąraše; sąvoka „lengvatomis besinaudojanti šalis“ taip pat apima tos šalies arba teritorijos teritorinę jūrą iki jos ribų, kaip apibrėžta Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijoje (1982 m. gruodžio 10 d. Montego Bėjaus konvencija);
b)
„gamyba“ - bet koks apdorojimas ar perdirbimas, įskaitant surinkimą;
c)
„medžiaga“ - bet kokia produktui pagaminti panaudota sudedamoji dalis, žaliava, komponentas arba detalė ir pan.;
d)
„produktas“ - gaminamas produktas, net jei jis skirtas vėliau naudoti kitoje gamybos operacijoje;
e)
„prekės“ - medžiagos ir produktai;
f)
„dvišalė kumuliacija“ - sistema, pagal kurią, vadovaujantis šiuo reglamentu, Europos Sąjungos kilmės produktus leidžiama laikyti lengvatomis besinaudojančios šalies kilmės medžiagomis, jeigu toje lengvatomis besinaudojančioje šalyje jie papildomai apdorojami arba panaudojami kitam produktui pagaminti;
g)
„kumuliacija su Norvegija, Šveicarija ar Turkija“ - sistema, pagal kurią, vadovaujantis šiuo reglamentu, Norvegijos, Šveicarijos ar Turkijos kilmės produktus leidžiama laikyti lengvatomis besinaudojančios šalies kilmės medžiagomis, jeigu toje lengvatomis besinaudojančioje šalyje jie papildomai apdorojami arba panaudojami produktui pagaminti ir importuojami į Europos Sąjungą;
h)
„regioninė kumuliacija“ - sistema, pagal kurią, vadovaujantis šiuo reglamentu, regioninei grupei priklausančios šalies kilmės produktai laikomi kitos tai pačiai regioninei grupei priklausančios šalies (arba, jeigu leidžiama taikyti kumuliaciją tarp grupių, kitai regioninei grupei priklausančios šalies) kilmės medžiagomis, jeigu jie papildomai apdorojami arba panaudojami ten pagamintam produktui;
i)
„išplėstinė kumuliacija“ - sistema, kuria galima naudotis tik tuomet, jeigu Komisija patenkina lengvatomis besinaudojančios šalies prašymą, ir pagal kurią tam tikros šalies, su kuria, vadovaujantis galiojančio Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos (GATT) XXIV straipsniu, Europos Sąjunga yra sudariusi laisvosios prekybos susitarimą, kilmės medžiagos laikomos atitinkamos lengvatomis besinaudojančios šalies kilmės medžiagomis, jeigu jos papildomai apdorojamos arba panaudojamos minėtoje šalyje pagamintam produktui;
j)
„pakeičiamos medžiagos“ - tos pačios rūšies, prekinės kokybės ir tų pačių techninių ir fizinių charakteristikų medžiagos, kurių, kai jos panaudojamos galutiniam produktui, negalima atskirti viena nuo kitos;
k)
„regioninė grupė“ - šalių, tarp kurių taikoma regioninė kumuliacija, grupė;
l)
„muitinė vertė“ - vertė, nustatyta pagal 1994 m. Susitarimą dėl Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VII straipsnio įgyvendinimo (PPO susitarimas dėl muitinio įvertinimo);
m)
„medžiagų vertė“ 13a priedo sąraše - panaudotų kilmės statuso neturinčių medžiagų muitinė vertė importo metu arba, jei ji nežinoma ir negali būti nustatyta, pirmoji galima nustatyti kaina, sumokėta už medžiagas lengvatomis besinaudojančioje šalyje. Jei reikia nustatyti panaudotų kilmės statusą turinčių medžiagų vertę, šis punktas taikomas mutatis mutandis;
n)
„gamintojo kaina“ (ex-works kaina) - kaina, sumokėta ex-works sąlygomis už produktą gamintojui, kurio įmonėje atlikta paskutinė apdorojimo arba perdirbimo operacija, su sąlyga, kad į kainą įtraukta visų panaudotų medžiagų vertė ir visos kitos su gamyba susijusios sąnaudos, atėmus visus vidaus mokesčius, kurie yra arba gali būti grąžinti, kai gautasis produktas yra eksportuojamas.
Kai sumokėta tikroji kaina neatspindi visų su produkto gamyba susijusių sąnaudų, faktiškai patirtų lengvatomis besinaudojančioje šalyje, gamintojo kaina (ex-works kaina) reiškia visų šių sąnaudų sumą, atėmus visus vidaus mokesčius, kurie yra ar gali būti sugrąžinti, kai gautasis produktas yra eksportuojamas;
o)
„didžiausias leidžiamas kilmės statuso neturinčių medžiagų kiekis“ - didžiausias leidžiamas kilmės statuso neturinčių medžiagų kiekis, kurį panaudojus gamyba laikoma pakankamu apdorojimu ar perdirbimu, kuriuo produktui suteikiamas kilmės statusas. Šis kiekis gali būti išreikštas kaip produkto gamintojo kainos (ex-works kainos) procentinis dydis arba šių panaudotų medžiagų, priskiriamų nurodytai skirsnių, skyrių, pozicijų ar subpozicijų grupei, neto masės procentinis dydis;
p)
„neto masė“ - pačių prekių masė, į kurią neįskaitoma jokių pakavimo medžiagų ir pakavimo talpyklų masė;
q)
„skirsniai“, „pozicijos“ ir „subpozicijos“ - skirsniai, pozicijos ir subpozicijos (keturių ar šešių skaitmenų kodai), naudojami Suderintą sistemą sudarančioje nomenklatūroje su pakeitimais, padarytais remiantis 2004 m. birželio 26 d. Muitinių bendradarbiavimo tarybos rekomendacija;
r)
„klasifikuojama“ reiškia, kad produktas arba medžiaga yra klasifikuojami priskiriant juos tam tikrai Suderintos sistemos pozicijai ar subpozicijai;
s)
„siunta“ - produktai:
-
vieno eksportuotojo kartu siunčiami vienam gavėjui, arba
-
siunčiami su vienu bendru transporto dokumentu, kuriame nurodytas maršrutas nuo eksportuotojo iki gavėjo, arba, jei tokio dokumento nėra, naudojant bendrą sąskaitą faktūrą;
t)
„eksportuotojas“ - asmuo, eksportuojantis prekes į Europos Sąjungą arba lengvatomis besinaudojančią šalį ir galintis patvirtinti prekių kilmę, nepriklausomai nuo to, ar jis yra gamintojas ir ar pats atlieka eksporto formalumus;
u)
„registruotasis eksportuotojas“ - atitinkamos lengvatomis besinaudojančios šalies kompetentingų institucijų užregistruotas eksportuotojas, turintis teisę surašyti pareiškimus apie prekių, eksportuojamų pagal sistemą, kilmę;
v)
„pareiškimas apie prekių kilmę“ - eksportuotojo surašytas pareiškimas, kuriame nurodoma, kad jame paminėti produktai atitinka pagal sistemą taikomas prekių kilmės taisykles, ir kad prekių išleidimo į laisvą apyvartą muitinės deklaraciją Europos Sąjungoje pateikusiam asmeniui būtų leista prašyti taikyti lengvatinį muitų tarifų režimą arba kad ekonominių operacijų vykdytojas, importuojantis į lengvatomis besinaudojančią šalį medžiagas, kurios pagal kumuliacijos taisykles bus papildomai apdorojamos, galėtų pateikti minėtų prekių kilmės statuso įrodymą.
2. Taikant šio straipsnio 1 dalies n punktą, kai paskutinė apdorojimo ar perdirbimo operacija subrangos sutartimi pavedama gamintojui, 1 dalies n punkto pirmoje pastraipoje minėta sąvoka „gamintojas“ gali reikšti įmonę, įdarbinusią subrangovą.
68 straipsnis
1. Siekiant užtikrinti tinkamą sistemos taikymą, lengvatomis besinaudojančios šalys įsipareigoja:
a)
sukurti ir išlaikyti reikiamas administracines struktūras ir sistemas, kurių reikia šiame skirsnyje nustatytoms taisyklėms ir tvarkai minėtose šalyse įgyvendinti ir administruoti, įskaitant tam tikrais atvejais kumuliacijai taikyti būtinus susitarimus;
b)
užtikrinti, kad jų kompetentingos institucijos bendradarbiautų su Komisija ir valstybių narių muitinėmis.
2. Bendradarbiaujant, kaip nurodyta šio straipsnio 1 dalies b punkte:
a)
teikiama visa būtina pagalba, gavus Komisijos prašymą stebėti, ar atitinkamoje šalyje sistema administruojama tinkamai, įskaitant Komisijos ar valstybių narių muitinių tikrinamuosius vizitus vietoje;
b)
nepažeidžiant 97g ir 97h straipsnių, tikrina produktų kilmės statusą ir atitiktį kitoms šiame skirsnyje nustatytoms sąlygoms, įskaitant vizitus vietoje, jei to prašo Komisija ar valstybių narių muitinės, kai atliekami prekių kilmės tyrimai.
3. Lengvatomis besinaudojančios šalys pateikia Komisijai šio straipsnio 1 dalyje nurodytą įsipareigojimą.
69 straipsnis
1. Lengvatomis besinaudojančios šalys praneša Komisijai jų teritorijoje esančių institucijų pavadinimus ir adresus, jei minėtos institucijos:
a)
priklauso atitinkamos šalies vyriausybinėms institucijoms arba veikia vyriausybės įgaliojimu ir yra įgaliotos registruoti eksportuotojus ir išbraukti juos iš registruotųjų eksportuotojų registro;
b)
priklauso atitinkamos šalies vyriausybinėms institucijoms ir yra įgaliotos padėti Komisijai ir valstybių narių muitinėms administracinio bendradarbiavimo tvarka, kaip numatyta šiame skirsnyje.
2. Lengvatomis besinaudojančios šalys nedelsdamos praneša Komisijai bet kokius pagal 1 dalį praneštos informacijos pasikeitimus.
3. Komisija sukuria elektroninę registruotųjų eksportuotojų duomenų bazę, remdamasi lengvatomis besinaudojančių šalių vyriausybinių institucijų ir valstybių narių muitinių pateikta informacija.
Tik Komisija turi prieigą prie duomenų bazės ir joje saugomų duomenų. Pirmoje pastraipoje minėtos institucijos užtikrina, kad Komisijai pranešami duomenys būtų reguliariai atnaujinami, išsamūs ir tikslūs.
Pirmoje pastraipoje minėtoje duomenų bazėje tvarkomi duomenys visuomenei skelbiami internetu, išskyrus 92 straipsnyje minimo prašymo suteikti registruotojo eksportuotojo statusą 2 ir 3 langeliuose nurodytą konfidencialią informaciją.
Pirmoje pastraipoje minėtoje duomenų bazėje pagal šio skirsnio nuostatas valstybių narių tvarkomi asmens duomenys trečiosioms šalims ar tarptautinėms organizacijoms perduodami ir galimybė susipažinti su jais suteikiama tik vadovaujantis Reglamento (EB) Nr. 45/2001 9 straipsniu.
4. Šis reglamentas neturi įtakos asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis pagal Europos Sąjungos ir nacionalinės teisės nuostatas lygiui, visų pirma juo nekeičiamos nei valstybių narių pareigos, susijusios su asmens duomenų tvarkymu pagal Direktyvą 95/46/EB, nei Bendrijos institucijų ir įstaigų pareigos, susijusios su asmens duomenų tvarkymu pagal Reglamentą (EB) Nr. 45/2001, kai jos atlieka savo funkcijas.
Eksportuotųjų identifikavimo ir registravimo duomenis, sudarančius 13c priedo 1, 3 (susijęs su veiklos aprašymu), 4 ir 5 punktuose išvardytų duomenų rinkinį, Komisija skelbia internete tik tuomet, jeigu šie asmenys, turėdami reikiamą informaciją, laisva valia raštu duoda išankstinį sutikimą juos skelbti.
Eksportuotojams suteikiama informacija, nurodyta Reglamento (EB) Nr. 45/2001 11 straipsnyje.
Asmenų teisės, susijusios su jų registracijos duomenų, nurodytų 13c priede, tvarkymu nacionalinėse duomenų bazėse, įgyvendinamos vadovaujantis tos valstybės narės, kurioje, įgyvendinant Direktyvą 95/46/EB, saugomi jų asmens duomenys, įstatymais.
Asmenų teisės, susijusios su asmens duomenų tvarkymu 3 dalyje nurodytoje centrinėje duomenų bazėje, įgyvendinamos vadovaujantis Reglamentu (EB) Nr. 45/2001.
Nacionalinės duomenų apsaugos priežiūros institucijos ir Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnas, veikdami pagal savo atitinkamą kompetenciją, aktyviai bendradarbiauja ir užtikrina suderintą 3 dalyje nurodytos sistemos priežiūrą.
70 straipsnis
1. Komisija Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (C serijoje) paskelbs lengvatomis besinaudojančių šalių sąrašą ir datą, nuo kurios jos laikomos įvykdžiusiomis 68 ir 69 straipsnyje nustatytas sąlygas. Komisija atnaujins šį sąrašą, kai tas pačias sąlygas įvykdys nauja lengvatomis besinaudojanti šalis.
2. Pagal šio skirsnio nuostatas lengvatomis besinaudojančios šalies kilmę įgijusiems produktams, išleidžiamiems į laisvą apyvartą Europos Sąjungoje, sistema taikoma tik tuomet, jeigu jie eksportuojami 1 dalyje minėtame sąraše nurodytą dieną arba vėliau.
3. Lengvatomis besinaudojančios šalys laikomos įvykdžiusiomis 68 ir 69 straipsniuose nustatytus reikalavimus tą dieną, kurią jos pateikia 68 straipsnio 1 dalyje nurodytą įsipareigojimą ir praneša 69 straipsnio 1 dalyje nurodytus duomenis.
71 straipsnis
Jeigu lengvatomis besinaudojančios šalies kompetentingos institucijos nesilaiko 68 straipsnio 1 dalies, 69 straipsnio 2 dalies, 91, 92, 93 ar 97g straipsnių arba nuosekliai nesilaiko 97h straipsnio 2 dalies nuostatų, pagal sistemą tai šaliai taikomi lengvatiniai muitų tarifai gali būti laikinai panaikinti, vadovaujantis Reglamento (EB) Nr. 732/2008 16 straipsniu.
2 poskirsnis
Kilmės statusą turinčių produktų sąvokos apibrėžtis
72 straipsnis
Toliau nurodyti produktai laikomi lengvatomis besinaudojančios šalies kilmės:
a)
tik toje šalyje gauti produktai, kaip apibrėžta 75 straipsnyje;
b)
tik toje šalyje gauti produktai, kuriems panaudotos ne vien tik joje gautos medžiagos, jeigu minėtos medžiagos buvo pakankamai apdorotos arba perdirbtos, kaip apibrėžta 76 straipsnyje.
73 straipsnis
1. Atitinkamoje lengvatomis besinaudojančioje šalyje turi būti laikomasi šiame poskirsnyje pateiktų prekių kilmės statuso įgijimo sąlygų.
2. Jei kilmės statusą turintys produktai, eksportuoti iš lengvatomis besinaudojančios šalies į kitą šalį, grąžinami, jie laikomi neturinčiais kilmės statuso, jeigu kompetentingoms institucijoms nepateikiama svarių įrodymų, kad:
a)
grąžinti produktai yra tie patys kaip ir eksportuoti; ir
b)
jiems nebuvo taikyta jokių operacijų, išskyrus tas, kurios yra būtinos gerai produktų būklei išlaikyti, kol jie yra laikomi toje šalyje arba eksportuojami.
74 straipsnis
1. Produktai, deklaruoti išleisti į laisvą apyvartą Europos Sąjungoje, turi būti tie patys, kaip produktai, eksportuoti iš lengvatomis besinaudojančios šalies, kurios kilmės jie yra laikomi. Prieš tai, kai produktus deklaruojama išleisti į laisvą apyvartą, jie neturi būti kaip nors pakeičiami ar perdirbami arba jiems neturi būti taikomos operacijos, išskyrus tas, kurios yra būtinos gerai produktų būklei išlaikyti. Produktus arba siuntas galima saugoti ir siuntas galima skaidyti, kai tai atliekama prižiūrint eksportuotojui ar paskesniam prekių turėtojui, o produktai lieka tranzito šalies (-ių) muitinės (-ių) prižiūrimi.
2. Laikoma, kad šio straipsnio 1 dalyje nustatytų reikalavimų paisoma, jeigu muitinė neturi pagrindo manyti, kad jų nesilaikoma; tokiais atvejais muitinė gali reikalauti, kad deklarantas pateiktų įrodymus, kad nuostatų laikomasi, kurie gali būti pateikiami bet kokiu būdu, įskaitant sutartinius transporto dokumentus, tokius kaip konosamentai, faktiniai ar konkretūs įrodymai, pagrįsti pakuočių ženklinimu ar numeracija, arba bet kokius įrodymus, susijusius su pačiomis prekėmis.
3. Kai taikoma kumuliacija pagal 84, 85 ir 86 straipsnius, šio straipsnio 1 ir 2 dalys taikomos mutatis mutandis.
75 straipsnis
1. Toliau nurodyti produktai laikomi gautais tik lengvatomis besinaudojančioje šalyje:
a)
mineraliniai produktai, išgauti iš jos žemės gelmių arba jūros dugno;
b)
joje išauginti arba surinkti augalai ir augaliniai produktai;
c)
joje atsivesti ir užauginti gyvi gyvūnai;
d)
produktai, pagaminti iš joje užaugintų gyvų gyvūnų;
e)
produktai, pagaminti paskerdus jose gimusius ir užaugintus gyvūnus;
f)
produktai, gauti iš joje vykdomos medžioklės ar žvejybos;
g)
akvakultūros produktai iš joje gimusių ir užaugintų žuvų, vėžiagyvių ir moliuskų;
h)
jūros žūklės ir kiti produktai, išgauti iš jūros jos laivais už teritorinės jūros ribų;
i)
produktai, pagaminti jos žuvų perdirbimo laivuose tik iš h punkte minėtų produktų;
j)
jose surinkti naudoti gaminiai, tinkami tik žaliavų perdirbimui;
k)
joje vykdomos gamybos atliekos ir laužas;
l)
produktai, išgauti iš jūros dugno arba podugnio, esančio už jos teritorinės jūros, jei ji turi išimtinę teisę juos eksploatuoti;
m)
prekės, pagamintos ten vien tik iš a-l punktuose nurodytų produktų.
2. Šio straipsnio 1 dalies h ir i punktuose vartojamos sąvokos „jos laivai“ ir „jos žuvų perdirbimo laivai“ taikomos tik tiems laivams ir žuvų perdirbimo laivams, kurie atitinka visus šiuos reikalavimus:
a)
yra užregistruoti lengvatomis besinaudojančioje šalyje arba valstybėje narėje;
b)
plaukioja su lengvatomis besinaudojančios šalies arba valstybės narės vėliava;
c)
atitinka vieną iš šių sąlygų:
i)
ne mažiau kaip 50 proc. nuosavybės teisių priklauso lengvatomis besinaudojančios šalies arba valstybės narės piliečiams; arba
ii)
jie priklauso bendrovėms:
-
kurių pagrindinė buveinė ir pagrindinė verslo vieta yra lengvatomis besinaudojančioje šalyje arba valstybėje narėje, bei
-
kurių ne mažiau kaip 50 proc. nuosavybės teisių priklauso lengvatomis besinaudojančiai šaliai arba valstybėms narėms, arba lengvatomis besinaudojančios šalies ar valstybės narės valstybės sektoriaus subjektams arba piliečiams.
3. Kiekviena iš šio straipsnio 2 dalyje nustatytų sąlygų gali būti įvykdyta valstybėse narėse arba skirtingose lengvatomis besinaudojančiose šalyse tiek, kiek visoms lengvatomis besinaudojančioms šalims suteikta teisė taikyti regioninę kumuliaciją, vadovaujantis 86 straipsnio 1 ir 5 dalimis. Šiuo atveju produktai laikomi lengvatomis besinaudojančios šalies, su kurios vėliava, vadovaujantis 2 dalies b punktu, plaukioja laivas arba žuvų perdirbimo laivas, kilmės.
Pirma pastraipa taikoma tik su sąlyga, kad laikomasi 86 straipsnio 2 dalies b ir c punktų nuostatų.
76 straipsnis
1. Nepažeidžiant 78 ir 79 straipsnių, produktai, gauti ne vien tik atitinkamoje lengvatomis besinaudojančioje šalyje, kaip apibrėžta 75 straipsnyje, laikomi tos šalies kilmės su sąlyga, kad laikomasi 13a priedo sąraše atitinkamoms prekėms nustatytų sąlygų.
2. Jeigu pagal šio straipsnio 1 dalį kurioje nors šalyje kilmės statusą įgijęs produktas toje šalyje papildomai apdorojamas ir panaudojamas kaip medžiaga kitam produktui pagaminti, į kilmės statuso neturinčias medžiagas, kurios galėjo būti panaudotos jam pagaminti, neatsižvelgiama.
77 straipsnis
1. Kiekvieno produkto atveju nustatoma, ar laikomasi 76 straipsnio 1 dalyje nustatytų reikalavimų.
Tačiau kai taisyklė grindžiama didžiausio leidžiamo kilmės statuso neturinčių medžiagų kiekio kriterijumi, kilmės statuso neturinčių medžiagų vertė gali būti apskaičiuota pagal vidurkį, kaip nustatyta 2 dalyje, siekiant atsižvelgti į sąnaudų ir valiutų kurso svyravimus.
2. Šio straipsnio 1 dalies antrojoje pastraipoje nurodytu atveju vidutinė produkto gamintojo kaina (ex-works kaina) ir vidutinė panaudotų kilmės statuso neturinčių medžiagų vertė apskaičiuojama atitinkamai remiantis visų ankstesniais finansiniais metais parduotų produktų gamintojo kainų (ex-works kainų) suma ir visiems produktams pagaminti ankstesniais finansiniais metais, kaip nustatyta eksportuojančioje šalyje, panaudotų kilmės statuso neturinčių medžiagų vertės suma, arba, jeigu nėra visų finansinių metų statistikos, pasirinkus ne trumpesnį kaip trys mėnesiai laikotarpį.
3. Eksportuotojai, pasirinkę skaičiavimą pagal vidurkį, šį metodą taiko nuosekliai kitais metais po atskaitinių finansinių metų arba prireikus kitais metais po trumpesnio laikotarpio, naudojamo kaip atskaitinis laikotarpis. Jie gali nustoti taikyti šį metodą, kai konkrečiais finansiniais metais arba atitinkamu ne trumpesniu kaip trys mėnesiai laikotarpiu nustato, jog valiutų kurso svyravimai, dėl kurių buvo pasirinkta taikyti šį metodą, pasibaigė.
4. Siekiant nustatyti, ar paisoma reikalavimo neviršyti didžiausio leidžiamo kilmės statuso neturinčių medžiagų kiekio, šio straipsnio 2 dalyje minėti vidutiniai dydžiai naudojami kaip gamintojo kaina (ex-works kaina) ir kilmės statuso neturinčių medžiagų vertė.
78 straipsnis
1. Nepažeidžiant šio straipsnio 3 dalies, kilmės statusui įgyti nepakankamu produktų apdorojimu ar perdirbimu, nepriklausomai nuo to, ar paisoma 76 straipsnio reikalavimų, laikomos šios operacijos:
a)
operacijos, kuriomis užtikrinama, kad produktai išliktų geros būklės juos vežant ir sandėliuojant;
b)
prekių pakuočių išardymas ir surinkimas;
c)
plovimas, valymas; dulkių, oksido, alyvos, dažų ar kitokių apvalkalų nuvalymas;
d)
tekstilės ir jos gaminių lyginimas ar presavimas;
e)
paprastos dažymo ir poliravimo operacijos;
f)
ryžių lukštenimas ir dalinis ar visiškas malimas; grūdų ir ryžių poliravimas ir glazūravimas;
g)
cukraus dažymo ar aromatizavimo arba cukraus gabalėlių formavimo operacijos; visiškas arba dalinis cukraus kristalų malimas;
h)
vaisių, riešutų ir daržovių lupimas, kauliukų išėmimas ir išlukštenimas;
i)
galandimas, paprastas šlifavimas arba paprastas pjaustymas;
j)
sijojimas, perrinkimas, rūšiavimas, sisteminimas, klasifikavimas, priderinimas (įskaitant gaminių rinkinių sudarymą);
k)
paprastas išpilstymas į butelius, skardines, flakonus, bėrimas į maišus, dėjimas į dėklus, dėžes, kortelių ar lentelių tvirtinimas ir visos kitos paprastos pakavimo operacijos;
l)
ženklų, etikečių, lipdukų ir kitų panašių atpažinties ženklų tvirtinimas ar spausdinimas ant prekių ar jų pakuočių;
m)
paprastas vienos ar kelių rūšių produktų sumaišymas; cukraus sumaišymas su bet kuria medžiaga;
n)
paprastas vandens pridėjimas arba produktų praskiedimas, dehidratacija arba denatūracija;
o)
paprastas gaminio surinkimas iš dalių sudarant užbaigtą gaminį, arba prekės išardymas į dalis;
p)
dviejų ar kelių operacijų, išvardytų a-o punktuose, atlikimas;
q)
gyvūnų skerdimas.
2. Taikant šio straipsnio 1 dalį, operacijos laikomos paprastomis, kai joms atlikti nebūtina turėti jokių įgūdžių, mechanizmų, aparatų ar įrankių, pagamintų ar įrengtų specialiai toms operacijoms atlikti.
3. Nustatant, ar konkretaus produkto apdorojimas ar perdirbimas turi būti laikomas nepakankamu, kaip apibrėžta 1 dalyje, atsižvelgiama į visas tam produktui taikytas operacijas, atliktas lengvatomis besinaudojančioje šalyje.
79 straipsnis
1. Nukrypstant nuo 76 straipsnio nuostatų ir laikantis šio straipsnio 2 ir 3 dalių, kilmės statuso neturinčias medžiagas, kurių, vadovaujantis 13a priedo sąraše nustatytomis sąlygomis, negalima naudoti atitinkamam produktui pagaminti, vis dėlto šiuo tikslu galima naudoti, jeigu įvertinta bendra produkto vertė ar neto masė neviršija:
a)
15 proc. produkto masės, jei produktai priskiriami Suderintos sistemos 2 ir 4-24 skirsniams, išskyrus 16 skirsniui priskiriamus perdirbtus žuvų produktus;
b)
15 proc. produkto gamintojo kainos (ex-works kainos), jei tai yra kiti produktai, išskyrus Suderintos sistemos 50-63 skirsniams priskiriamus produktus, kuriems taikomi 13a priedo I dalies 6 ir 7 pastabose minimi leistinieji nuokrypiai.
2. Taikant šio straipsnio 1 dalį, neleidžiama viršyti kurio nors didžiausio leidžiamo kilmės statuso neturinčių medžiagų kiekio procentinio dydžio, kaip nurodyta 13a priedo sąraše nustatytose taisyklėse.
3. Šio straipsnio 1 ir 2 dalys netaikomos tik lengvatomis besinaudojančioje šalyje gautiems produktams, kaip apibrėžta 75 straipsnyje. Tačiau, nepažeidžiant 78 straipsnio ir 80 straipsnio 2 dalies, minėtose dalyse numatyti procentiniai dydžiai vis dėlto taikomi visam produktui pagaminti panaudotų medžiagų, kurioms taikoma 13a priedo sąraše nustatyta taisyklė, kad tam produktui būtų panaudotos tik tam tikroje šalyje ar teritorijoje gautos medžiagos, sumai.
80 straipsnis
1. Šio skirsnio nuostatoms taikyti reikalingu kvalifikavimo vienetu laikomas konkretus produktas, kuris, klasifikuojant pagal Suderintą sistemą, laikomas baziniu vienetu.
2. Kai siuntą sudaro tam tikras skaičius vienodų produktų, priskiriamų tai pačiai Suderintos sistemos pozicijai, šio skirsnio nuostatos taikomos atskirai kiekvienam produktui.
3. Jeigu laikantis Suderintos sistemos 5 bendrąją aiškinimo taisyklę pakuotė klasifikuojama kartu su produktu, nustatant prekių kilmę, į ją atsižvelgiama.
81 straipsnis
Priedai, atsarginės dalys ir įrankiai, siunčiami kartu su įrenginiu, mechanizmu, aparatu ar transporto priemone, kurie yra įprastinio įrenginio dalis ir įeina į jo gamintojo kainą (ex-works kainą), laikomi neatskiriamais nuo to įrenginio, mechanizmo, aparato ar transporto priemonės.
82 straipsnis
Rinkiniai laikomi turinčiais kilmės statusą, kaip apibrėžta laikantis Suderintos sistemos 3 bendrosios aiškinimo taisyklės, jei kilmės statusą turi ir jų sudėtinės dalys.
Tačiau jei rinkinį sudaro kilmės statusą turintys ir kilmės statuso neturintys produktai, pats rinkinys laikomas turinčiu kilmės statusą, jeigu kilmės statuso neturinčių produktų vertė neviršija 15 proc. rinkinio gamintojo kainos (ex-works kainos).
83 straipsnis
Norint nustatyti, ar produktas turi kilmės statusą, nebūtina nustatyti, ar tokį statusą turi toliau išvardyti dalykai, kurie gali būti naudojami produkto gamyboje:
a)
energija ir kuras;
b)
statiniai ir įrenginiai;
c)
mechanizmai ir įrankiai;
d)
bet kokios prekės, kurios neįeina į galutinę produkto sudėtį ir nėra tam skirtos.
3 poskirsnis
Kumuliacija
84 straipsnis
Taikant dvišalę kumuliaciją, Europos Sąjungos kilmės produktus leidžiama laikyti lengvatomis besinaudojančios šalies kilmės medžiagomis, kai jie toje šalyje panaudojami produktui pagaminti, su sąlyga, kad ten atliktų apdorojimo ar perdirbimo operacijų mastas yra didesnis nei 78 straipsnio 1 dalyje aprašytų operacijų.
85 straipsnis
1. Kai Norvegija, Šveicarija ir Turkija lengvatomis besinaudojančių šalių kilmės produktams taiko lengvatinius muitų tarifus ir vartoja prekių kilmės statuso sąvokos apibrėžtį, atitinkančią nustatytąją šiame skirsnyje, taikant kumuliaciją su Norvegija, Šveicarija ar Turkija, Norvegijos, Šveicarijos ar Turkijos kilmės produktus leidžiama laikyti lengvatomis besinaudojančios šalies kilmės medžiagomis, su sąlyga, kad ten atliktų apdorojimo ar perdirbimo operacijų mastas yra didesnis nei 78 straipsnio 1 dalyje aprašytų operacijų.
2. Šio straipsnio 1 dalis taikoma su sąlyga, kad, remiantis abipusiškumo principu, Turkija, Norvegija ir Šveicarija taikys tą patį režimą lengvatomis besinaudojančių šalių kilmės produktams, kurių sudėtyje yra Europos Sąjungos kilmės medžiagų.
3. Šio straipsnio 1 dalis netaikoma produktams, priskiriamiems Suderintos sistemos 1-24 skirsniams.
4. Europos Komisija Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (C serijoje) paskelbs datą, kada bus įvykdytos 1 ir 2 dalyse nustatytos sąlygos.
86 straipsnis
1. Regioninė kumuliacija taikoma šioms keturioms atskiroms regioninėms grupėms:
a)
I grupė: Brunėjus, Filipinai, Indonezija, Kambodža, Laosas, Malaizija, Singapūras, Tailandas, Vietnamas;
b)
II grupė: Bolivija, Ekvadoras, Gvatemala, Hondūras, Kolumbija, Kosta Rika, Nikaragva, Panama, Peru, Salvadoras, Venesuela;
c)
III grupė: Bangladešas, Butanas, Indija, Maldyvai, Nepalas, Pakistanas, Šri Lanka;
d)
IV grupė: Argentina, Brazilija, Paragvajus ir Urugvajus.
2. Regioninė kumuliacija tarp tos pačios grupės šalių taikoma tik tuomet, jeigu paisoma toliau nurodytų sąlygų:
a)
taikant regioninę kumuliaciją tarp regioninės grupės šalių, laikomasi šiame skirsnyje nustatytų prekių kilmės taisyklių.
Jeigu ne visos kumuliaciją taikančios šalys pasirenka tą pačią 13a priedo II dalyje nustatytą kilmės statuso suteikimo perdirbimo operaciją, iš vienos regioninės grupės šalies į kitą, taikant regioninę kumuliaciją, eksportuotų produktų kilmė nustatoma remiantis taisykle, kuri būtų taikoma, jeigu produktai būtų eksportuojami į Europos Sąjungą;
b)
regioninės grupės šalys įsipareigoja:
i)
laikytis šio skirsnio nuostatų arba užtikrinti, kad jų būtų laikomasi; ir
ii)
prireikus teikti pagalbą administracinio bendradarbiavimo klausimais, siekiant užtikrinti teisingą šiame skirsnyje nustatytų reikalavimų įgyvendinimą tiek Europos Sąjungos, tiek viena kitos atžvilgiu;
c)
atitinkamos regioninės grupės sekretoriatas arba kita kompetentinga jungtinė institucija, atstovaujanti visiems atitinkamos regioninės grupės nariams, praneša Komisijai apie b punkte nurodytus įsipareigojimus.
Kai iki 2011 m. sausio 1 d. regioninės grupės šalys įvykdo pirmos pastraipos b ir c punktuose nustatytus reikalavimus, naujo įsipareigojimo pateikti nereikalaujama.
3. 13b priedo sąraše išvardytoms medžiagoms 2 dalyje nustatyta regioninė kumuliacija netaikoma, kai:
a)
visoms kumuliaciją taikančioms šalims Europos Sąjungoje taikomas ne tas pats lengvatinis muitų tarifas; bei
b)
taikant kumuliaciją, atitinkamoms medžiagoms taikomas lengvatinis muitų tarifų režimas būtų palankesnis už režimą, kuris joms būtų taikomas eksportuojant tiesiogiai į Europos Sąjungą.
4. Regioninė kumuliacija tarp tos pačios regioninės grupės šalių taikoma tik su sąlyga, kad lengvatomis besinaudojančioje šalyje, kurioje medžiagos toliau apdorojamos ar panaudojamos gamybai, atliktų apdorojimo ar perdirbimo operacijų mastas yra didesnis nei 78 straipsnio 1 dalyje aprašytų operacijų, o tekstilės gaminių atveju - didesnis nei 16 priede nurodytų operacijų.
Kai nesilaikoma pirmoje pastraipoje nustatytos sąlygos, produktų kilmės šalis yra regioninės grupės šalis, kuriai tenka didžiausia kitų regioninės grupės šalių kilmės medžiagų muitinės vertės dalis.
Kai prekių kilmės šalis nustatoma remiantis antra pastraipa, produkto eksportuotojo į Europos Sąjungą surašomame arba, kol nebus taikoma registruotųjų eksportuotojų sistema, eksportuojančios lengvatomis besinaudojančios šalies institucijų išduodamame prekių kilmės įrodyme ši šalis nurodoma kaip prekių kilmės šalis.
5. I arba III grupės lengvatomis besinaudojančios šalies institucijų prašymu Komisija gali leisti taikyti tarp tų grupių šalių regioninę kumuliaciją, jeigu ji įsitikins, kad paisoma visų šių sąlygų:
a)
paisoma 2 dalies a punkte nustatytų sąlygų; ir
b)
minėtą regioninę kumuliaciją taikančioms šalys įsipareigoja ir visos kartu praneša Komisijai apie savo įsipareigojimą:
i)
laikytis šiame skirsnyje nustatytų reikalavimų arba užtikrinti, kad jų būtų laikomasi; ir
ii)
prireikus teikti pagalbą administracinio bendradarbiavimo klausimais, siekiant užtikrinti teisingą šio skirsnio nuostatų įgyvendinimą tiek Europos Sąjungos, tiek viena kitos atžvilgiu.
Prie pirmoje pastraipoje nurodyto prašymo pridedami dokumentai, kuriais įrodoma, kad yra įvykdytos toje pastraipoje nustatytos sąlygos. Prašymas siunčiamas Komisijai. Komisijos sprendimas dėl prašymo bus priimamas atsižvelgiant į visus su kumuliacija susijusius aspektus, kurie bus laikomi svarbiais, įskaitant medžiagas, kurioms taikytina kumuliacija.
6. Kai produktai, pagaminti I ar III grupės šalyje naudojant kitai grupei priklausančios šalies kilmės medžiagas, yra eksportuojami į Europos Sąjungą, jų kilmė nustatoma taip:
a)
vienos regioninės grupės šalies kilmės medžiagos laikomos kitai regioninei grupei priklausančios šalies kilmės medžiagomis, jeigu jos panaudojamos joje gautam produktui pagaminti, su sąlyga, kad pastarojoje lengvatomis besinaudojančioje šalyje atliktų apdorojimo ar perdirbimo operacijų mastas yra didesnis nei 78 straipsnio 1 dalyje aprašytų operacijų, o tekstilės gaminių atveju - didesnis nei 16 priede nurodytų operacijų;
b)
jei nesilaikoma a punkte nustatytos sąlygos, produktų kilmės šalis yra kumuliaciją taikanti šalis, kuriai tenka didžiausia panaudotų kitų kumuliaciją taikančių šalių kilmės medžiagų muitinės vertės dalis.
Kai prekių kilmės šalis nustatoma remiantis pirmosios pastraipos b punktu, produkto eksportuotojo į Europos Sąjungą surašomame arba, kol nebus taikoma registruotųjų eksportuotojų sistema, eksportuojančios lengvatomis besinaudojančios šalies institucijų išduodamame prekių kilmės įrodyme ši šalis nurodoma kaip prekių kilmės šalis.
7. Bet kurios lengvatomis besinaudojančios šalies institucijų prašymu Komisija gali suteikti teisę taikyti išplėstinę kumuliaciją tarp lengvatomis besinaudojančios šalies ir šalies, su kuria, vadovaujantis Bendro muitų tarifų ir prekybos susitarimo (GATT) XXIV straipsniu, Europos Sąjunga yra sudariusi galiojantį laisvosios prekybos susitarimą, jeigu paisoma visų šių sąlygų:
a)
kumuliaciją taikančios šalys įsipareigoja laikytis šiame skirsnyje nustatytų reikalavimų arba užtikrinti, kad jų būtų laikomasi, prireikus teikti pagalbą administracinio bendradarbiavimo klausimais, siekiant užtikrinti teisingą šiame skirsnyje nustatytų reikalavimų įgyvendinimą tiek Europos Sąjungos, tiek viena kitos atžvilgiu;
b)
atitinkama lengvatomis besinaudojanti šalis praneša Komisijai apie a punkte minėtą įsipareigojimą.
Šios dalies pirmoje pastraipoje nurodytame prašyme pateikiamas su kumuliacija susijusių medžiagų sąrašas, o prie prašymo pridedami dokumentai, kuriais įrodoma, kad paisoma pirmos pastraipos a ir b punktuose nustatytų sąlygų. Prašymas siunčiamas Komisijai. Kai atitinkamos medžiagos pasikeičia, pateikiamas kitas prašymas.
Išplėstinė kumuliacija netaikoma medžiagoms, priskiriamoms Suderintos sistemos 1-24 skirsniams.
8. 7 dalyje minėtais išplėstinės kumuliacijos taikymo atvejais panaudotų medžiagų kilmė ir taikytini dokumentiniai prekių kilmės įrodymai nustatomi vadovaujantis atitinkamame laisvosios prekybos susitarime nustatytomis taisyklėmis. Į Europos Sąjungą eksportuojamų produktų kilmė nustatoma vadovaujantis šiame skirsnyje nustatytomis prekių kilmės taisyklėmis.
Norint, kad gautas produktas įgytų kilmės statusą, nebūtina, kad šalies, su kuria Europos Sąjunga yra sudariusi laisvosios prekybos susitarimą, kilmės medžiagoms, naudojamoms į Europos Sąjungą eksportuojamam produktui lengvatomis besinaudojančioje šalyje pagaminti, būtų taikomas pakankamas apdorojimas ar perdirbimas, jeigu atitinkamoje lengvatomis besinaudojančioje šalyje atliktų apdorojimo ar perdirbimo operacijų mastas yra didesnis nei 78 straipsnio 1 dalyje aprašytų operacijų.
9. Komisija Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (C serijoje) paskelbia:
a)
datą, kada įsigalioja 5 dalyje numatyta kumuliacija tarp I ir III grupių šalių, šią kumuliaciją taikančias šalis ir, prireikus, medžiagų, kurioms taikytina kumuliacija, sąrašą;
b)
datą, kada įsigalioja išplėstinė kumuliacija, šią kumuliaciją taikančias šalis ir medžiagų, kurioms taikytina kumuliacija, sąrašą.
87 straipsnis
Kai kartu su regionine kumuliacija taikoma dvišalė kumuliacija arba kumuliacija su Norvegija, Šveicarija ar Turkija, gautas produktas įgyja vienos iš atitinkamos regioninės grupės šalių kilmės statusą, nustatomą vadovaujantis 86 straipsnio 4 dalies pirmąja ir antrąja pastraipomis.
88 straipsnis
1. 1 ir 2 poskirsniai mutatis mutandis taikomi:
a)
eksportui iš Europos Sąjungos į lengvatomis besinaudojančią šalį taikant dvišalę kumuliaciją;
b)
eksportui iš vienos lengvatomis besinaudojančios šalies į kitą taikant regioninę kumuliaciją, kaip nustatyta 86 straipsnio 1 ir 5 dalyse, nepažeidžiant 86 straipsnio 2 dalies a punkto antrosios pastraipos.
2. Jeigu produktui apdoroti ar perdirbti naudojamos kilmės statusą turinčios ir jo neturinčios pakeičiamos medžiagos, ekonominių operacijų vykdytojų rašytiniu prašymu valstybių narių muitinės gali leisti, kad Europos Sąjungoje medžiagos būtų tvarkomos taikant apskaitos atskyrimo metodą, kad vėliau jos būtų eksportuojamos į lengvatomis besinaudojančią šalį taikant dvišalę kumuliaciją ir atskirai nesaugant šių medžiagų.
3. Valstybių narių muitinės gali nustatyti, kad 2 dalyje minėtas leidimas gali būti suteikiamas tik laikantis atitinkamų sąlygų.
Leidimas suteikiamas tik tuomet, jeigu taikant 2 dalyje minėtą metodą bet kuriuo galima užtikrinti, kad gautų produktų, kuriuos būtų galima laikyti Europos Sąjungos kilmės, kiekis būtų toks pats, koks būtų gautas atskyrus tokias medžiagas fiziškai.
Suteikus leidimą, metodas taikomas ir jo taikymas registruojamas pagal Europos Sąjungoje taikomus bendruosius apskaitos principus.
4. Šio straipsnio 2 dalyje minėtą metodą taikantis asmuo surašo prekių kilmės įrodymus arba, kol nebus taikoma registruotųjų eksportuotojų sistema, kreipiasi, kad jie būtų surašyti dėl tokio produktų, kurie gali būti laikomi Europos Sąjungos kilmės, kiekio. Valstybių narių muitinių prašymu metodą taikantis asmuo pateikia tų kiekių apskaitos ataskaitą.
5. Valstybių narių muitinės prižiūri, kaip naudojamas 2 dalyje minėtas leidimas.
Jos gali atšaukti leidimą šiais atvejais:
a)
metodą taikantis asmuo kaip nors netinkamai naudojasi leidimu; arba
b)
metodą taikantis asmuo nepaiso kurios nors iš kitų šiame skirsnyje arba 1A skirsnyje nustatytų sąlygų.
4 poskirsnis
Nukrypti leidžiančios nuostatos
89 straipsnis
1. Komisijos iniciatyva arba tenkinant lengvatomis besinaudojančios šalies prašymą, lengvatomis besinaudojančiai šaliai gali būti suteikta teisė laikinai taikyti nuo šio skirsnio nuostatų nukrypti leidžiančią nuostatą, kai:
a)
dėl vidaus ar išorės veiksnių ši šalis negali laikytis 72 straipsnyje numatytų kilmės statuso įgijimo taisyklių, nors anksčiau ji tų taisyklių galėjo laikytis; arba
b)
šaliai reikia laiko, kad pasirengtų laikytis 72 straipsnyje numatytų kilmės statuso įgijimo taisyklių.
2. Laikinoji nukrypti leidžianti nuostata galioja tiek laiko, kiek trunka vidaus ar išorės veiksnių, dėl kurių nukrypti leidžianti nuostata buvo pradėta taikyti, poveikis arba kiek lengvatomis besinaudojančiai šaliai reikia, kad galėtų laikytis taisyklių.
3. Prašymas taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą pateikiamas raštu Komisijai. Jame, kaip nustatyta 1 dalyje, nurodomos priežastys, kodėl reikia taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą, be to, pridedami reikiami patvirtinamieji dokumentai.
4. Jeigu leidžiama taikyti nukrypti leidžiančią nuostatą, atitinkama lengvatomis besinaudojantis šalis laikosi visų nustatytų reikalavimų dėl Komisijai teikiamos informacijos apie nukrypti leidžiančios nuostatos taikymą ir kiekių, kuriems nustatyta nukrypti leidžianti nuostata, administravimą.
5 poskirsnis
Eksporto metu lengvatomis besinaudojančioje šalyje taikomos procedūros
90 straipsnis
Sistema taikoma šiais atvejais:
a)
kai šio skirsnio reikalavimus atitinkančias prekes eksportuoja registruotasis eksportuotojas, kaip apibrėžta 92 straipsnyje;
b)
kai iš vienos ar daugiau pakuočių, kuriose yra kilmės statusą turintys produktai, sudarytas siuntas eksportuoja bet koks eksportuotojas ir bendra siunčiamų kilmės statusą turinčių produktų vertė neviršija 6 000 EUR.
91 straipsnis
1. Lengvatomis besinaudojančios šalies kompetentingos institucijos sudaro elektroninį toje šalyje esančių registruotųjų eksportuotojų registrą ir nuolat jį atnaujina. Registras nedelsiant atnaujinamas, kai eksportuotojas iš jo išbraukiamas pagal 93 straipsnio 2 dalį.
2. Registre pateikiama ši informacija:
a)
registruotojo eksportuotojo pavardė ir pavadinimas bei vietos, kurioje jis įsteigtas (įsikūręs) tikslus adresas, įskaitant šalies ar teritorijos identifikatorių (ISO dviraidį šalies kodą);
b)
registruotojo eksportuotojo kodas;
c)
produktai, kuriuos ketinama eksportuoti pagal sistemą (orientacinio pobūdžio sąrašas, kuriame pateikiami pareiškėjo nuomone tinkami Suderintos sistemos skirsniai ar pozicijos);
d)
datos, nuo kurių (iki kurių) eksportuotojas yra (buvo) registruotas;
e)
išbraukimo priežastys (registruotojo eksportuotojo prašymas, kompetentingų institucijų sprendimas). Šie duomenys pateikiami tik kompetentingoms institucijoms.
3. Lengvatomis besinaudojančių šalių kompetentingos institucijos praneša Komisijai, kokią nacionalinę kodavimo sistemą jos taiko registruotiesiems eksportuotojams registruoti. Kodas turi prasidėti ISO dviraidžiu šalies kodu.
92 straipsnis
Siekdami užsiregistruoti, eksportuotojai, naudodami 13c priede pateikto pavyzdžio blanką, pateikia prašymą 69 straipsnio 1 dalies a punkte minėtoms lengvatomis besinaudojančios šalies kompetentingoms institucijoms. Užpildydami blanką, eksportuotojai duoda leidimą pateiktą informaciją saugoti Komisijos duomenų bazėje ir internete skelbti nekonfidencialius duomenis.
Kompetentingos institucijos prašymą priima su sąlyga, kad jis yra visiškai užpildytas.
93 straipsnis
1. Registruotieji eksportuotojai, kurie pagal sistemą nebeatitinka prekių eksporto reikalavimų arba nebeketina eksportuoti minėtų prekių, apie tai nedelsdami praneša lengvatomis besinaudojančių šalių kompetentingoms institucijoms, kurios juos nedelsdamos pašalina iš toje lengvatomis besinaudojančioje šalyje saugomo registruotųjų eksportuotojų registro.
2. Nepažeidžiant lengvatomis besinaudojančioje šalyje taikomų baudų ir sankcijų sistemos, kai registruotieji eksportuotojai tyčia ar dėl aplaidumo surašo arba nurodo surašyti pareiškimą apie prekių kilmę arba bet kokį patvirtinamąjį dokumentą, kuriame pateikiama neteisinga informacija, kuria remiantis lengvatinis muitų tarifų režimas taikomas neteisėtai ar apgaulingai, lengvatomis besinaudojančios šalies kompetentingos institucijos eksportuotoją išbraukia iš atitinkamoje lengvatomis besinaudojančioje šalyje tvarkomo registruotųjų eksportuotojų registro.
3. Nepažeidžiant galimo nustatytų netikslumų poveikio būsimiems patikrinimams, sprendimas išbraukti iš registruotųjų eksportuotojų registro taikomas būsimiems pareiškimams, t. y. po išbraukimo datos surašytiems pareiškimams.
4. Vadovaujantis šio straipsnio 2 dalimi iš registruotųjų eksportuotojų registro kompetentingų institucijų sprendimu pašalinti eksportuotojai vėl gali būti į jį įtraukti, jei lengvatomis besinaudojančios šalies kompetentingoms institucijoms įrodo, kad ištaisė padėtį, dėl kurios jie buvo išbraukti.
94 straipsnis
1. Tiek registruoti, tiek neregistruoti eksportuotojai privalo:
a)
turėti tinkamus komercinės lengvatinio režimo reikalavimus atitinkančių prekių gamybos ir tiekimo apskaitos registrus;
b)
prireikus pateikti visus įrodymus, susijusius su gamybai naudotomis medžiagomis;
c)
saugoti visus muitinės dokumentus, susijusius su gamybai naudotomis medžiagomis;
d)
ne mažiau kaip trejus metus nuo metų, kuriais surašytas pareiškimas apie prekių kilmę, pabaigos arba ilgiau, jeigu to reikalauja šalies įstatymai, saugoti įrašus apie:
i)
jų surašytus pareiškimus apie prekių kilmę; bei
ii)
kilmės statusą turinčių ir jo neturinčių medžiagų gamybos ir atsargų apskaitą.
1 dalies d punkte minėti įrašai gali būti elektroniniai, jeigu pagal juos galima atsekti eksportuojamiems produktams pagaminti naudotas medžiagas ir patvirtinti jų kilmės statusą.
2. Šio straipsnio 1 dalyje nustatytos prievolės taip pat taikomos tiekėjams, pateikiantiems eksportuotojams tiekėjų deklaracijas, kuriomis patvirtinamas jų tiekiamų prekių kilmės statusas.
95 straipsnis
1. Eksportuotojas pareiškimą apie prekių kilmę surašo, kai eksportuojami jame nurodomi produktai, jei atitinkamos prekės gali būti laikomos atitinkamos lengvatomis besinaudojančios šalies ar kitos lengvatomis besinaudojančios šalies kilmės, vadovaujantis 86 straipsnio 4 dalies antrąja pastraipa arba 86 straipsnio 6 dalies pirmosios pastraipos b punktu.
2. Nukrypstant nuo šio straipsnio 1 dalies, pareiškimas apie prekių kilmę išimties tvarka gali būti surašytas po eksporto (atgaliniu terminu surašytas pareiškimas), su sąlyga, kad jis valstybėje narėje, kurioje prekės deklaruojamos išleisti į laisvą apyvartą, pateikiamas ne vėliau kaip dveji metai po eksporto.
3. Pareiškimą apie prekių kilmę, kuriame pateikiami 13d priede nurodyti duomenys, eksportuotojas pateikia klientui Europos Sąjungoje. Pareiškimas apie prekių kilmę surašomas anglų arba prancūzų kalba.
Jis gali būti surašytas bet kuriame komerciniame dokumente, pagal kurį galima identifikuoti atitinkamą eksportuotoją ir susijusias prekes.
4. Kai kumuliacija taikoma pagal 84 straipsnį, 86 straipsnio 1 dalį arba 5 ir 6 dalis, produkto, kuriam pagaminti panaudotos šalies, su kuria leidžiama taikyti kumuliaciją, kilmės medžiagos, eksportuotojas remiasi tiekėjo pateiktu pareiškimu apie prekių kilmę. Tokiais atvejais eksportuotojo surašytame pareiškime apie prekių kilmę atitinkamai įrašoma pastaba „EU cumulation“, „regional cumulation“ arba „Cumul UE“, „cumul regional“.
5. Kai taikoma kumuliacija pagal 85 straipsnį, produkto, kuriam pagaminti panaudotos šalies, su kuria leidžiama taikyti kumuliaciją, kilmės medžiagos, eksportuotojas remiasi tiekėjo pateiktu ir pagal bendrąją muitų tarifų lengvatų sistemą atitinkamai Norvegijoje, Šveicarijoje ar Turkijoje taikomas prekių kilmės taisykles išduotu prekių kilmės įrodymu. Šiuo atveju eksportuotojo surašytame pareiškime apie prekių kilmę įrašoma pastaba „Norway cumulation“, „Switzerland cumulation“, „Turkey cumulation“ arba „Cumul Norvège“, „Cumul Suisse“, „Cumul Turquie“.
6. Kai taikoma išplėstinė kumuliacija pagal 86 straipsnio 7 ir 8 dalis, produkto, kuriam pagaminti panaudotos šalies, su kuria leidžiama taikyti išplėstinę kumuliaciją, kilmės medžiagos, eksportuotojas remiasi tiekėjo pateiktu ir pagal atitinkamos Europos Sąjungos ir susijusios šalies laisvosios prekybos susitarimo nuostatas išduotu prekių kilmės įrodymu.
Šiuo atveju eksportuotojo surašytame pareiškime apie prekių kilmę įrašoma pastaba „extended cumulation with country x“ arba „cumul étendu avec le pays x“.
96 straipsnis
1. Pareiškimas apie prekių kilmę surašomas kiekvienai siuntai.
2. Pareiškimas apie prekių kilmę galioja dvylika mėnesių nuo tos dienos, kada jį surašo eksportuotojas.
3. Vienas pareiškimas apie prekių kilmę gali būti skirtas kelioms siuntoms, jeigu prekės atitinka šiuos reikalavimus:
a)
tai yra išmontuoti arba nesurinkti produktai, kaip apibrėžta laikantis Suderintos sistemos 2 bendrosios aiškinimo taisyklės a punkto;
b)
tai yra produktai, priskiriami Suderintos sistemos XVI ar XVII skirsniui arba 7308 ar 9406 pozicijoms; ir
c)
tuos produktus ketinama importuoti dalimis.
6 poskirsnis
Prekių išleidimo į laisvą apyvartą Europos Sąjungoje procedūros
97 straipsnis
1. Prekių išleidimo į laisvą apyvartą muitinės deklaracijoje pateikiama nuoroda į pareiškimą apie prekių kilmę. Muitinei, kuri, siekdama patikrinti deklaraciją, gali pareikalauti pateikti pareiškimą apie prekių kilmę, sudaromos sąlygos jį patikrinti. Muitinė gali pareikalauti pareiškimo apie prekių kilmę vertimo į atitinkamos valstybės narės valstybinę kalbą arba vieną iš valstybinių kalbų.
2. Jeigu deklarantas prašo leidimo taikyti sistemą ir tuo metu, kai priimama išleidimo į laisvą apyvartą muitinės deklaracija, neturi pareiškimo apie prekių kilmę, minėta deklaracija laikoma ne visiškai užpildyta, kaip apibrėžta 253 straipsnio 1 dalyje, ir jai taikomos atitinkamos sąlygos.
3. Prieš deklaruodamas prekes išleisti į laisvą apyvartą, deklarantas tinkamai pasirūpina, kad prekės atitiktų šiame skirsnyje nustatytas taisykles, visų pirma patikrindamas:
i)
69 straipsnio 3 dalyje minėtoje duomenų bazėje, ar eksportuotojas yra užregistruotas ir gali surašyti pareiškimus apie prekių kilmę, išskyrus atvejus, kai bendra siunčiamų kilmės statusą turinčių produktų vertė neviršija 6 000 EUR; ir
ii)
ar pareiškimas apie prekių kilmę surašytas pagal 13d priedo nuostatas.
97a straipsnis
1. Neprivaloma surašyti ir pateikti pareiškimų apie šių produktų kilmę:
a)
produktų, kuriuos privatūs asmenys vieni kitiems siunčia mažomis siuntomis ir kurių bendra vertė neviršija 500 EUR;
b)
produktų, kurie sudaro asmeninio keliautojų bagažo dalį ir kurių bendra vertė neviršija 1 200 EUR.
2. Šio straipsnio 1 dalyje minėti produktai turi atitikti šiuos reikalavimus:
a)
būti importuojami ne prekybos tikslais;
b)
būti deklaruoti kaip atitinkantys reikalavimus dėl lengvatų taikymo pagal sistemą;
c)
nėra abejonių dėl b punkte minėtos deklaracijos teisingumo.
3. Taikant šio straipsnio 2 dalies a punktą, importas nelaikomas prekybiniu importu, jeigu paisoma visų šių sąlygų:
a)
importas yra nereguliarus;
b)
importuojami produktai yra skirti tik gavėjų, keliautojų ar jų šeimų asmeniniam naudojimui;
c)
iš produktų pobūdžio ir kiekio aišku, kad nesiekiama jokių komercinių tikslų.
97b straipsnis
1. Aptikus nedidelių pareiškime apie prekių kilmę pateiktų duomenų ir dokumentų, pateiktų muitinės įstaigai, kad būtų atlikti importuojamiems produktams nustatyti formalumai, neatitikimų, pareiškimas apie prekių kilmę ipso facto netampa niekiniu, jeigu tinkamai nustatoma, kad susiję produktai atitinka nurodytuosius dokumentuose.
2. Akivaizdžiai formalios klaidos, kaip antai spausdinimo klaidos, padarytos pareiškime apie prekių kilmę, neturi būti šio dokumento atmetimo priežastimi, jei šios klaidos nekelia abejonių dėl dokumente nurodytų duomenų teisingumo.
3. Pareiškimai apie prekių kilmę, kurie importuojančios šalies muitinei pateikiami praėjus 96 straipsnyje nustatytam galutiniam pateikimo terminui, gali būti priimami siekiant taikyti lengvatinius muitų tarifus, jei šie dokumentai nebuvo pateikti iki nustatytos galutinės datos dėl išimtinių aplinkybių. Kitais pavėluoto pateikimo atvejais importuojančios šalies muitinė gali priimti pareiškimus apie prekių kilmę, jei produktai jai buvo pateikti iki nurodytos galutinės datos.
97c straipsnis
1. 96 straipsnio 3 dalyje minėta tvarka taikoma valstybių narių muitinių nustatytą laiką.
2. Importuojančių valstybių narių muitinės, prižiūrinčios paeiliui išleidžiamas į laisvą apyvartą siuntas, tikrina, kad jose būtų išmontuoti arba nesurinkti produktai, kuriems surašytas pareiškimas apie prekių kilmę.
97d straipsnis
1. Kai produktai dar nėra išleisti į laisvą apyvartą, pareiškimas apie prekių kilmę gali būti pakeistas vienu ar daugiau prekių turėtojo surašytų pakaitinių pareiškimų apie prekių kilmę, jei norima visus ar kai kuriuos produktus išsiųsti į kitą Bendrijos muitų teritorijos vietą arba tam tikrais atvejais į Norvegiją, Šveicariją ar Turkiją. Patys prekių turėtojai neprivalo būti registruotaisiais eksportuotojais, kad turėtų teisę surašyti pakaitinius pareiškimus apie prekių kilmę.
2. Kai pareiškimas apie prekių kilmę keičiamas, pirminiame pareiškime apie prekių kilmę nurodoma:
a)
pakaitinio (-ių) pareiškimo (-ų) apie prekių kilmę duomenys;
b)
siuntėjo vardas, pavardė arba pavadinimas ir adresas;
c)
gavėjas Europos Sąjungoje.
Pirminiame pareiškime apie prekių kilmę įrašomas žodis „Replaced“ arba „Remplacée“.
3. Pakaitiniame pareiškime apie prekių kilmę nurodoma:
a)
visi duomenys apie persiųstus produktus;
b)
data, kada surašytas pirminis pareiškimas apie prekių kilmę;
c)
visos būtinos pastabos, kaip nurodyta 13d priede;
d)
produkto siuntėjo Europos Sąjungoje vardas, pavardė arba pavadinimas ir adresas;
e)
gavėjo Europos Sąjungoje, Norvegijoje, Šveicarijoje ar Turkijoje vardas, pavardė arba pavadinimas ir adresas;
f)
pakeitimo data ir vieta.
Pakaitinį pareiškimą apie prekių kilmę surašantis asmuo prie pakaitinio pareiškimo apie prekių kilmę gali pridėti pradinio pareiškimo apie prekių kilmę kopiją.
4. Šio straipsnio 1, 2 ir 3 dalys mutatis mutandis taikomos pareiškimams, kuriais pakeičiami pareiškimai apie prekių kilmę, kurie patys yra pakaitiniai pareiškimai apie prekių kilmę. 1, 2 ir 3 dalys mutatis mutandis taikomos pakaitiniams pareiškimams, kuriuos surašė produktų gavėjai Norvegijoje, Šveicarijoje ar Turkijoje.
5. Produktų, kuriems pagal 89 straipsniu suteiktą leidžiančią nukrypti nuostatą taikomi lengvatiniai muitų tarifai, atveju, šiame straipsnyje nustatytos pakeitimo nuostatos taikomos tik tada, kai šie produktai yra skirti Europos Sąjungai. Jeigu susijęs produktas įgijo kilmės statusą taikant regioninę kumuliaciją, pakaitinis pareiškimas apie prekių kilmę gali būti surašytas tik siunčiant produktus į Norvegiją, Šveicariją ar Turkiją, kai šios šalys taiko tas pačias regioninės kumuliacijos taisykles, kaip ir Europos Sąjunga.
6. Šio straipsnio 1, 2 ir 3 dalys mutatis mutandis taikomos pareiškimams, kuriais pakeičiami pareiškimai apie prekių kilmę, kai vadovaujantis 74 straipsniu siunta suskaidoma.
97e straipsnis
1. Kai muitinei kyla abejonių dėl produktų kilmės statuso, ji gali paprašyti, kad deklarantas per nurodytą pagrįstą laiką pateiktų bet kokius turimus įrodymus, kuriais remiantis būtų galima patikrinti prekių kilmės nuorodos deklaracijoje tikslumą ar atitiktį 74 straipsnyje nustatytoms sąlygoms.
2. Muitinė gali sustabdyti lengvatinių muitų tarifų priemonės taikymą, kol atliekamas tikrinimas, nustatyta 97h straipsniu, kai:
a)
deklaranto pateikta informacija yra nepakankama, kad būtų galima patvirtinti produktų kilmės statusą arba atitiktį 73 ar 74 straipsnyje nustatytoms sąlygoms;
b)
deklarantas nepateikia atsakymo per 1 dalyje minimai informacijai pateikti nustatytą laiką.
3. Belaukiant, kol deklarantas pateiks 1 dalyje minėtą informaciją arba kol paaiškės 2 dalyje minėto tikrinimo rezultatai, importuotojui išleisti produktus leidžiama laikantis būtinų atsargumo priemonių.
97f straipsnis
1. Importo valstybės narės muitinė atsisako suteikti teisę taikyti sistemą ir neprivalo prašyti pateikti papildomų įrodymų ar nusiųsti lengvatomis besinaudojančiai šaliai prašymą atlikti patikrinimą, kai:
a)
prekės skiriasi nuo paminėtųjų pareiškime apie prekių kilmę;
b)
deklarantas nepateikia pareiškimo apie susijusių produktų kilmę, jei toks pareiškimas yra būtinas;
c)
nepažeidžiant 90 straipsnio b punkto ir 97d straipsnio 1 dalies, deklaranto turimą pareiškimą apie prekių kilmę surašė ne lengvatomis besinaudojančioje šalyje registruotas eksportuotojas;
d)
pareiškimas apie prekių kilmę surašytas ne pagal 13d priedo nuostatas;
e)
nesilaikoma 74 straipsnyje nustatytų sąlygų.
2. Importo valstybės narės muitinė atsisako suteikti teisę taikyti sistemą, kai pagal 97h straipsnį lengvatomis besinaudojančios šalies kompetentingoms institucijoms pateikiamas prašymas atlikti patikrinimą, jei importo valstybės narės muitinė:
a)
gauna atsakymą, kuriame nurodyta, kad eksportuotojas neturėjo teisės surašyti pareiškimą apie prekių kilmę;
b)
gauna atsakymą, kuriame nurodyta, kad susiję produktai nėra lengvatomis besinaudojančios šalies kilmės arba nebuvo laikytasi 73 straipsnyje nustatytų sąlygų;
c)
pateikusi prašymą atlikti patikrinimą, turėjo pagrįstų abejonių dėl pareiškimo apie prekių kilmę galiojimo arba dėl deklaranto pateiktos informacijos apie tikrąją atitinkamų produktų kilmę tikslumo; bei
i)
per 97h straipsniu nustatytą leidžiamą laiką negauna jokio atsakymo; arba
ii)
gauna atsakymą, kuriame tinkamai neatsakyta į prašyme pateiktus klausimus.
7 poskirsnis
Prekių kilmės tikrinimas
97g straipsnis
1. Siekdamos užtikrinti atitiktį produktų kilmės statusą reglamentuojančioms taisyklėms, lengvatomis besinaudojančios šalies kompetentingos institucijos atlieka:
a)
produktų kilmės statuso patikrinimus valstybių narių muitinių prašymu;
b)
savo iniciatyva reguliarius eksportuotojų tikrinimus.
Jei Norvegija, Šveicarija ir Turkija su Europos Sąjunga yra sudariusios susitarimą, kad prireikus jos viena kitai teiks pagalbą administracinio bendradarbiavimo klausimais, pirmoji pastraipa mutatis mutandis taikoma Norvegijos, Šveicarijos ir Turkijos institucijoms nusiųstiems prašymams patikrinti jų teritorijoje surašytus pakaitinius pareiškimus, kad tų institucijų būtų galima paprašyti bendradarbiauti su lengvatomis besinaudojančios šalies kompetentingomis institucijomis.
Išplėstinė kumuliacija pagal 86 straipsnio 7 ir 8 dalis leidžiama tik, jeigu šalis, su kuria Europos Sąjunga yra sudariusi galiojantį laisvosios prekybos susitarimą, sutinka teikti lengvatomis besinaudojančiai šaliai tokią pat pagalbą administracinio bendradarbiavimo klausimais, kaip ir valstybių narių muitinėms pagal atitinkamas susijusio laisvosios prekybos susitarimo nuostatas.
2. Šio straipsnio 1 dalies b punkte minimais tikrinimais turi būti užtikrinama, kad eksportuotojai nuolat laikytųsi savo prievolių. Tikrinimų dažnumas nustatomas remiantis atitinkamais rizikos analizės kriterijais. Šiuo tikslu lengvatomis besinaudojančių šalių kompetentingos institucijos turi pareikalauti, kad eksportuotojai pateiktų savo surašytų pareiškimų apie prekių kilmę kopijas arba sąrašą.
3. Lengvatomis besinaudojančių šalių kompetentingos institucijos turi teisę reikalauti pateikti bet kokius įrodymus ir atlikti bet kokius eksportuotojo bei prireikus prekes jam tiekiančių gamintojų apskaitos registrų, įskaitant jų patalpose, tikrinimus ar bet kokias kitas patikras, kurios, jų nuomone, yra būtinos.
97h straipsnis
1. Pareiškimų apie prekių kilmę paskesni patikrinimai atliekami atsitiktinai arba kai valstybių narių muitinės turi pagrįstų abejonių dėl šių dokumentų autentiškumo, susijusių produktų kilmės statuso arba kitų šiame skirsnyje nustatytų reikalavimų vykdymo.
Kai valstybės narės muitinė kreipiasi į lengvatomis besinaudojančios šalies kompetentingas institucijas dėl bendradarbiavimo atliekant pareiškimų apie prekių kilmę galiojimo ar produktų kilmės statuso arba ir vieno, ir kito patikrinimus, prireikus ji turi nurodyti prašyme priežastis, dėl kurių pagrįstai abejoja pareiškimo apie prekių kilmę galiojimu arba produktų kilmės statusu.
Prie prašymo atlikti patikrinimą gali būti pridėta pareiškimo apie prekių kilmę kopija ir bet kokia kita informacija ar dokumentai, leidžiantys manyti, kad tame pareiškime pateikta informacija yra neteisinga.
Prašymą pateikusi valstybė narė nustato pradinį šešių mėnesių laikotarpį patikrinimo rezultatams pranešti, skaičiuojant nuo prašymo atlikti patikrinimą datos, išskyrus Norvegijai, Šveicarijai ar Turkijai nusiųstus prašymus dėl pakaitinių pareiškimų apie prekių kilmę, išduotų jų teritorijose remiantis lengvatomis besinaudojančioje šalyje išduotu pareiškimu apie prekių kilmę, patikrinimo, kuriam taikomas aštuonių mėnesių laikotarpis.
2. Jeigu esant pagrįstoms abejonėms per 1 dalyje nustatytą laikotarpį negaunama atsakymo arba jeigu atsakyme nėra pakankamai informacijos, kad būtų galima nustatyti tikrąją produktų kilmę, kompetentingoms institucijoms siunčiamas antrasis pranešimas. Šiuo pranešimu nustatomas ne ilgesnis kaip šešių mėnesių papildomas laikotarpis.
8 poskirsnis
Kitos nuostatos
97i straipsnis
1. 5, 6 ir 7 poskirsniai mutatis mutandis taikomi:
a)
eksportui iš Europos Sąjungos į lengvatomis besinaudojančią šalį, taikant dvišalę kumuliaciją;
b)
eksportui iš vienos lengvatomis besinaudojančios šalies į kitą, taikant regioninę kumuliaciją, kaip nustatyta 86 straipsnio 1 ir 5 dalyse.
2. Taikant sistemą, valstybės narės muitinė Europos Sąjungos eksportuotoją jo prašymu laiko registruotu eksportuotoju, kai eksportuotojas atitinka šias sąlygas:
a)
eksportuotojas turi EORI kodą, vadovaujantis 4k-4t straipsniais;
b)
eksportuotojas turi patvirtinto eksportuotojo statusą pagal lengvatinį susitarimą;
c)
eksportuotojas valstybės narės muitinei savo prašyme pateikia 13c priede pateikto pavyzdžio blanke išdėstytą informaciją apie:
i)
1 ir 4 langeliuose nurodytus duomenis;
ii)
5 langelyje nurodytą įsipareigojimą.
97j straipsnis
1. 1, 2 ir 3 poskirsniai mutatis mutandis taikomi nustatant, ar produktai gali būti laikomi lengvatomis besinaudojančios šalies kilmės, kai jie eksportuojami į Seutą ar Melilją, arba Seutos ir Meliljos kilmės, kai jie eksportuojami į lengvatomis besinaudojančią šalį, taikant dvišalę kumuliaciją.
2. 5, 6 ir 7 poskirsniai mutatis mutandis taikomi iš lengvatomis besinaudojančios šalies į Seutą ar Melilją eksportuojamiems produktams ir iš Seutos ir Meliljos į lengvatomis besinaudojančią šalį eksportuojamiems produktams, taikant dvišalę kumuliaciją.
3. Ispanijos muitinė atsakinga už 1, 2, 3, 5, 6 ir 7 poskirsnių taikymą Seutoje ir Meliljoje.
4. Šio straipsnio 1 ir 2 dalyse minėtais tikslais Seuta ir Melilja laikomos viena teritorija.“.
2)
I dalies IV antraštinės dalies 2 skyriuje įterpiamas 1A skirsnis:
„1A skirsnis
Administracinio bendradarbiavimo tvarka ir metodai, taikomi, kol nebus taikoma registruotųjų eksportuotojų sistema
1 poskirsnis
Bendrieji principai
97k straipsnis
1. Kiekviena lengvatomis besinaudojanti šalis turi laikytis arba užtikrinti, kad būtų laikomasi:
a)
eksportuojamiems produktams taikomų prekių kilmės taisyklių, nustatytų 1 skirsnyje;
b)
A formos prekių kilmės sertifikato, kurio pavyzdys pateikiamas 17 priede, pildymo ir išdavimo taisyklių;
c)
sąskaitos faktūros deklaracijos, kurios pavyzdys pateikiamas 18 priede, naudojimo nuostatų;
d)
nuostatų dėl 97s straipsnyje minėtų administracinio bendradarbiavimo metodų;
e)
nuostatų dėl leidimo taikyti 89 straipsnyje minėtas nukrypti leidžiančias nuostatas.
2. Lengvatomis besinaudojančių šalių kompetentingos institucijos, bendradarbiaudamos su Komisija ar valstybėmis narėmis, visų pirma:
a)
teikiama visa būtina pagalba, gavus Komisijos prašymą stebėti, ar atitinkamoje šalyje sistema administruojama tinkamai, įskaitant Komisijos ar valstybių narių muitinių tikrinamuosius vizitus vietoje;
b)
nepažeidžiant 97s ir 97t straipsnių, tikrina produktų kilmės statusą ir atitiktį kitoms šiame skirsnyje nustatytoms sąlygoms, įskaitant vizitus vietoje, jei to prašo Komisija ar valstybių narių muitinės, kai atliekami prekių kilmės tyrimai.
3. Kai lengvatomis besinaudojančioje šalyje paskiriama kompetentinga A formos prekių kilmės sertifikatus išduodanti institucija, patikrinami dokumentiniai prekių kilmės įrodymai ir išduodami A formos prekių kilmės sertifikatai eksportui į Europos Sąjungą, laikoma, kad ši lengvatomis besinaudojanti šalis sutinka laikytis 1 dalyje nustatytų sąlygų.
4. Kai Reglamente (EB) Nr. 732/2008 nurodytų produktų atžvilgiu šalis arba teritorija pripažįstama arba iš naujo pripažįstama lengvatomis besinaudojančia šalimi, tokios šalies arba teritorijos kilmės prekėms taikoma bendroji muitų tarifų lengvatų sistema, jei jos iš lengvatomis besinaudojančios šalies arba teritorijos buvo eksportuotos 97s straipsnyje nurodytą dieną arba vėliau.
5. Prekių kilmės įrodymas galioja dešimt mėnesių po išdavimo eksportuojančioje šalyje ir per šį laikotarpį turi būti pateiktas importuojančios šalies muitinei.
2 poskirsnis
Eksporto metu lengvatomis besinaudojančioje šalyje taikomos procedūros
97l straipsnis
1. A formos prekių kilmės sertifikatai, kurių pavyzdys pateikiamas 17 priede, išduodami eksportuotojui ar jo įgaliotajam atstovui pateikus raštu prašymą kartu su visais kitais reikiamais patvirtinamaisiais dokumentais, įrodančiais, kad eksportuoti skirtiems produktams gali būti išduotas A formos prekių kilmės sertifikatas.
2. Sertifikatas eksportuotojui išduodamas iš karto po to, kai produktas eksportuojamas arba kai užtikrinamas jo eksportas. Tačiau išimtiniais atvejais A formos prekių kilmės sertifikatas gali būti išduotas po produktų, kuriems jis skirtas, eksporto, jeigu:
a)
jis nebuvo išduotas eksporto metu dėl klaidų, netyčinio aplaidumo ar ypatingų aplinkybių; arba
b)
kompetentingoms vyriausybinėms institucijoms pateikiama svarių įrodymų, kad A formos prekių kilmės sertifikatas buvo išduotas, bet importuojant produktus nebuvo priimtas dėl techninių priežasčių.
3. Kompetentingos vyriausybinės institucijos gali išduoti sertifikatą atgaline data tik patikrinusios, ar eksportuotojo prašyme pateikti duomenys atitinka eksporto dokumentų duomenis ir ar šio skirsnio nuostatas atitinkantis A formos prekių kilmės sertifikatas nebuvo išduotas atitinkamų produktų eksporto metu. Atgaline data išduoto A formos prekių kilmės sertifikato 4 langelyje turi būti įrašyti žodžiai „Issued retrospectively“ arba „Délivré à posteriori“.
4. A formos prekių kilmės sertifikato vagystės, praradimo ar sugadinimo atveju eksportuotojas gali kreiptis į jį išdavusią kompetentingą vyriausybinę instituciją, kad gautų dublikatą, surašytą remiantis jos turimais eksporto dokumentais. Tokiu būdu išduoto A formos dublikato 4 langelyje turi būti įrašytas žodis „Duplicate“ arba „Duplicata“ ir nurodoma sertifikato originalo išdavimo data bei serijos numeris. Dublikatas įsigalioja nuo originalo datos.
5. Siekdamos patikrinti, ar produktas, dėl kurio prašoma išduoti A formos prekių kilmės sertifikatą, atitinka atitinkamas prekių kilmės taisykles, kompetentingos vyriausybinės institucijos turi teisę reikalauti pateikti bet kokius dokumentinius įrodymus arba atlikti bet kokius tikrinimus, kurie, jų nuomone, yra būtini.
6. A formos prekių kilmės sertifikato 2 langelio pildyti nereikia. 12 langelyje įrašoma „Europos Sąjunga“ arba vienos iš valstybių narių pavadinimas. A formos prekių kilmės sertifikato išdavimo data įrašoma 11 langelyje. Šiame langelyje, skirtame sertifikatą išduodančioms kompetentingoms vyriausybinėms institucijoms, kaip ir 12 langelyje, skirtame įgaliotajam eksportuotojo atstovui, turi būti pasirašoma ranka.
97m straipsnis
1. Sąskaitos faktūros deklaraciją gali surašyti bet kuris eksportuotojas bet kuriai siuntai, sudarytai iš vienos ar daugiau pakuočių, kuriose yra kilmės statusą turinčių produktų, kurių bendra vertė neviršija 6 000 EUR, su sąlyga, kad šiai procedūrai taikomos 97k straipsnio 2 dalyje pateiktos administracinio bendradarbiavimo nuostatos.
2. Sąskaitos faktūros deklaraciją surašantis eksportuotojas turi būti pasirengęs eksportuojančios šalies muitinės ar kitų kompetentingų vyriausybinių institucijų reikalavimu bet kuriuo metu pateikti visus reikiamus dokumentus, įrodančius susijusių produktų kilmę.
3. Sąskaitos faktūros deklaraciją eksportuotojas surašo prancūzų arba anglų kalba spausdinimo mašinėle ar spausdintuvu arba antspauduodamas sąskaitoje faktūroje, pristatymo pranešime ar bet kokiame kitame komerciniame dokumente arba deklaracijoje, kurios tekstas pateikiamas 18 priede. Jei deklaracija surašoma ranka, rašoma rašalu didžiaisiais rašmenimis. Sąskaitos faktūros deklaracijoje turi pasirašyti pats eksportuotojas.
4. Sąskaitų faktūrų deklaracijos naudojamos laikantis šių sąlygų:
a)
kiekvienai siuntai surašoma viena sąskaitos faktūros deklaracija;
b)
jei siuntoje esančios prekės jau buvo tikrintos eksportuojančioje šalyje, siekiant nustatyti, ar jos atitinka „kilmės statusą turinčių produktų“ apibrėžtį, eksportuotojas tai gali pažymėti sąskaitos faktūros deklaracijoje.
5. Kai taikoma kumuliacija pagal 84, 85 ar 86 straipsnius, lengvatomis besinaudojančios šalies kompetentingos vyriausybinės institucijos, kurių prašoma išduoti A formos prekių kilmės sertifikatus produktams, kuriems pagaminti naudojamos šalies, su kuria leidžiama taikyti kumuliaciją, kilmės medžiagos, remiasi:
-
dvišalės kumuliacijos atveju - eksportuotojo tiekėjo pateiktu ir vadovaujantis 5 poskirsnio nuostatomis išduotu prekių kilmės įrodymu,
-
kumuliacijos su Norvegija, Šveicarija ar Turkija atveju - eksportuotojo tiekėjo pateiktu ir pagal bendrąją muitų tarifų lengvatų sistemą laikantis atitinkamai Norvegijoje, Šveicarijoje ar Turkijoje taikomų prekių kilmės taisyklių išduotu prekių kilmės įrodymu,
-
regioninės kumuliacijos atveju - eksportuotojo tiekėjo pateiktu prekių kilmės įrodymu, t. y. A formos prekių kilmės sertifikatu, kurio pavyzdys yra 17 priede arba tam tikrais atvejais sąskaitos faktūros deklaracija, kurios tekstas yra 18 priede,
-
išplėstinės kumuliacijos atveju, eksportuotojo tiekėjo pateiktu ir pagal atitinkamos Europos Sąjungos ir susijusios šalies laisvosios prekybos susitarimo nuostatas išduotu prekių kilmės įrodymu.
Pirmosios pastraipos pirmoje, antroje, trečioje ir ketvirtoje įtraukose nurodytais atvejais A formos prekių kilmės sertifikato 4 langelyje atitinkamai įrašoma „EU cumulation“, „Norway cumulation“, „Switzerland cumulation“, „Turkey cumulation“, „regional cumulation“, „extended cumulation with country x“ arba „Cumul UE“, „Cumul Norvège“, „Cumul Suisse“, „Cumul Turquie“, „cumul regional“, „cumul étendu avec le pays x“.
3 poskirsnis
Prekių išleidimo į laisvą apyvartą Europos Sąjungoje procedūros
97n straipsnis
1. A formos prekių kilmės sertifikatai arba sąskaitų faktūrų deklaracijos pateikiamos importuojančių valstybių narių muitinėms, laikantis deklaravimo muitinėje tvarkos.
2. Prekių kilmės įrodymai, kurie importuojančios šalies muitinei pateikiami praėjus 97k straipsnio 5 dalyje nustatytam galutiniam pateikimo terminui, gali būti priimami siekiant taikyti lengvatinius muitų tarifus, jei šie dokumentai nebuvo pateikti iki nustatyto termino dėl išimtinių aplinkybių. Kitais pavėluoto pateikimo atvejais importuojančios šalies muitinė gali priimti prekių kilmės įrodymus, jei produktai jai buvo pateikti iki nurodyto termino.
97o straipsnis
1. Jeigu, importuotojo prašymu ir importo valstybės narės muitinės nustatytomis sąlygomis, išmontuoti arba nesurinkti produktai, kaip apibrėžta laikantis Suderintos sistemos 2 bendrosios aiškinimo taisyklės a punkte, klasifikuojami priskiriant Suderintos sistemos XVI arba XVII skirsniams arba 7308 ar 9406 pozicijoms, yra importuojami dalimis, importuojant pirmąją siuntą muitinei gali būti pateiktas vienas bendras tokių produktų kilmės įrodymas.
2. Importuotojo prašymu ir atsižvelgiant į importuojančios valstybės narės muitinės nustatytas sąlygas, importuojant pirmąją siuntą bendras prekių kilmės įrodymas muitinei gali būti pateiktas, kai prekės:
a)
importuojamos kaip dažnų ir nuolatinių prekybos srautų, turinčių didelę komercinę vertę, dalis;
b)
yra tos pačios pirkimo ir pardavimo sutarties, kurios šalys yra įsteigtos eksportuojančioje šalyje arba valstybėje (-se) narėje (-sė), dalykas;
c)
klasifikuojamos pagal tą patį Kombinuotosios nomenklatūros kodą (aštuonių skaitmenų);
d)
eksportuojamos išimtinai to paties eksportuotojo, yra skirtos tam pačiam importuotojui ir jų įvežimo formalumai yra atliekami tos pačios valstybės narės toje pačioje muitinės įstaigoje.
Ši procedūra taikoma kompetentingos muitinės nustatytu laikotarpiu.
97p straipsnis
1. Kai kilmės statusą turintys produktai pateikiami vienos valstybės narės muitinės įstaigos priežiūrai, pirminį prekių kilmės įrodymą galima pakeisti vienu ar daugiau A formos prekių kilmės sertifikatų, jei norima visus ar kai kuriuos šių produktų išsiųsti į kitą vietą Europos Sąjungoje arba tam tikrais atvejais į Norvegiją, Šveicariją ar Turkiją.
2. A formos prekių kilmės pakaitinius sertifikatus išduoda muitinės įstaiga, kurios priežiūrai pateikiami produktai. Pakaitinis sertifikatas surašomas remiantis rašytiniu reeksportuotojo prašymu.
3. Pakaitinio sertifikato viršutiniame dešinės pusės langelyje įrašomas tarpinės šalies, kurioje jis yra išduotas, pavadinimas. 4 langelyje įrašoma „Replacement certificate“ arba „Certificat de remplacement“, taip pat prekių kilmės sertifikato originalo išdavimo data ir serijos numeris. Reeksportuotojo vardas, pavardė arba pavadinimas nurodomas 1 langelyje. Galutinio gavėjo vardas, pavardė arba pavadinimas gali būti nurodytas 2 langelyje. Visi duomenys apie reeksportuotus produktus, nurodyti sertifikato originale, perkeliami į 3-9 langelius, o nuorodos į reeksportuotojo sąskaitą faktūrą pateikiamos 10 langelyje.
4. Pakaitinį sertifikatą išdavusi muitinė jį patvirtina 11 langelyje. Muitinė atsako tik už pakaitinio sertifikato išdavimą. 12 langelyje įrašomi iš sertifikato originalo paimti duomenys apie prekių kilmės šalį ir apie paskirties šalį. Šiame langelyje pasirašo reeksportuotojas. Šiame langelyje sąžiningai pasirašantis reeksportuotojas neatsako už sertifikato originalo įrašų teisingumą.
5. Muitinės įstaiga, kurios prašoma atlikti 1 dalyje minėtą operaciją, sertifikato originale pažymi siunčiamų prekių svorį, kiekį bei pobūdį ir jame nurodo atitinkamo (-ų) pakaitinio (-ų) sertifikato (-ų) serijinį (-ius) numerį (-ius). Sertifikato originalą ji saugo ne trumpiau kaip trejus metus. Prie pakaitinio sertifikato galima pridėti sertifikato originalo fotokopiją.
6. Produktų, kuriems pagal 89 straipsniu suteiktą leidžiančią nukrypti nuostatą taikomi lengvatiniai muitų tarifai, atveju, šiame straipsnyje nustatyta procedūra taikoma tik tuo atveju, jei šie produktai yra skirti Europos Sąjungai. Jeigu susijęs produktas įgijo kilmės statusą taikant regioninę kumuliaciją, siunčiant tą produktą į Norvegiją, Šveicariją ar Turkiją, pakaitinis prekių kilmės sertifikatas gali būti surašomas tik tuo atveju, jei šios šalys taiko tas pačias regioninės kumuliacijos taisykles, kaip ir Europos Sąjunga.
97q straipsnis
1. Produktai, kuriuos privatūs asmenys vieni kitiems siunčia mažomis siuntomis ar kurie sudaro keliautojo asmens bagažo dalį, pripažįstami kilmės statusą turinčiais produktais, kuriems taikomi lengvatiniai muitų tarifai, nurodyti 66 straipsnyje, nereikalaujant pateikti A formos kilmės sertifikatą ar sąskaitos faktūros deklaraciją, su sąlyga, kad:
a)
minėti produktai:
i)
yra importuojami ne prekybos tikslais;
ii)
yra deklaruoti kaip atitinkantys reikalavimus dėl lengvatų taikymo pagal sistemą;
b)
nėra abejonių dėl a punkto ii papunktyje minėtos deklaracijos teisingumo.
2. Importas nelaikomas prekybiniu importu, jeigu paisoma visų šių sąlygų:
a)
importas yra nereguliarus;
b)
importuojami produktai yra skirti tik gavėjų, keliautojų ar jų šeimų asmeniniam naudojimui;
c)
iš produktų pobūdžio ir kiekio aišku, kad nesiekiama jokių komercinių tikslų.
3. Bendra 2 dalyje nurodytų produktų vertė neturi būti didesnė kaip 500 EUR, kai jie siunčiami mažais paketais, arba ne didesnė kaip 1 200 EUR, kai jie sudaro keleivių asmeninio bagažo dalį.
97r straipsnis
1. Aptikus nedidelių neatitikimų tarp A formos prekių kilmės sertifikate ar sąskaitos faktūros deklaracijoje pateiktų duomenų ir duomenų, nurodytų dokumentuose, pateiktuose muitinės įstaigai produktų importo formalumams atlikti, sertifikatas ar deklaracija ipso facto netampa negaliojančiais, jeigu deramai nustatoma, kad pateikti produktai atitinka nurodytuosius dokumentuose.
2. Akivaizdžiai formalios klaidos, padarytos A formos prekių kilmės sertifikate, EUR.1 judėjimo sertifikate arba sąskaitos faktūros deklaracijoje neturi būti šio dokumento atmetimo priežastimi, jei šios klaidos nekelia abejonių dėl dokumente nurodytų duomenų teisingumo.
4 poskirsnis
Administracinio bendradarbiavimo metodai
97s straipsnis
1. Lengvatomis besinaudojančios šalys Komisijai praneša jų teritorijoje esančių vyriausybinių institucijų, įgaliotų išduoti A formos prekių kilmės sertifikatus, pavadinimus ir adresus, pateikia tų institucijų naudojamų antspaudų pavyzdžius, taip pat atitinkamų vyriausybinių institucijų, atsakingų už A formos prekių kilmės sertifikatų ir sąskaitų faktūrų deklaracijų tikrinimą, pavadinimus ir adresus.
Komisija šią informaciją perduos valstybių narių muitinėms. Kai pranešama informacija susijusi su anksčiau praneštos informacijos keitimu, Komisija nurodys datą, nuo kurios, remiantis lengvatomis besinaudojančių šalių kompetentingų vyriausybinių institucijų duotais nurodymais, pradedami naudoti minėti nauji antspaudai. Ši informacija yra skirta tik tarnybiniam naudojimui; tačiau kai prekes reikia išleisti į laisvą apyvartą, atitinkama muitinė gali leisti importuotojui arba jo tinkamai įgaliotam atstovui susipažinti su antspaudų pavyzdžiais.
Pirmojoje pastraipoje nustatytą informaciją jau pateikusios lengvatomis besinaudojančios šalys neprivalo jos teikti dar kartą, nebent informacija pasikeitė.
2. Taikydama 97k straipsnio 4 dalį, Komisija Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (C serijoje) paskelbs datą, kada Reglamente (EB) Nr. 732/2008 nurodytų produktų atžvilgiu šalis arba teritorija, pripažinta arba iš naujo pripažinta lengvatomis besinaudojančia šalimi, įvykdė 1 dalyje nustatytas prievoles.
3. Lengvatomis besinaudojančių šalių kompetentingų institucijų prašymu Komisija lengvatomis besinaudojančioms šalims nusiųs antspaudų, kuriuos valstybių narių muitinės naudoja EUR.1 judėjimo sertifikatams išduoti, pavyzdžius.
97t straipsnis
1. A formos prekių kilmės sertifikatų ir sąskaitų faktūrų deklaracijų paskesni patikrinimai atliekami atsitiktine tvarka arba kaskart, kai valstybių narių muitinės turi pagrįstų abejonių dėl šių dokumentų autentiškumo, susijusių produktų kilmės statuso arba kitų šio skirsnio reikalavimų įvykdymo.
2. Kai valstybių narių muitinės pateikia prašymą atlikti paskesnį patikrinimą, jos grąžina A formos prekių kilmės sertifikatą ir sąskaitą faktūrą, jei ji buvo pateikta, sąskaitos faktūros deklaraciją arba šių dokumentų kopijas eksportuojančios lengvatomis besinaudojančios šalies kompetentingoms vyriausybinėms institucijoms ir prireikus nurodo prašymo priežastis. Kartu su prašymu atlikti patikrinimą siunčiami visi turimi dokumentai ir informacija, kuriais remiantis galima daryti prielaidą, kad prekių kilmės įrodyme pateikta informacija yra neteisinga.
Jei valstybių narių muitinės, laukdamos patikrinimo rezultatų, nusprendžia sustabdyti lengvatinių muitų tarifų taikymą, importuotojui leidžiama išleisti produktus, laikantis visų būtinų atsargumo priemonių.
3. Jeigu pateikiamas prašymas atlikti paskesnį patikrinimą, toks patikrinimas atliekamas ir jo rezultatai valstybių narių muitinėms pranešami ne vėliau kaip per šešis mėnesius arba daugiausia per aštuonis mėnesius nuo prašymo išsiuntimo datos, jeigu jie siunčiami Norvegijai, Šveicarijai ar Turkijai, siekiant patikrinti pakaitinius prekių kilmės įrodymus, surašytus jų teritorijoje remiantis lengvatomis besinaudojančios šalies išduotu A formos prekių kilmės sertifikatu arba sąskaitos faktūros deklaracija. Šie rezultatai turi padėti nustatyti, ar atitinkamas prekių kilmės įrodymas taikomas faktiškai eksportuotiems produktams ir ar šie produktai gali būti laikomi lengvatomis besinaudojančios šalies kilmės produktais.
4. Jeigu A formos prekių kilmės sertifikatai išduodami taikant dvišalę kumuliaciją, siunčiant atsakymą pridedama (-os) EUR.1 judėjimo sertifikato arba prireikus atitinkamos (-ų) sąskaitos (-ų) faktūros (-ų) deklaracijos (-ų) kopija (-os).
5. Jeigu esant pagrįstoms abejonėms per šešis mėnesius, kaip nustatyta 3 dalyje, negaunamas atsakymas arba jeigu atsakyme nėra pakankamai informacijos, kad būtų galima nustatyti atitinkamo dokumento autentiškumą arba tikrąją produktų kilmę, kompetentingoms institucijoms siunčiamas antrasis pranešimas. Jeigu ir po antrojo pranešimo prašančiosios institucijos per keturis mėnesius nuo antrojo pranešimo išsiuntimo datos neinformuojamos apie patikrinimo rezultatus arba jeigu remiantis šiais rezultatais neįmanoma nustatyti atitinkamo dokumento autentiškumo ar tikrosios produktų kilmės, prašančiosios institucijos turi atsisakyti suteikti teisę taikyti lengvatinius muitų tarifus, išskyrus išimtines aplinkybes.
6. Jeigu atlikus patikrinimo procedūrą arba remiantis kita turima informacija nustatoma, kad pažeidžiamos prekių kilmės taisyklės, eksportuojanti lengvatomis besinaudojanti šalis savo iniciatyva arba valstybių narių muitinių prašymu atlieka atitinkamus tyrimus arba organizuoja jų atlikimą, siekdama kuo skubiau nustatyti pažeidimus ir užkirsti jiems kelią. Šiuo tikslu tyrimuose gali dalyvauti Komisija ar valstybių narių muitinės.
7. Eksportuotojai saugo visus atitinkamus dokumentus, patvirtinančius susijusių produktų kilmės statusą, o eksportuojančios lengvatomis besinaudojančios šalies kompetentingos vyriausybinės institucijos saugo prekių kilmės sertifikatų kopijas ir kitus su jais susijusius eksporto dokumentus, kad būtų galima atlikti A formos prekių kilmės sertifikatų paskesnį patikrinimą. Šie dokumentai saugomi ne trumpiau kaip trejus metus nuo metų, kuriais buvo išduoti A formos prekių kilmės sertifikatai, pabaigos.
97u straipsnis
1. Teikdamos informaciją Komisijai ar valstybių narių muitinėms ir atlikdamos pagal regioninės prekių kilmės kumuliacijos taisykles išduotų A formos prekių kilmės sertifikatų ar sąskaitų faktūrų deklaracijų paskesnį patikrinimą, tos pačios regioninės grupės šalys taip pat taiko 97s ir 97t straipsnius.
2. Taikant 85, 97m ir 97p straipsnius, Europos Sąjungos, Norvegijos, Šveicarijos ir Turkijos sudarytame susitarime inter alia nustatomas įsipareigojimas prireikus teikti viena kitai pagalbą administracinio bendradarbiavimo klausimais.
Be to, taikant 86 straipsnio 7 ir 8 dalis bei 97k straipsnį, šalis, su kuria Europos Sąjunga sudarė galiojantį laisvosios prekybos susitarimą ir kuri sutiko su lengvatomis besinaudojančia šalimi taikyti išplėstinę kumuliaciją, taip pat sutinka pastarajai teikti tokią pat pagalbą administracinio bendradarbiavimo klausimais, kaip ir valstybių narių muitinėms, vadovaujantis atitinkamomis susijusio laisvosios prekybos susitarimo nuostatomis.
5 poskirsnis
Dvišalės kumuliacijos tikslais taikomos procedūros
97v straipsnis
1. Europos Sąjungos produktų kilmės statusas įrodomas:
a)
pateikiant EUR.1 judėjimo sertifikatą, kurio pavyzdys pateikiamas 21 priede; arba
b)
pateikiant sąskaitos faktūros deklaraciją, kurios tekstas pateikiamas 18 priede. Sąskaitos faktūros deklaraciją gali surašyti bet kuris eksportuotojas, jei bendra siuntų, kuriose yra kilmės statusą turinčių produktų, vertė neviršija 6 000 EUR, arba patvirtintas Europos Sąjungos eksportuotojas.
2. Eksportuotojas arba jo įgaliotasis atstovas EUR.1 judėjimo sertifikato 2 langelyje įrašo „GSP beneficiary countries“ ir „EU“ arba „Pays bénéficiaire du SPG“ ir „UE“.
3. Šio skirsnio nuostatos, reglamentuojančios A formos prekių kilmės sertifikatų išdavimą, naudojimą ir paskesnį patikrinimą, mutatis mutandis taikomos EUR.1 judėjimo sertifikatams ir, išskyrus nuostatas, reglamentuojančias sertifikatų išdavimą, sąskaitų faktūrų deklaracijoms.
4. Valstybių narių muitinės gali leisti bet kuriam eksportuotojui (toliau - patvirtintas eksportuotojas), dažnai siunčiančiam Europos Sąjungos kilmės produktus, kuriems taikoma dvišalė kumuliacija, surašyti sąskaitos faktūros deklaracijas, nepriklausomai nuo susijusių produktų vertės, jeigu eksportuotojas muitinei pateikia visas garantijas, leidžiančias patikrinti:
a)
produktų kilmės statusą; ir
b)
ar laikomasi toje valstybėje narėje taikomų kitų reikalavimų.
5. Muitinė gali suteikti patvirtinto eksportuotojo statusą nustatydama sąlygas, kurias ji mano esant būtinas. Muitinė patvirtintam eksportuotojui suteikia muitinės leidimo numerį, kuris nurodomas sąskaitos faktūros deklaracijoje.
6. Muitinė prižiūri, kaip patvirtintas eksportuotojas naudojasi leidimu. Muitinė gali bet kuriuo metu atšaukti leidimą.
Ji atšaukia leidimą bet kuriuo iš šių atvejų:
a)
patvirtintas eksportuotojas nebesuteikia 4 dalyje minėtų garantijų;
b)
patvirtintas eksportuotojas neatitinka 5 dalyje minėtų sąlygų;
c)
patvirtintas eksportuotojas kitaip netinkamai naudoja leidimą.
7. Nereikalaujama, kad patvirtintas eksportuotojas pasirašytų sąskaitų faktūrų deklaracijas, jeigu patvirtintas eksportuotojas muitinei raštu įsipareigoja prisiimti visą atsakomybę už bet kurią sąskaitos faktūros deklaraciją, nes tai reikštų, jog patvirtintas eksportuotojas ją pasirašė.
6 poskirsnis
Seuta ir Melilja
97w straipsnis
Šio skirsnio nuostatos dėl prekių kilmės įrodymų išdavimo, naudojimo ir paskesnio patikrinimo mutatis mutandis taikomos taikant dvišalę kumuliaciją iš lengvatomis besinaudojančios šalies į Seutą ar Melilją eksportuojamiems produktams ir iš Seutos ir Meliljos į lengvatomis besinaudojančią šalį eksportuojamiems produktams.
Seuta ir Melilja laikomos viena teritorija.
Ispanijos muitinė atsakinga už šio skirsnio taikymą Seutoje ir Meliljoje.“.
3)
I dalies IV antraštinės dalies 2 skyriaus 2 skirsnyje prieš 1 poskirsnį įterpiamas 97x straipsnis:
„97x straipsnis
1. Šiame skirsnyje:
a)
„gamyba“ - bet koks apdorojimas ar perdirbimas, įskaitant surinkimą;
b)
„medžiaga“ - bet kokia produktui pagaminti panaudota sudedamoji dalis, žaliava, komponentas arba detalė ir t. t.;
c)
„produktas“ - gaminamas produktas, net jei jis skirtas vėliau naudoti kitoje gamybos operacijoje;
d)
„prekės“ - medžiagos ir produktai;
e)
„muitinė vertė“ - vertė, nustatyta pagal 1994 m. Susitarimą dėl Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VII straipsnio įgyvendinimo (PPO susitarimas dėl muitinio įvertinimo);
f)
„gamintojo kaina (ex-works kaina)“ 15 priede pateiktame sąraše - kaina, sumokėta ex-works sąlygomis už produktą gamintojui, kurio įmonėje atlikta paskutinė apdorojimo ar perdirbimo operacija, su sąlyga, kad į kainą įtraukta visų sunaudotų medžiagų vertė, atėmus visus vidaus mokesčius, kurie yra ar gali būti sugrąžinti, kai gautasis produktas yra eksportuojamas.
Kai sumokėta tikroji kaina neatspindi visų su produkto gamyba susijusių sąnaudų, faktiškai patirtų lengvatomis besinaudojančioje šalyje, gamintojo kaina (ex-works kaina) reiškia visų šių sąnaudų sumą, atėmus visus vidaus mokesčius, kurie yra ar gali būti sugrąžinti, kai gautasis produktas yra eksportuojamas;
g)
„medžiagų vertė“ 15 priede pateiktame sąraše - panaudotų kilmės statuso neturinčių medžiagų muitinė vertė jų importo metu, arba, jei ji nėra žinoma ir negali būti nustatyta, pirmoji galima nustatyti kaina, sumokėta už medžiagas Europos Sąjungoje ar lengvatomis besinaudojančioje šalyje, kaip apibrėžta 98 straipsnio 1 dalyje. Jei reikia nustatyti panaudotų kilmės statusą turinčių medžiagų vertę, šis punktas taikomas mutatis mutandis;
h)
„skirsniai“, „pozicijos“ ir „subpozicijos“ - skirsniai, pozicijos ir subpozicijos (keturių ar šešių skaitmenų kodai), naudojami Suderintą sistemą sudarančioje nomenklatūroje su pakeitimais;
i)
„klasifikuojama“ reiškia, kad produktas arba medžiaga yra klasifikuojami priskiriant juos tam tikrai Suderintos sistemos pozicijai ar subpozicijai;
j)
„siunta“ - produktai:
-
vieno eksportuotojo kartu siunčiami vienam gavėjui, arba
-
siunčiami su vienu bendru transporto dokumentu, kuriame nurodytas maršrutas nuo eksportuotojo iki gavėjo, arba, jei tokio dokumento nėra, naudojant vieną bendrą sąskaitą faktūrą.
2. Taikant šio straipsnio 1 dalies f punktą, kai paskutinė apdorojimo ar perdirbimo operacija subrangos sutartimi pavedama gamintojui, 1 dalies f punkto pirmoje pastraipoje minėta sąvoka „gamintojas“ gali reikšti įmonę, įdarbinusią subrangovą.“.
4)
99 straipsnyje įterpiamas d punkto a papunktis:
„d) a)
produktai, pagaminti paskerdus jose gimusius ir užaugintus gyvūnus;“.
5)
101 straipsnio 1 dalis iš dalies keičiama taip:
a)
g punktas pakeičiamas taip:
„g)
cukraus dažymo ar aromatizavimo arba cukraus gabalėlių formavimo operacijos; dalinis arba visiškas cukraus kristalų malimas;“;
b)
m punktas pakeičiamas taip:
„m)
paprastas vienos ar kelių rūšių produktų sumaišymas; cukraus sumaišymas su kita medžiaga;“;
c)
įterpiamas m punkto a papunktis:
„m) a)
paprastas vandens pridėjimas arba produktų praskiedimas, dehidratacija arba denatūracija;“.
6)
Įterpiamas šio reglamento I priede pateiktas 13a priedas.
7)
Įterpiamas šio reglamento II priede pateiktas 13b priedas.
8)
Įterpiamas šio reglamento III priede pateiktas 13c priedas.
9)
Įterpiamas šio reglamento IV priede pateiktas 13d priedas.
10)
14 priedo 1 ir 3.1 pastabose žodžiai „69 ir 100 straipsniais“ pakeičiami „100 straipsniu“.
11)
17 priedas iš dalies pakeičiamas pagal šio reglamento V priedą.
12)
18 priedas pakeičiamas šio reglamento VI priedo tekstu.
2 straipsnis
Lengvatomis besinaudojančios šalys ne vėliau kaip trys mėnesiai iki faktinio registruotųjų eksportuotojų sistemos taikymo jų teritorijoje pradžios pateikia Komisijai Reglamento (EB) Nr. 2454/93 su pakeitimais, padarytais šiuo reglamentu, 68 straipsnio 3 dalyje nustatytą įsipareigojimą ir informaciją, kurią pateikti privaloma pagal to reglamento 69 straipsnį (su pakeitimais, padarytais šiuo reglamentu).
Vėliausiai 2016 m. liepos 1 d. ir 2019 m. liepos 1 d. Komisija išnagrinės lengvatomis besinaudojančių šalių pasirengimą taikyti registruotųjų eksportuotojų sistemą. Prireikus Komisija pasiūlys visus būtinus pakeitimus.
3 straipsnis
1. Šis reglamentas įsigalioja septintąją dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
2. Jis taikomas nuo 2011 m. sausio 1 d.
3. Laikantis šio straipsnio 4 dalies, 1 straipsnio 1 punktas, kiek jis susijęs su 68-71 straipsniais ir 90-97i straipsniais ir 97j 2 dalimi, ir 8 bei 9 punktai taikomi nuo 2017 m. sausio 1 d.
4. Lengvatomis besinaudojančios šalys, kurios negalės nuo 3 dalyje nurodytos datos taikyti registruotųjų eksportuotojų sistemos ir iki 2016 m. liepos 1 d. pateiks raštu prašymą Komisijai arba kurių atžvilgiu, vadovaudamasi 2 straipsnio antrąja pastraipa, Komisija bus pasiūliusi pakeitimus, gali ir toliau iki 2020 m. sausio 1 d. taikyti Reglamento (EB) Nr. 2454/93 su pakeitimais, padarytais šiuo reglamentu, IV antraštinės dalies 2 skyriaus 1A skirsnio ir 17 bei 18 priedų nuostatas.
5. 1 straipsnio 2 punktas taikomas iki šio straipsnio 3 dalyje nurodytos datos, o 4 dalyje minėtų lengvatomis besinaudojančių šalių atžvilgiu - iki 4 dalyje nurodytos datos.
Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2010 m. lapkričio 18 d.