SMĚRNICE RADY 2010/24/EU
ze dne 16. března 2010
o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z daní, poplatků, cel a jiných opatření
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na články 113 a 115 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Vzájemná pomoc mezi členskými státy při vymáhání pohledávek jednotlivých států a pohledávek Unie, pokud jde o některé daně, jakož i další opatření přispívají k řádnému fungování vnitřního trhu. Zajišťuje se tak fiskální neutralita a členským státům se umožňuje odstraňovat diskriminační ochranná opatření při přeshraničních transakcích, zaměřená na prevenci podvodů a rozpočtových ztrát.
(2)
Úprava vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek byla poprvé stanovena ve směrnici Rady 76/308/EHS ze dne 15. března 1976 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z operací, které jsou součástí systému financování Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, zemědělských dávek a cel (3). Uvedená směrnice a akty jí pozměňující byly kodifikovány ve směrnici Rady 2008/55/ES ze dne 26. května 2008 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z některých dávek, cel, daní a jiných opatření (4).
(3)
Ačkoli uvedená úprava představovala první krok směrem k lepším postupům pro vymáhání pohledávek v Unii sbližováním platných vnitrostátních předpisů, ukázala se jako nedostatečná ke splnění požadavků vnitřního trhu, jak se vyvinul za posledních 30 let.
(4)
V zájmu lepšího zajištění finančních zájmů členských států a neutrality vnitřního trhu je nutné rozšířit rozsah vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek týkajících se daní a poplatků, na které se ještě nevztahuje vzájemná pomoc v této oblasti, přičemž, aby se zvládl nárůst žádostí o pomoc a zajistily lepší výsledky, je nutné zvýšit účinnost a efektivitu této pomoci a usnadnit poskytování pomoci v praxi. Za účelem splnění těchto cílů jsou nezbytné další změny, ovšem pouhé přizpůsobení stávající směrnice 2008/55/ES by nebylo dostačující. Uvedená směrnice musí být proto zrušena a nahrazena novým právním nástrojem, který bude vycházet z pozitivních výsledků směrnice 2008/55/ES, avšak stanoví v případě potřeby jasnější a přesnější pravidla.
(5)
Jasnější pravidla by měla podpořit rozsáhlejší výměnu informací mezi členskými státy. Taková pravidla by měla rovněž zajistit, aby se směrnice vztahovala na všechny právnické a fyzické osoby v Unii, a měla by vzít v úvahu stále rostoucí počet právních forem subjektů, včetně tradičních forem, jako jsou trusty a nadace, ale i nových právních forem, které mohou být v členských státech založeny daňovými poplatníky. Uvedená pravidla by měla dále umožnit zohlednit všechny formy, které mohou mít pohledávky orgánů veřejné moci týkající se daní, poplatků, cel, náhrad a intervencí, včetně veškerých peněžitých pohledávek vůči daňovému subjektu nebo vůči třetí straně, které nahrazují původní pohledávku. Jasnější pravidla jsou nutná především v zájmu lepšího vymezení práv a povinností všech zúčastněných stran.
(6)
Touto směrnicí by neměla být dotčena pravomoc členských států stanovit opatření k vymáhání pohledávek, která jsou dostupná podle jejich vnitrostátních právních předpisů. Je však nutno zajistit, aby rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy ani nedostatečná koordinace mezi příslušnými orgány neohrozily hladké fungování systému poskytování vzájemné pomoci stanoveného v této směrnici.
(7)
Vzájemná pomoc může spočívat v tom, že dožádaný orgán může dožadujícímu orgánu poskytnout informace, které tento orgán potřebuje za účelem vymáhání pohledávek vzniklých v dožadujícím členském státě, a doručit dlužníkovi veškeré dokumenty, které souvisejí s takovými pohledávkami a které pocházejí z dožadujícího členského státu. Na žádost dožadujícího orgánu může dožádaný orgán rovněž vymáhat pohledávky vzniklé v dožadujícím členském státě nebo přijímat předběžná opatření k zajištění vymáhání těchto pohledávek.
(8)
Přijetí jednotného dokladu, který se bude používat pro opatření k vymáhání pohledávek v dožádaném členském státě, jakož i přijetí jednotného standardního formuláře pro doručování aktů a rozhodnutí vztahujících se k pohledávce, by mělo vyřešit problémy související s uznáním a překladem aktů vydaných v jiném členském státě, které jsou nejvýznamnějším důvodem, proč je stávající úprava týkajících se pomoci neúčinná.
(9)
Měl by být vytvořen právní základ pro výměnu informací bez předchozí žádosti, týkajících se konkrétních vratek daní. V zájmu účinnosti by se mělo rovněž umožnit, aby mohli být daňoví úředníci členského státu přítomni správním šetřením v jiném členském státě nebo aby mohli být jeho účastníky. Pro dosažení rychlejší a účinnější pomoci by měla být zajištěna rovněž přímočařejší výměna informací mezi orgány.
(10)
Vzhledem k rostoucí mobilitě v rámci vnitřního trhu a omezením uloženým Smlouvou či jinými právními předpisy ohledně záruk, které lze požadovat od daňových poplatníků neusazených na území daného členského státu, je nutno rozšířit možnosti pro žádosti o vymáhání pohledávek nebo o předběžná opatření v jiném členském státě. Jelikož rozhodujícím činitelem je stáří pohledávky, mělo by být možné, aby členské státy požádaly o vzájemnou pomoc, ačkoli dosud nebyly plně využity vnitrostátní prostředky vymáhání pohledávek, mimo jiné pokud by využití takových postupů v dožadujícím členském státě způsobilo nepřiměřené obtíže.
(11)
Obecná povinnost předávat žádosti a dokumenty v digitální podobě a prostřednictvím elektronické sítě a přesná pravidla týkající se jazyků použitých v žádostech a dokumentech by členským státům měla umožnit rychlejší a snadnější vyřizování žádostí.
(12)
Při vymáhání pohledávky v dožádaném členském státě může dotyčná osoba napadnout pohledávku, doručení uskutečněné orgány dožadujícího členského státu nebo doklad o její vymahatelnosti. Je třeba stanovit, aby v takových případech podala dotyčná osoba příslušnému orgánu dožadujícího členského státu žalobu a aby dožádaný orgán, pokud dožadující orgán nepožaduje něco jiného, pozastavil jím zahájené vymáhání pohledávky do doby, než příslušný orgán dožadujícího členského státu vydá rozhodnutí.
(13)
S cílem podnítit členské státy, aby na vymáhání pohledávek jiných členských států vyčlenily dostatečné zdroje, by dožádaný členský stát měl mít možnost získat zpět náklady související s vymáháním pohledávky od dlužníka.
(14)
Účinnosti se nejlépe dosáhne, pokud bude dožádaný orgán při vyřizování žádosti o pomoc moci využít pravomoci stanovené v jeho vnitrostátních právních předpisech vztahujících se na pohledávky týkající se stejných nebo podobných daní nebo poplatků. Pokud obdobná daň, poplatek nebo clo neexistují, by měl být nejvhodnějším postupem postup stanovený podle právních předpisů dožádaného členského státu, který se vztahuje na pohledávky týkající se daní vybíraných z příjmu fyzických osob. Toto využití vnitrostátního práva by se nemělo obecně uplatňovat, pokud jde o přednostní postavení přiznávané pohledávkám vzniklým v dožádaném členském státě. Mělo by však být možné rozšířit toto přednostní postavení pohledávek na pohledávky jiných členských států na základě dohod mezi příslušnými členskými státy.
(15)
Pokud jde o otázky promlčení, je nutno stávající pravidla zjednodušit stanovením, že stavení, přerušení nebo prodloužení běhu promlčecích lhůt je obecně určeno podle platného práva v dožádaném členském státě kromě případů, kdy stavení, přerušení nebo prodloužení běhu promlčecí lhůty není podle práva platného v tomto státě možné.
(16)
V zájmu účinnosti je nutné, aby informace sdělované v průběhu vzájemné pomoci mohly být využívány v členském státě přijímajícím tyto informace pro jiné účely, než stanoví tato směrnice, pouze pokud to dovoluje právo jak členského státu poskytujícího informace, tak členského státu, který tyto informace přijímá.
(17)
Tato směrnice by neměla bránit plnění jakýchkoli závazků k poskytování širší pomoci, které vyplývají z dvoustranných nebo mnohostranných dohod nebo ujednání.
(18)
Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (5).
(19)
Podle bodu 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů se členské státy vybízejí k tomu, aby pro svou potřebu a v zájmu Unie sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily.
(20)
Jelikož cílů této směrnice, totiž stanovení jednotného systému poskytování pomoci při vymáhání pohledávek v rámci vnitřního trhu, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být proto z důvodu jednotnosti, efektivity a účinnosti dosaženo lépe na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(21)
Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznávané zejména Listinou základních práv Evropské unie,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví pravidla, podle nichž mají členské státy poskytovat pomoc při vymáhání pohledávek uvedených v článku 2 v jednotlivých členských státech, pokud tyto pohledávky vzniknou v jiném členském státě.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na pohledávky týkající se
a)
veškerých daní a poplatků jakéhokoli druhu ukládaných členským státem nebo jeho nižšími územními nebo správními celky, včetně místních orgánů, či jejich jménem, nebo jménem Unie;
b)
náhrad, intervencí a dalších opatření, jež jsou součástí systému částečného nebo úplného financování Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), včetně částek, které mají být vybrány v souvislosti s těmito činnostmi;
c)
dávek a jiných poplatků stanovených v rámci společné organizace trhů v odvětví cukru.
2. Oblast působnosti této směrnice zahrnuje
a)
správní sankce, pokuty, poplatky a přirážky související s pohledávkami, pro které lze požadovat vzájemnou pomoc podle odstavce 1, uložené správními orgány, které jsou příslušné pro výběr dotčených daní nebo poplatků nebo pro provádění správních šetření týkajících se těchto daní nebo poplatků, nebo potvrzené správními či soudními orgány na žádost uvedených správních orgánů;
b)
poplatky za osvědčení a podobné dokumenty vydávané v souvislosti se správními postupy souvisejícími s daněmi a poplatky;
c)
úroky a náklady související s pohledávkami, pro které lze požadovat vzájemnou pomoc podle odstavce 1 nebo písmene a) nebo b) tohoto odstavce.
3. Tato směrnice se nevztahuje na
a)
povinné příspěvky na sociální zabezpečení splatné členskému státu nebo nižšímu celku členského státu nebo veřejnoprávním institucím sociálního zabezpečení;
b)
poplatky neuvedené v odstavci 2;
c)
platby smluvní povahy, jako například úhrada za veřejné služby;
d)
trestní sankce uložené na základě trestního stíhání nebo jiné trestní sankce, na které se nevztahuje odst. 2 písm. a).
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí
a)
„dožadujícím orgánem“ ústřední kontaktní orgán, kontaktní orgán nebo kontaktní útvar členského státu, který podává žádost o pomoc v souvislosti s pohledávkou uvedenou v článku 2;
b)
„dožádaným orgánem“ ústřední kontaktní orgán, kontaktní orgán nebo kontaktní útvar členského státu, jemuž je žádost o pomoc podána;
c)
„osobou“:
i)
fyzická osoba,
ii)
právnická osoba,
iii)
pokud tak stanoví platné právní předpisy, sdružení osob uznané jako způsobilé k právním úkonům, avšak bez právní subjektivity právnické osoby, nebo
iv)
veškeré jiné právní uspořádání jakékoli povahy a formy, mající právní subjektivitu či nikoliv, vlastnící nebo spravující aktiva, včetně z nich pocházejícího příjmu, jež podléhají některé z daní, na které se vztahuje tato směrnice;
d)
„elektronickými prostředky“ použití elektronických zařízení pro zpracování (včetně digitální komprese) a uchovávání dat a využití přenosu po drátě, rádiového přenosu nebo jinými optickými nebo elektromagnetickými technologiemi;
e)
„sítí CCN“ společná platforma založená na společné komunikační síti (Common Communication Network - CCN), kterou vyvinula Unie k zajištění všech přenosů dat elektronickými prostředky mezi příslušnými orgány v oblasti cel a daní.
Článek 4
Organizace
1. Každý členský stát oznámí Komisi do 20. května 2010 svůj příslušný orgán nebo své příslušné orgány (dále jen „příslušný orgán“) pro účely této směrnice a neprodleně oznámí Komisi jakékoli změny týkající se příslušného orgánu.
Komise zpřístupní tyto informace ostatním členským státům a zveřejní seznam příslušných orgánů členských států v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Příslušný orgán určí ústřední kontaktní orgán, který ponese hlavní odpovědnost za kontakty s jinými členskými státy v oblasti vzájemné pomoci podle této směrnice.
Ústřední kontaktní orgán může být rovněž určen jako odpovědný za kontakty s Komisí.
3. Příslušný orgán každého členského státu může určit kontaktní orgány, které odpovídají za kontakty s jinými členskými státy týkající se vzájemné pomoci s ohledem na jeden či více konkrétních druhů nebo kategorií daní a poplatků uvedených v článku 2.
4. Příslušný orgán každého členského státu může určit jako kontaktní útvary jiné úřady než ústřední kontaktní orgán nebo kontaktní orgány. Kontaktní útvary žádají o vzájemnou pomoc podle této směrnice nebo ji poskytují ve vztahu ke své konkrétní místní nebo funkční působnosti.
5. Pokud kontaktní orgán nebo kontaktní útvar obdrží žádost o vzájemnou pomoc požadující opatření nad rámec působnosti, která mu byla vymezena, neprodleně předá tuto žádost příslušnému úřadu nebo útvaru, pokud jsou známy, nebo ústřednímu kontaktnímu orgánu, a informuje o tom dožadující orgán.
6. Příslušný orgán každého členského státu informuje Komisi o svém ústředním kontaktním orgánu a o jakýchkoli kontaktních orgánech nebo kontaktních útvarech, které ustanovil. Komise zpřístupní obdržené informace členským státům.
7. Každé sdělení je zasíláno ústředním kontaktním orgánem nebo jeho jménem nebo v každém jednotlivém případě s jeho souhlasem, přičemž tento ústřední kontaktní orgán zajistí účinnost komunikace.
KAPITOLA II
VÝMĚNA INFORMACÍ
Článek 5
Žádost o informace
1. Na žádost dožadujícího orgánu poskytne dožádaný orgán veškeré informace, u kterých lze předpokládat, že jsou významné pro dožadující orgán při vymáhání pohledávek uvedených v článku 2.
Pro účely poskytnutí těchto informací zajistí dožádaný orgán provedení jakýchkoli správních šetření nezbytných k jejich získání.
2. Dožádaný orgán není povinen poskytnout informace,
a)
které by nebyl s to obdržet za účelem vymáhání obdobných pohledávek vzniklých v dožádaném členském státě;
b)
které by porušily ochranu obchodního, průmyslového nebo profesního tajemství;
c)
jejichž sdělení by mohlo ohrozit bezpečnost nebo být v rozporu s veřejným pořádkem dožádaného členského státu.
3. Odstavec 2 nelze v žádném případě vykládat tak, že dožádanému orgánu členského státu umožňuje odmítnout poskytnutí informací výhradně z toho důvodu, že tyto informace jsou v držení banky, jiné finanční instituce, určené osoby nebo osoby jednající v zastoupení nebo ve funkci zmocněnce, nebo z toho důvodu, že se týkají vlastnických podílů u nějaké osoby.
4. Dožádaný orgán informuje dožadující orgán o důvodech odmítnutí žádosti o informace.
Článek 6
Výměna informací bez předchozí žádosti
Pokud se vratky daní nebo poplatků jiných než daně z přidané hodnoty týká osoby usazené nebo osoby s bydlištěm v jiném členském státě, může členský stát, který má daně nebo poplatky vrátit, uvědomit členský stát usazení nebo bydliště, do něhož mají vracené daně nebo poplatky plynout.
Článek 7
Přítomnost v prostorách správních orgánů a účast na správních šetřeních
1. Na základě dohody mezi dožadujícím orgánem a dožádaným orgánem a v souladu s podmínkami stanovenými dožádaným orgánem mohou úředníci zmocnění dožadujícím orgánem za účelem podpory vzájemné pomoci podle této směrnice
a)
být přítomni v prostorách, kde správní orgány dožádaného členského státu plní své úkoly;
b)
být přítomni při správních šetřeních prováděných na území dožádaného členského státu;
c)
napomáhat příslušným úředníkům dožádaného členského státu v rámci soudního řízení v tomto členském státě.
2. Umožňuje-li to právo platné v dožádaném členském státě, může dohoda uvedená v odst. 1 písm. b) stanovit, že úředníci dožadujícího členského státu mohou jednotlivým osobám pokládat otázky a nahlížet do záznamů.
3. Úředníci zmocnění dožadujícím orgánem, kteří využívají možností uvedených v odstavcích 1 a 2, musí být vždy schopni předložit písemné zmocnění, v němž je uvedena jejich totožnost a jejich úřední způsobilost.
KAPITOLA III
POMOC PŘI DORUČOVÁNÍ DOKUMENTŮ
Článek 8
Žádost o doručení určitých dokumentů vztahujících se k pohledávkám
1. Na žádost dožadujícího orgánu dožádaný orgán doručí příjemci veškeré dokumenty vydané v dožadujícím členském státě, včetně dokumentů soudního charakteru, vztahující se k některé z pohledávek uvedených v článku 2 nebo k jejímu vymáhání.
K žádosti o doručení dokumentů je připojen standardní formulář obsahující alespoň tyto informace:
a)
jméno, adresu a jiné údaje důležité pro identifikaci příjemce;
b)
účel doručení dokumentů a lhůtu, v níž by doručení mělo být provedeno;
c)
popis přiložených dokumentů a povaha a výše částky dotyčné pohledávky;
d)
název, adresu a další kontaktní údaje týkající se
i)
úřadu odpovědného za připojené dokumenty, a pokud jde o jiný úřad,
ii)
úřadu, kde lze získat další informace týkající se doručovaného dokumentu nebo možnosti napadnout platební povinnost.
2. Dožadující orgán předloží žádost o doručení dokumentu podle tohoto článku pouze v případě, že jej nemůže doručit podle pravidel pro doručení daného dokumentu v dožadujícím členském státě, nebo v případě, že by z takového doručení vyplývaly nepřiměřené těžkosti.
3. Dožádaný orgán neprodleně uvědomí dožadující orgán o veškerých úkonech učiněných k vyřízení žádosti o doručení, a zejména o dni doručení dokumentu příjemci.
Článek 9
Způsoby doručování
1. Dožádaný orgán zajistí, aby se doručení v dožádaném členském státě uskutečnilo v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy a správní praxí platnými v dožádaném členském státě.
2. Odstavcem 1 není dotčen jiný způsob doručení příslušným orgánem dožadujícího členského státu v souladu s předpisy platnými v tomto členském státě.
Příslušný orgán v dožadujícím členském státě může doručit jakýkoli dokument přímo doporučeným dopisem nebo elektronicky osobě na území jiného členského státu.
KAPITOLA IV
OPATŘENÍ K VYMÁHÁNÍ POHLEDÁVEK NEBO PŘEDBĚŽNÁ OPATŘENÍ
Článek 10
Žádost o vymáhání pohledávky
1. Na žádost dožadujícího orgánu dožádaný orgán vymáhá pohledávky, na něž se vztahuje doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožadujícím členském státě.
2. Dožadující orgán poskytne dožádanému orgánu veškeré důležité informace týkající se záležitosti, v níž byla podána žádost o vymáhání pohledávky, jakmile se o nich dozví.
Článek 11
Podmínky, jimiž se řídí žádost o vymáhání pohledávky
1. Dožadující orgán nemůže požádat o vymáhání pohledávky, pokud pohledávka nebo doklad o její vymahatelnosti byly v dožadujícím členském státě napadeny, s výjimkou případů, kdy se použije čl. 14 odst. 4 třetí pododstavec.
2. Než dožadující orgán požádá o vymáhání pohledávky, použije příslušné postupy k vymáhání pohledávky, které jsou dostupné v dožadujícím členském státě, s výjimkou těchto případů:
a)
pokud je zřejmé, že neexistují žádná aktiva k vymáhání v dožadujícím členském státě nebo že takové postupy nepovedou k úplnému uhrazení pohledávky, a dožadující orgán má konkrétní informace uvádějící, že dotyčná osoba má aktiva v dožádaném členském státě;
b)
pokud by uplatnění těchto postupů v dožadujícím členském státě vedlo k nepřiměřeným obtížím.
Článek 12
Doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě a další přiložené dokumenty
1. Ke každé žádosti o vymáhání pohledávky se přiloží jednotný doklad o její vymahatelnosti v dožádaném členském státě.
Tento jednotný doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě odráží základní obsah původního dokladu o vymahatelnosti pohledávky a je jediným základem pro opatření k vymáhání pohledávky a předběžná opatření přijímaná v dožádaném členském státě. Nepodléhá žádnému úkonu uznání, doplnění nebo nahrazení v tomto členském státě.
Jednotný doklad o vymahatelnosti pohledávky obsahuje alespoň tyto informace:
a)
informace důležité pro určení původního dokladu o vymahatelnosti pohledávky, popis pohledávky, včetně jejího charakteru, období, jehož se pohledávka týká, veškerá data důležitá pro její vymáhání, jakož i výši pohledávky a její různé složky, jako např. jistina, naběhlý úrok atd.;
b)
jméno a jiné údaje důležité pro identifikaci dlužníka;
c)
název, adresu a další kontaktní údaje týkající se
i)
úřadu odpovědného za vyměření pohledávky, a pokud jde o jiný úřad,
ii)
úřadu, kde lze získat další informace týkající se pohledávky nebo možností napadnout platební povinnost.
2. K žádosti o vymáhání pohledávky mohou být přiloženy další dokumenty vztahující se k pohledávce, které byly vydány v dožadujícím členském státě.
Článek 13
Vyřízení žádosti o vymáhání pohledávky
1. Pro účely vymáhání pohledávky v dožádaném členském státě se pohledávka, která je předmětem žádosti o vymáhání, považuje za pohledávku dožádaného členského státu, není-li v této směrnici stanoveno jinak. Dožádaný orgán využije pravomoci a postupy stanovené podle právních a správních předpisů dožádaného členského státu, které se vztahují na pohledávky vzniklé v souvislosti se stejnou daní či stejným poplatkem nebo v případě jejich neexistence s obdobnou daní či obdobným poplatkem, není-li v této směrnici stanoveno jinak.
Pokud se dožádaný orgán domnívá, že na jeho území nejsou vybírány stejné nebo obdobné daně či poplatky, využije pravomoci a postupy stanovené podle právních a správních předpisů dožádaného členského státu, které se vztahují na pohledávky vzniklé v souvislosti s výběrem daně z příjmu fyzických osob, není-li v této směrnici stanoveno jinak.
Dožádaný členský stát není povinen přiznat pohledávkám jiných členských států přednostní postavení přiznávané obdobným pohledávkám vzniklým v daném členském státě, pokud se dotyčné členské státy nedohodly jinak, nebo nestanoví-li právo dožádaného členského státu jinak. Členský stát, který přizná přednostní postavení pohledávkám jiného členského státu, nesmí odmítnout přiznat za stejných podmínek stejné přednostní postavení stejným nebo podobným pohledávkám dalších členských států.
Dožádaný členský stát vymáhá pohledávku ve své vlastní měně.
2. Dožádaný orgán informuje řádným způsobem dožadující orgán o veškerých opatřeních, která přijal na základě žádosti o vymáhání pohledávky.
3. Ode dne obdržení žádosti o vymáhání pohledávky účtuje dožádaný orgán úroky z prodlení podle platných právních a správních předpisů v dožádaném členském státě.
4. Dožádaný orgán může v případě, že to umožňují platné právní a správní předpisy dožádaného členského státu, rozhodnout o tom, že poskytne dlužníkovi lhůtu k zaplacení nebo mu povolí placení ve splátkách, a požadovat související úrok. O každém takovém rozhodnutí musí následně informovat dožadující orgán.
5. Aniž je dotčen čl. 20 odst. 1, dožádaný orgán předá dožadujícímu orgánu vymožené částky pohledávky a úroku podle odstavců 3 a 4 tohoto článku.
Článek 14
Spory
1. Spory týkající se pohledávky, původního dokladu o vymahatelnosti pohledávky v dožadujícím členském státě nebo jednotného dokladu o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě a spory týkající se platnosti doručení učiněného příslušným orgánem dožadujícího členského státu spadají do pravomoci příslušných orgánů dožadujícího členského státu. Napadne-li zúčastněná osoba v průběhu vymáhání pohledávky pohledávku, původní doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožadujícím členském státě nebo jednotný doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě, dožádaný orgán tuto osobu informuje, že musí podat žalobu k příslušnému orgánu dožadujícího členského státu v souladu s jeho platnými právními předpisy.
2. Spory týkající se opatření k vymáhání pohledávek přijatých v dožádaném členském státě nebo spory týkající se platnosti doručení učiněného příslušným orgánem dožádaného členského státu musí být předloženy příslušnému orgánu dožádaného členského státu v souladu s jeho právními předpisy.
3. Je-li příslušnému orgánu dožadujícího členského státu podána žaloba uvedená v odstavci 1, dožadující orgán o tom informuje dožádaný orgán a uvede rozsah, v jakém nebyla pohledávka napadena.
4. Jakmile dožádaný orgán obdrží od dožadujícího orgánu nebo od zúčastněné osoby informace uvedené v odstavci 3, pozastaví vymáhání pohledávky ve vztahu k napadené části pohledávky až do rozhodnutí příslušného orgánu v této věci, pokud dožadující orgán nevyžaduje v souladu s třetím pododstavcem tohoto odstavce jinak.
Na žádost dožadujícího orgánu, nebo považuje-li to dožádaný orgán jinak za potřebné, aniž je dotčen článek 16, může dožádaný orgán přijmout předběžná opatření k zajištění vymáhání pohledávky, pokud to umožňují platné právní předpisy dožádaného členského státu.
Dožadující orgán může v souladu s právními předpisy a správní praxí platnými v dožadujícím členském státě dožádaný orgán požádat, aby vymáhal napadenou pohledávku nebo napadenou část pohledávky, pokud to dovolují platné právní předpisy a správní praxe dožádaného členského státu. Každou takovouto žádost je nutno odůvodnit. Jestliže výsledek sporu poté vyzní ve prospěch dlužníka, je dožadující orgán povinen nahradit všechny vymožené částky a všechny případné splatné náhrady podle platných právních předpisů dožádaného členského státu.
Pokud bylo příslušnými orgány dožadujícího členského státu nebo dožádaného členského státu zahájeno řízení vedoucí ke vzájemné dohodě a výsledek tohoto řízení může ovlivnit pohledávku, ve vztahu k níž bylo požádáno o pomoc, jsou opatření k vymáhání pohledávek pozastavena nebo zcela zastavena, dokud nebude toto řízení ukončeno, s výjimkou bezprostředně naléhavého případu podvodu nebo platební neschopnosti. Pokud jsou opatření k vymáhání pohledávek pozastavena nebo zcela zastavena, použije se druhý pododstavec.
Článek 15
Změna nebo stažení žádosti o pomoc při vymáhání pohledávky
1. Dožadující orgán neprodleně informuje dožádaný orgán o případné následné změně své žádosti o vymáhání pohledávky nebo o stažení své žádosti s uvedením důvodů změny nebo stažení.
2. Je-li změna žádosti zapříčiněna rozhodnutím příslušného orgánu uvedeného v čl. 14 odst. 1, dožadující orgán zašle toto rozhodnutí spolu s revidovaným jednotným dokladem o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě. Dožádaný orgán poté přistoupí k dalším opatřením k vymáhání pohledávky na základě revidovaného dokladu.
V opatřeních k vymáhání pohledávky nebo v předběžných opatřeních, která již byla v dožádaném členském státě učiněna na základě původního jednotného dokladu o vymahatelnosti, lze na základě revidovaného dokladu pokračovat, není-li nutné žádost změnit v důsledku neplatnosti původního dokladu o vymahatelnosti v dožadujícím členském státě nebo původního jednotného dokladu o vymahatelnosti v dožádaném členském státě.
Články 12 a 14 se použijí s ohledem na revidovaný doklad.
Článek 16
Žádost o předběžná opatření
1. Dožádaný orgán, pokud to umožňuje vnitrostátní právo a v souladu s vnitrostátní správní praxí, přijme na žádost dožadujícího orgánu předběžná opatření potřebná k vymáhání pohledávky, pokud je pohledávka nebo doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožadujícím členském státě v době podání žádosti napaden nebo pokud se na pohledávku dosud nevztahuje doklad o vymahatelnosti v dožadujícím členském státě, jsou-li předběžná opatření v podobné situaci rovněž možná podle vnitrostátního práva a vnitrostátní správní praxe dožadujícího členského státu.
K žádosti o přijetí předběžných opatření v dožádaném členském státě se případně připojí dokument vypracovaný za účelem přijetí předběžných opatření v dožadujícím členském státě a vztahující se k pohledávce, která je předmětem žádosti o vzájemnou pomoc. Tento dokument nepodléhá žádnému úkonu uznání, doplnění nebo nahrazení v dožádaném členském státě.
2. K žádosti o předběžná opatření mohou být přiloženy další dokumenty vztahující se k pohledávce, které byly vydány v dožadujícím členském státě.
Článek 17
Pravidla, kterými se řídí žádost o předběžná opatření
Pro účely článku 16 se použijí obdobně čl. 10 odst. 2, čl. 13 odst. 1 a 2 a články 14 a 15.
Článek 18
Omezení povinností dožádaného orgánu
1. Dožádaný orgán není povinen poskytnout pomoc uvedenou v článcích 10 až 16, jestliže by vymáhání pohledávky v důsledku situace dlužníka způsobilo vážné hospodářské nebo sociální obtíže v dožádaném členském státě, pokud platné právní a správní předpisy tohoto členského státu povolují takovouto výjimku u vnitrostátních pohledávek.
2. Dožádaný orgán není povinen poskytnout pomoc uvedenou v článcích 5 a 7 až 16, jestliže se původní žádost o pomoc podle článku 5, 7, 8, 10 nebo 16 týká pohledávek starších pěti let, počítáno ode dne splatnosti pohledávky v dožadujícím členském státě do dne podání původní žádosti o pomoc.
Byly-li však pohledávka nebo původní doklad o vymahatelnosti v dožadujícím členském státě napadeny, má se za to, že pětiletá lhůta počíná běžet okamžikem, kdy dožadující členský stát zjistí, že pohledávku nebo doklad o vymahatelnosti již nelze napadnout.
V případech, kdy příslušné orgány dožadujícího členského státu povolí odklad platby nebo splátkový režim, se má za to, že pětiletá lhůta počíná běžet okamžikem, kdy uplynula lhůta pro splacení celé pohledávky.
V těchto případech však dožádaný orgán není povinen poskytnout pomoc ve vztahu k pohledávkám starším deseti let, počínaje dnem, kdy byla pohledávka původně splatná v dožadujícím členském státě.
3. Členský stát není povinen poskytnout pomoc, pokud celková částka pohledávek, na něž se vztahuje tato směrnice, na kterou je pomoc požadována, je menší než 1 500 EUR.
4. Dožádaný orgán uvědomí dožadující orgán o důvodech odmítnutí žádosti o pomoc.
Článek 19
Otázky týkající se promlčení
1. Otázky týkající se promlčecích lhůt se řídí výlučně platnými právními předpisy dožadujícího členského státu.
2. Co se týká stavení, přerušení nebo prodloužení běhu promlčecích lhůt, má se za to, že jakékoli úkony související s vymáháním pohledávky provedené dožádaným orgánem či jeho jménem v souladu se žádostí o pomoc, které podle platných právních předpisů dožádaného členského státu stavějí, přerušují nebo prodlužují promlčecí lhůtu, mají stejný účinek v dožadujícím členském státě pod podmínkou, že je příslušný odpovídající účinek stanoven platnými právními předpisy dožadujícího členského státu.
Pokud stavení, přerušení nebo prodloužení běhu promlčecí lhůty není podle platných právních předpisů dožádaného členského státu možné, jakékoli úkony související s vymáháním pohledávky provedené dožádaným orgánem či jeho jménem v souladu se žádostí o pomoc, které by v případě, že by byly provedeny dožadujícím orgánem či jeho jménem v jeho členském státě, podle platných právních předpisů dožadujícího členského státu stavěly, přerušovaly nebo prodlužovaly promlčecí lhůtu, se z hlediska tohoto účinku považují za provedené v posledně uvedeném státě.
Prvním a druhým pododstavcem není dotčeno právo příslušných orgánů dožadujícího členského státu přijmout opatření ke stavení, přerušení nebo prodloužení běhu promlčecí lhůty v souladu s platnými právními předpisy tohoto členského státu.
3. Dožadující orgán a dožádaný orgán se vzájemně informují o případných úkonech, které přerušují, stavějí nebo prodlužují promlčecí lhůtu pohledávky, pro kterou byla byla požadována opatření k jejímu vymáhání nebo předběžná opatření, nebo které mohou mít tento účinek.
Článek 20
Náklady
1. Kromě částek uvedených v čl. 13 odst. 5 usiluje dožádaný orgán o to, aby od dotyčné osoby vymohl a ponechal si náklady, které mu v souvislosti s vymáháním vznikly, v souladu s právními předpisy dožádaného členského státu.
2. Členské státy se vzdávají všech vzájemných nároků na náhradu nákladů vzniklých při poskytování vzájemné pomoci na základě této směrnice.
Je-li však vymáhání zvlášť obtížné, způsobí velmi vysoké náklady nebo se týká boje proti organizovanému zločinu, mohou se dožadující a dožádaný orgán dohodnout na zvláštní úpravě náhrady nákladů.
3. Bez ohledu na odstavec 2 ručí dožadující členský stát dožádanému členskému státu za všechny náklady a ztráty vzniklé v souvislosti s činnostmi, které byly shledány neodůvodněnými co do oprávněnosti pohledávky nebo platnosti dokladu o vymahatelnosti pohledávky nebo dokladu umožňujícího přijetí předběžných opatření vydaného dožadujícím orgánem.
KAPITOLA V
OBECNÁ PRAVIDLA, JIMIŽ SE ŘÍDÍ VŠECHNY DRUHY ŽÁDOSTÍ O POMOC
Článek 21
Standardní formuláře a komunikační prostředky
1. Žádosti o informace podle čl. 5 odst. 1, žádosti o doručení podle čl. 8 odst. 1, žádosti o vymáhání pohledávek podle čl. 10 odst. 1 nebo žádosti o předběžná opatření podle čl. 16 odst. 1 jsou zasílány elektronickými prostředky pomocí standardního formuláře, ledaže by toto nebylo proveditelné z technických důvodů. Tyto standardní formuláře jsou, pokud možno, používány rovněž pro případnou další komunikaci ohledně žádosti.
Jednotný doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě, doklad umožňující přijetí předběžných opatření v dožadujícím členském státě a ostatní dokumenty uvedené v článcích 12 a 16 jsou rovněž zasílány elektronickými prostředky, ledaže by toto nebylo proveditelné z technických důvodů.
Ke standardním formulářům mohou být případně připojeny zprávy, výkazy a jiné dokumenty či jejich ověřené kopie nebo výpisy z nich, které jsou rovněž zasílány elektronickými prostředky, ledaže by toto nebylo proveditelné z technických důvodů.
Standardní formuláře a komunikace elektronickými prostředky se mohou použít rovněž při výměně informací podle článku 6.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na informace a dokumenty získané během přítomnosti v prostorách správních orgánů v jiném členském státě nebo při účasti ve správních šetřeních v jiném členském státě podle článku 7.
3. Nejsou-li pro komunikaci použity elektronické prostředky nebo standardní formuláře, není tím dotčena platnost získaných informací nebo opatření přijatých při vyřizování žádosti o pomoc.
Článek 22
Použití jazyků
1. Všechny žádosti o pomoc, standardní formuláře o doručení a jednotné doklady o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě se zasílají v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků dožádaného členského státu, nebo je k nim připojen překlad do tohoto jazyka nebo do jednoho z těchto jazyků. Skutečnost, že některé části uvedených dokumentů jsou napsány v jazyce jiném, než je úřední jazyk nebo jeden z úředních jazyků dožádaného členského státu, nemá vliv na jejich platnost nebo na platnost příslušného řízení, pokud takový jiný jazyk je jazykem dohodnutým mezi dotyčnými členskými státy.
2. Dokumenty, které jsou předmětem žádosti o doručení podle článku 8, mohou být dožádanému orgánu zaslány v úředním jazyce dožadujícího členského státu.
3. Jsou-li k žádosti připojeny jiné dokumenty, než je uvedeno v odstavcích 1 a 2, může dožádaný orgán v případě potřeby od dožadujícího orgánu vyžadovat překlad těchto dokumentů do úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků dožádaného členského státu či do jiného jazyka vzájemně dohodnutého mezi dotyčnými členskými státy.
Článek 23
Poskytování informací a dokumentů
1. Informace sdělené v jakékoli formě na základě této směrnice podléhají služebnímu tajemství a požívají stejné ochrany jako obdobné informace podle vnitrostátního práva členského státu, který je obdržel.
Tyto informace mohou být použity pro účely uplatnění opatření k vymáhání pohledávek nebo předběžných opatření, na něž se vztahuje tato směrnice. Mohou být rovněž použity v případě vyměření a vymáhání povinných příspěvků sociálního zabezpečení.
2. Osoby pověřené Bezpečnostním akreditačním úřadem Evropské komise, mohou mít přístup k těmto informacím pouze tehdy, pokud je to nezbytné pro péči o síť CCN a pro její údržbu a rozvoj.
3. Členský stát poskytující informace povolí jejich použití pro jiné účely, než které jsou uvedeny v odstavci 1, v členském státě přijímajícím tyto informace, jestliže podle práva členského státu poskytujícího informace mohou být tyto informace použity pro obdobné účely.
4. Jestliže se dožadující nebo dožádaný orgán domnívá, že informace získané na základě této směrnice jsou pravděpodobně užitečné třetímu členskému státu pro účely uvedené v odstavci 1, může tyto informace předat tomuto třetímu členskému státu, pokud je takové předání v souladu s pravidly a postupy stanovenými v této směrnici. Uvedený orgán informuje příslušný členský stát, z něhož informace pochází, o svém záměru sdílet informace se třetím členským státem. Členský stát, z něhož informace pochází, může vyjádřit svůj nesouhlas s takovým sdílením informací do deseti pracovních dnů ode dne, kdy obdržel sdělení členského státu, který si přeje dané informace sdílet.
5. Souhlas s použitím informací podle odstavce 3, které byly předány na základě odstavce 4, může být udělen pouze členským státem, z něhož informace pocházejí.
6. Informace sdělené v jakékoli formě na základě této směrnice mohou být všemi orgány v rámci členského státu, který informace obdržel, uplatněny nebo použity jako důkaz na stejném základě jako obdobné informace získané v tomto státě.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 24
Použití jiných dohod o pomoci
1. Touto směrnicí není dotčeno plnění jakýchkoli závazků k poskytování širší pomoci, které vyplývají z dvoustranných nebo mnohostranných dohod nebo ujednání, včetně dohod nebo ujednání o doručování soudních nebo mimosoudních aktů.
2. Pokud členské státy uzavřou takové dvoustranné nebo mnohostranné dohody či ujednání o záležitostech spadajících do oblasti působnosti této směrnice, s výjimkou dohod či ujednání týkajících se jednotlivých případů, uvědomí o tom neprodleně Komisi. Komise poté uvědomí ostatní členské státy.
3. Při poskytování vzájemné pomoci v širším rozsahu na základě dvoustranné nebo mnohostranné dohody nebo ujednání mohou členské státy využívat elektronickou komunikační síť a standardní formuláře přijaté za účelem provedení této směrnice.
Článek 25
Výbor
1. Komisi je nápomocen Výbor pro vymáhání pohledávek.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Lhůta uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
Článek 26
Prováděcí ustanovení
Komise přijme postupem podle čl. 25 odst. 2 prováděcí pravidla k čl. 4 odst. 2, 3 a 4, čl. 5 odst. 1, článkům 8 a 10, čl. 12 odst. 1, čl. 13 odst. 2, 3, 4 a 5, článku 15, čl. 16 odst. 1 a čl. 21 odst. 1.
Tato pravidla stanoví alespoň
a)
praktická ujednání ohledně organizace kontaktů mezi ústředními kontaktními orgány, ostatními kontaktními orgány a kontaktními útvary uvedenými v čl. 4 odst. 2, 3 a 4, z různých členských států, a ohledně kontaktů s Komisí;
b)
způsoby, kterými lze předávat sdělení mezi orgány;
c)
formát a další podrobnosti ohledně standardních formulářů používaných pro účely čl. 5 odst. 1, článku 8, čl. 10 odst. 1, čl. 12 odst. 1 a čl. 16 odst. 1;
d)
pravidla pro přepočet částek, které mají být vymáhány, a pro převod vymožených částek;
Článek 27
Podávání zpráv
1. Každý členský stát Komisi každoročně do 31. března informuje o
a)
počtu žádostí o informace, doručení a vymáhání nebo o předběžná opatření, které každý rok zaslal jednotlivým dožádaným členským státům a které obdržel od jednotlivých dožadujících členských států;
b)
výši pohledávek, které byly předmětem žádosti o pomoc, a o vymožených částkách.
2. Členské státy mohou rovněž poskytovat jakékoli další informace, které mohou být užitečné pro vyhodnocení poskytování vzájemné pomoci podle této směrnice.
3. Komise každých pět let předkládá Evropskému parlamentu a Radě zprávu o fungování opatření podle této směrnice.
Článek 28
Provedení
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 2011. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Budou používat tyto předpisy ode dne 1. ledna 2012.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 29
Zrušení směrnice 2008/55/ES
Směrnice 2008/55/ES se zrušuje s účinkem ode dne 1. ledna 2012.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 30
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 31
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 16. března 2010.
TARYBOS DIREKTYVA 2010/24/ES
2010 m. kovo 16 d.
dėl savitarpio pagalbos vykdant reikalavimus, susijusius su mokesčiais, muitais ir kitomis priemonėmis
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 113 ir 115 straipsnius,
atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (1),
atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (2),
spręsdama pagal specialią teisėkūros procedūrą,
kadangi:
(1)
Valstybių narių savitarpio pagalba vykdant jų tarpusavio ir Sąjungos reikalavimus, susijusius su tam tikrais mokesčiais ir kitomis priemonėmis, prisideda prie tinkamo vidaus rinkos veikimo. Ji užtikrina fiskalinį neutralumą ir sudaro sąlygas valstybėms narėms šalinti tarpvalstybiniams sandoriams taikomas diskriminacines apsaugos priemones, skirtas išvengti sukčiavimo ir biudžeto nuostolių.
(2)
Nuostatos dėl savitarpio pagalbos vykdant reikalavimus pirmą kartą buvo nustatytos 1976 m. kovo 15 d. Tarybos direktyvoje 76/308/EEB dėl savitarpio paramos patenkinant pretenzijas, kylančias dėl operacijų, įeinančių į Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo finansavimo sistemą, ir dėl žemės ūkio mokesčių bei muitų susigrąžinimo (3). Ta direktyva ir ją iš dalies keičiantys aktai buvo kodifikuoti 2008 m. gegužės 26 d. Tarybos direktyva 2008/55/EB dėl tarpusavio pagalbos vykdant reikalavimus, susijusius su tam tikromis rinkliavomis, muitais, mokesčiais ir kitomis priemonėmis (4).
(3)
Nors priėmus tas nuostatas ir buvo žengtas pirmas žingsnis gerinant reikalavimų vykdymo procedūras Sąjungoje - imta derinti taikytinas nacionalines taisykles, jos pasirodė nepakankamos, kad atitiktų vidaus rinkos, susiformavusios per 30 pastarųjų metų, reikalavimus.
(4)
Siekiant geriau apsaugoti finansinius valstybių narių interesus ir vidaus rinkos neutralumą, reikia išplėsti savitarpio pagalbos vykdant reikalavimus taikymo sritį įtraukiant į ją dar neįtrauktus reikalavimus, susijusius mokesčiais ir muitais, tuo tarpu siekiant išspręsti vis daugiau pateikiamų prašymų suteikti pagalbą ir pasiekti geresnių rezultatų, būtina padidinti pagalbos veiksmingumą ir efektyvumą bei sudaryti palankesnes sąlygas praktiniam jos teikimui. Šiems tikslams pasiekti reikia padaryti svarbius pritaikymus, nes vien galiojančios Direktyvos 2008/55/EB keitimo nepakaktų. Todėl tą direktyvą reikėtų panaikinti ir pakeisti nauju teisės aktu, kuris būtų grindžiamas Direktyvos 2008/55/EB pasiekimais, tačiau kuriuo, jei būtina, būtų nustatomos aiškesnės ir tikslesnės taisyklės.
(5)
Aiškesnės taisyklės padėtų skatinti valstybes nares intensyviau keistis informacija. Jomis taip pat būtų užtikrinta, kad į taikymo sritį būtų įtraukti visi Sąjungos juridiniai ir fiziniai asmenys, atsižvelgiant į vis didėjantį juridinių struktūrų spektrą, įskaitant ne tik įprastas struktūras, pavyzdžiui, trestus ir fondus, bet ir bet kokią naują struktūrą, kurią valstybėse narėse gali įsteigti mokesčių mokėtojai. Be to, jos sudarytų galimybę atsižvelgti į visų formų reikalavimus, kuriuos gali pateikti valdžios institucijos, susijusius su mokesčiais, muitais, rinkliavomis, grąžinamosios išmokomis ir intervencijomis, įskaitant visus piniginius reikalavimus atitinkamam mokesčių mokėtojui ar trečiajai šaliai, kurie pakeičia pirminį reikalavimą. Aiškesnės taisyklės visų pirma reikalingos tam, kad būtų geriau apibrėžtos visų susijusių šalių teisės ir pareigos.
(6)
Ši direktyva neturėtų daryti poveikio valstybių narių kompetencijai vidaus teisės aktais nustatyti turimas reikalavimų vykdymo priemones. Tačiau būtina užtikrinti, kad nei nacionalinės teisės aktų skirtumai, nei kompetentingų institucijų koordinavimo stoka nekeltų pavojaus sklandžiam šioje direktyvoje numatytos savitarpio pagalbos sistemos veikimui.
(7)
Savitarpio pagalba gali būti teikiama tokiu būdu: institucija, į kurią kreipiamasi, gali suteikti prašančiajai institucijai informaciją, kurios šiai reikia reikalavimams, atsirandantiems prašančiojoje valstybėje narėje, vykdyti ir pranešti skolininkui apie visus dokumentus, susijusius su tokiais prašančiosios valstybės narės reikalavimais. Prašančiosios institucijos prašymu institucija, į kurią kreipiamasi, taip pat gali vykdyti reikalavimus, atsirandančius prašančiojoje valstybėje narėje, arba imtis prevencinių priemonių šių reikalavimų vykdymui garantuoti.
(8)
Suvienodinto dokumento, naudotino valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, vykdymo priemonėms, priėmimas, taip pat suvienodintos standartinės formos, skirtos pranešimui apie su reikalavimu susijusius dokumentus ir sprendimus, patvirtinimas turėtų išspręsti kitoje valstybėje narėje parengtų dokumentų pripažinimo ir vertimo problemas, kurios yra pagrindinė galiojančių nuostatų, susijusių su pagalba, neveiksmingumo priežastis.
(9)
Turėtų būti sukurtas keitimosi informacija apie konkrečius mokesčių grąžinimo atvejus be išankstinio prašymo teisinis pagrindas. Siekiant efektyvumo valstybės narės mokesčių pareigūnams taip pat turėtų būti sudaryta galimybė prisidėti prie kitoje valstybėje narėje atliekamų administracinių tyrimų ar juose dalyvauti. Taip pat reikėtų parengti nuostatą dėl aktyvesnio tiesioginio tarnybų keitimosi informacija, kad pagalba būtų teikiama greičiau ir veiksmingiau.
(10)
Atsižvelgiant į vis didėjantį judumą vidaus rinkoje ir Sutartyje ar kituose teisės aktuose nustatytus apribojimus garantijoms, kurių galima reikalauti iš nacionalinėje teritorijoje neįsisteigusių mokesčių mokėtojų, reikėtų sudaryti daugiau galimybių prašyti reikalavimo vykdymo ar prevencinių priemonių kitoje valstybėje narėje. Kadangi reikalavimo senaties terminas yra lemiamas veiksnys, valstybėms narės turėtų būti leidžiama pateikti prašymą suteikti savitarpio pagalbą, net jei dar nebuvo išnaudotos visos prašančiosios valstybės narės vidaus priemonės reikalavimui vykdyti, inter alia, jei taikant tokias procedūras prašančiojoje valstybėje narėje kiltų neproporcingai didelių sunkumų.
(11)
Nustačius bendrą prievolę perduoti prašymus ir dokumentus skaitmenine forma ir elektroniniu tinklu, taip pat tikslias prašymų ir dokumentų kalbų vartojimo taisykles, valstybėms narėms turėtų būti leidžiama greičiau ir lengviau tvarkyti prašymus.
(12)
Valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, vykstant reikalavimo vykdymo procedūrai, atitinkamas asmuo galėtų užginčyti reikalavimą, prašančiosios valstybės narės institucijų pateiktą pranešimą arba dokumentą, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą. Reikėtų nustatyti, kad tokiais atvejais atitinkamas asmuo turėtų pareikšti ieškinį kompetentingoje prašančiosios valstybės narės įstaigoje, o institucija, į kurią kreipiamasi, turėtų sustabdyti visas jos pradėtas vykdymo procedūras, kol prašančiosios valstybės narės kompetentinga įstaiga priims sprendimą, nebent prašančioji institucija paprašytų to nedaryti.
(13)
Siekiant skatinti valstybes nares skirti pakankamai išteklių kitų valstybių narių reikalavimams vykdyti, valstybė narė, į kurią kreipiamasi, turėtų turėti galimybę išreikalauti iš skolininko su reikalavimo vykdymu susijusias išlaidas.
(14)
Didžiausio efektyvumo būtų pasiekta, jei, vykdydama prašymą suteikti pagalbą, institucija, į kurią kreipiamasi, galėtų naudotis įgaliojimais, suteikiamais pagal jos nacionalinius teisės aktus, taikomus reikalavimams, susijusiems su tokiais pat ar panašiais mokesčiais ar muitais. Nesant panašaus mokesčio ar muito, tinkamiausia procedūra būtų tokia, kuri numatyta pagal valstybės narės, į kurią kreipiamasi, teisės aktus, taikomus reikalavimams, susijusiems su gyventojų pajamoms taikomu mokesčiu. Šis nacionalinės teisės aktų taikymas paprastai neturėtų galioti pirmenybei, teikiamai valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, atsirandantiems reikalavimams. Tačiau turėtų būti įmanoma pirmenybę teikti kitų valstybių narių reikalavimams, remiantis atitinkamų valstybių narių susitarimu.
(15)
Senaties termino klausimais būtina supaprastinti galiojančias taisykles - nustatyti, kad senaties terminų sustabdymo, nutraukimo ar pratęsimo atvejai paprastai būtų nustatomi pagal valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, galiojančius teisės aktus, išskyrus atvejus, kai senaties terminas pagal toje valstybėje galiojančius teisės aktus negali būti sustabdytas, nutrauktas ar pratęstas.
(16)
Siekiant efektyvumo reikia, kad informacija, perduodama teikiant savitarpio pagalbą, gali būti naudojama kitais nei šioje direktyvoje numatyti tikslais informaciją gaunančioje valstybėje narėje, jei tai leidžiama tiek pagal informaciją suteikiančios valstybės narės, tiek pagal informaciją gaunančios valstybės narės vidaus teisės aktus.
(17)
Ši direktyva neturėtų trukdyti vykdyti bet kokios prievolės teikti didesnės apimties pagalbą, numatytą pagal dvišalius ar daugiašalius susitarimus arba nustatytą tvarką.
(18)
Šiai direktyvai įgyvendinti būtinos priemonės turėtų būti patvirtinamos pagal 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimą 1999/468/EB, nustatantį Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką (5).
(19)
Pagal Tarpinstitucinio susitarimo dėl geresnės teisėkūros 34 punktą valstybės narės skatinamos dėl savo ir Sąjungos interesų parengti lenteles, kurios kuo geriau parodytų šios direktyvos ir jos perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių atitiktį, ir viešai jas paskelbti.
(20)
Kadangi šios direktyvos tikslų, t. y. nustatyti vienodą pagalbos reikalavimams vidaus rinkoje vykdyti sistemą, valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi dėl reikiamo vienodumo, veiksmingumo ir efektyvumo tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina tiems tikslams pasiekti.
(21)
Šioje direktyvoje atsižvelgiama į pagrindines teises ir laikomasi principų, pripažįstamų visų pirma Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
I SKYRIUS
BENDROSIOS NUOSTATOS
1 straipsnis
Dalykas
Šioje direktyvoje nustatomos taisyklės, kuriomis vadovaudamosi valstybės narės turi teikti pagalbą valstybėje narėje vykdant 2 straipsnyje nurodytus reikalavimus, atsirandančius kitoje valstybėje narėje.
2 straipsnis
Taikymo sritis
1. Ši direktyva taikoma reikalavimams, susijusiems su:
a)
visais bet kokio pobūdžio mokesčiais ir muitais, kuriuos taiko valstybė narė arba jos teritoriniai ar administraciniai padaliniai, įskaitant vietos valdžios institucijas, arba kurie taikomi valstybės narės arba jos padalinių ar Sąjungos vardu;
b)
grąžinamosiomis išmokomis, intervencijomis ir kitomis priemonėmis, sudarančiomis Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) visiško ar dalinio finansavimo sistemos dalį, įskaitant sumas, rinktinas vykdant šiuos veiksmus;
c)
rinkliavomis ir kitomis įmokomis, numatytomis atsižvelgiant į bendro cukraus sektoriaus rinkos organizavimo principus.
2. Ši direktyva taikoma:
a)
administracinėms baudoms, nuobaudoms, mokesčiams ir papildomoms rinkliavoms, kurios susijusios su reikalavimais, kuriems vykdyti gali būti prašoma savitarpio pagalbos pagal 1 dalies nuostatas, ir kurias nustato administracinės institucijos, kompetentingos taikyti atitinkamus mokesčius ar muitus arba vykdyti su jais susijusius administracinius tyrimus, arba kurias patvirtina administracinės ar teisminės įstaigos tų administracinių institucijų prašymu;
b)
mokesčiams už sertifikatus ir panašius dokumentus, išduodamus vykdant administracines procedūras, susijusias su mokesčiais ir muitais;
c)
delspinigiams ir išlaidoms, susijusiems su reikalavimais, kuriems vykdyti gali būti prašoma savitarpio pagalbos pagal 1 dalį arba pagal šios dalies a arba b punktą.
3. Ši direktyva netaikoma:
a)
privalomoms socialinio draudimo įmokoms, mokėtinoms valstybei narei arba valstybės narės padaliniams, arba pagal viešąją teisę įsteigtoms socialinės apsaugos institucijoms;
b)
2 dalyje nenurodytiems mokesčiams;
c)
sutartinio pobūdžio mokesčiams, pavyzdžiui, komunaliniams mokesčiams;
d)
baudžiamosioms sankcijoms, skirtoms remiantis prokuratūros iškelta baudžiamąja byla, arba kitoms baudžiamosioms sankcijoms, nenurodytoms 2 dalies a punkte.
3 straipsnis
Sąvokų apibrėžtys
Šioje direktyvoje:
a) „prašančioji institucija“- valstybės narės centrinė ryšių palaikymo tarnyba, ryšių palaikymo tarnyba ar ryšių palaikymo skyrius, kurie prašo pagalbos dėl 2 straipsnyje nurodyto reikalavimo;
b) „institucija, į kurią kreipiamasi“- valstybės narės centrinė ryšių palaikymo tarnyba, ryšių palaikymo tarnyba ar ryšių palaikymo skyrius, kuriems pateiktas pagalbos prašymas;
c) „asmuo“-
i)
fizinis asmuo;
ii)
juridinis asmuo;
iii)
jeigu galiojantys teisės aktai tai numato - asmenų susivienijimas, kuris nėra juridinis asmuo, tačiau pripažįstamas galinčiu atlikti teisinius veiksmus; arba
iv)
bet kuri kita bet kokio pobūdžio ir formos juridinė struktūra, turinti juridinio asmens statusą ar jo neturinti, turinti ar administruojanti turtą, kuris, įskaitant iš jo gautas pajamas, yra apmokestinamas bet kuriuo iš šioje direktyvoje nustatytų mokesčių;
d) „elektroninėmis priemonėmis“- naudojantis elektronine duomenų tvarkymo, įskaitant skaitmeninį glaudinimą, ir saugojimo įranga bei laidais, radijo ryšiu, optinėmis technologijomis arba kitomis elektromagnetinėmis priemonėmis;
e) „CCN tinklas“- Sąjungos sukurta bendru ryšių tinklu (CCN) grindžiama platforma, skirta visam informacijos perdavimui elektroninėmis priemonėmis tarp muitų ir mokesčių srities kompetentingų institucijų.
4 straipsnis
Organizavimas
1. Kiekviena valstybė narė ne vėliau kaip 2010 m. gegužės 20 d. informuoja Komisiją apie šios direktyvos tikslais paskirtą kompetentingą instituciją ar institucijas (toliau atitinkamai - kompetentinga institucija) ir nedelsdama informuoja Komisiją apie bet kokį jos (jų) pakeitimą.
Komisija sudaro galimybes su gauta informacija susipažinti kitoms valstybėms narėms ir paskelbia valstybių narių kompetentingų institucijų sąrašą Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
2. Kompetentinga institucija paskiria centrinę ryšių palaikymo tarnybą, kuri yra pagrindinė institucija, atsakinga už ryšių palaikymą su kitomis valstybėmis narėmis savitarpio pagalbos srityje, kuriai taikoma ši direktyva.
Centrinė ryšių palaikymo tarnyba taip pat gali būti paskirta atsakinga už ryšių palaikymą su Komisija.
3. Kiekvienos valstybės narės kompetentinga institucija gali paskirti ryšių palaikymo tarnybas, kurios būtų atsakingos už ryšius su kitomis valstybėmis narėmis teikiant savitarpio pagalbą srityse, susijusiose su viena ar keliomis konkrečiomis mokesčių ir muitų rūšimis ar kategorijomis, nurodytomis 2 straipsnyje.
4. Kiekvienos valstybės narės kompetentinga institucija ryšių palaikymo skyriaus funkcijas gali pavesti tarnyboms, kurios nėra centrinės ryšių palaikymo tarnybos ar ryšių palaikymo tarnybos. Ryšių palaikymo skyriai prašo suteikti pagal šią direktyvą savitarpio pagalbą arba ją suteikia, atsižvelgdami į savo konkrečią teritorinę ar funkcinę kompetenciją.
5. Tais atvejais, kai ryšių palaikymo tarnyba ar ryšių palaikymo skyrius gauna savitarpio pagalbos prašymą, dėl kurio būtina imtis veiksmų, kuriuos vykdyti jiems nenustatyta kompetencija, prašymą jie nedelsdami perduoda žinomai kompetentingai tarnybai ar skyriui, arba centrinei ryšių palaikymo tarnybai, ir apie tai informuoja prašančiąją instituciją.
6. Kiekvienos valstybės narės kompetentinga institucija praneša Komisijai apie jos paskirtą centrinę ryšių palaikymo tarnybą ir visas kitas paskirtas ryšių palaikymo tarnybas ar ryšių palaikymo skyrius. Komisija sudaro galimybes su gauta informacija susipažinti valstybėms narėms.
7. Kiekvieną pranešimą su informacija siunčia centrinė ryšių palaikymo tarnyba, kuri užtikrina veiksmingą informavimą, arba ji siunčiama jos vardu, arba kiekvienu konkrečiu atveju gavus jos sutikimą.
II SKYRIUS
KEITIMASIS INFORMACIJA
5 straipsnis
Prašymas suteikti informaciją
1. Prašančiosios institucijos prašymu institucija, į kurią kreipiamasi, suteikia visą informaciją, kuri, galima numatyti, būtų svarbi prašančiajai institucijai vykdant 2 straipsnyje nurodytus reikalavimus.
Norėdama suteikti tą informaciją, institucija, į kurią kreipiamasi, pasirūpina, kad būtų atlikti visi tokiai informacijai gauti reikalingi administraciniai tyrimai.
2. Institucija, į kurią kreipiamasi, neprivalo teikti informacijos:
a)
kurios ji negalėtų gauti panašaus pobūdžio reikalavimams, atsirandantiems valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, vykdyti;
b)
kuria būtų atskleistos komercinės, pramoninės arba profesinės paslaptys;
c)
kurią atskleidus būtų pakenkta valstybės narės, į kurią kreipiamasi, saugumui arba prieštaraujama jos viešajai tvarkai.
3. Jokiu būdu nelaikoma, kad 2 dalimi leidžiama valstybės narės institucijai, į kurią kreipiamasi, atsisakyti suteikti informaciją tik todėl, kad tokią informaciją turi bankas, kita finansų įstaiga, nominalusis asmuo arba įgaliotasis agentas ar patikėtinis, arba todėl, kad ji susijusi su asmens nuosavybės interesais.
4. Institucija, į kurią kreipiamasi, praneša prašančiajai institucijai apie prašymo suteikti informaciją atmetimo priežastis.
6 straipsnis
Keitimasis informacija be išankstinio prašymo
Kai mokesčių ar muitų, išskyrus pridėtinės vertės mokestį, grąžinamoji išmoka yra susijusi su kitoje valstybėje narėje įsisteigusiu ar gyvenančiu asmeniu, valstybė narė, iš kurios turi būti vykdomas grąžinimas, gali pranešti įsisteigimo ar gyvenamosios vietos valstybei narei apie būsimą gražinimą.
7 straipsnis
Buvimas administracinėse patalpose ir dalyvavimas atliekant administracinius tyrimus
1. Siekiant skatinti šioje direktyvoje numatytą savitarpio pagalbą, prašančiosios institucijos ir institucijos, į kurią kreipiamasi, susitarimu bei laikantis institucijos, į kurią kreipiamasi, nustatytos tvarkos, prašančiosios institucijos įgalioti pareigūnai gali:
a)
būti tarnybinėse patalpose, kuriose prašančiosios valstybės narės administracinės institucijos atlieka savo pareigas;
b)
dalyvauti administraciniuose tyrimuose, atliekamuose valstybės narės, į kurią kreipiamasi, teritorijoje;
c)
padėti valstybės narės, į kurią kreipiamasi, kompetentingiems pareigūnams teismo procesų toje valstybėje narėje metu.
2. Jeigu tai leidžiama pagal valstybės narės, į kurią kreipiamasi, galiojančius teisės aktus, 1 dalies b punkte nurodytame susitarime gali būti numatyta, kad prašančiosios valstybės narės pareigūnai gali apklausti asmenis ir nagrinėti įrašus.
3. Prašančiosios institucijos įgalioti pareigūnai, kurie naudojasi 1 ir 2 dalyse numatytomis galimybėmis, bet kuriuo metu turi būti pasirengę pateikti raštišką įgaliojimą, kuriame būtų nurodyta jų tapatybė ir pareigos.
III SKYRIUS
PAGALBA PRANEŠANT APIE DOKUMENTUS
8 straipsnis
Prašymas pranešti apie tam tikrus su reikalavimais susijusius dokumentus
1. Prašančiosios institucijos prašymu institucija, į kurią kreipiamasi, praneša adresatui apie visus dokumentus, įskaitant ir teisminio pobūdžio, kuriuos parengia prašančioji valstybė narė ir kurie yra susiję su reikalavimu, kaip nurodyta 2 straipsnyje, arba jo vykdymu.
Prašymas pranešti pateikiamas kartu su standartine forma, kurioje nurodoma bent ši informacija:
a)
adresato vardas bei pavardė (pavadinimas), adresas ir kiti adresatui identifikuoti svarbūs duomenys;
b)
šio pranešimo tikslas ir terminas, per kurį pranešimas turėtų būti pateiktas;
c)
pridedamo dokumento apibūdinimas ir susijusio reikalavimo pobūdis ir suma;
d)
pavadinimas, adresas ir kiti kontaktiniai duomenys, susiję su:
i)
už pridedamą dokumentą atsakinga įstaiga, o jei tai kita įstaiga -
ii)
įstaiga, kurioje galima gauti daugiau informacijos apie praneštą dokumentą arba galimybes užginčyti mokėjimo prievolę.
2. Prašančioji institucija pateikia prašymą pranešti pagal šį straipsnį tik tuo atveju, kai ji negali pranešti pagal taisykles, reglamentuojančias pranešimą apie atitinkamą dokumentą prašančiojoje valstybėje narėje, arba kai dėl tokio pranešimo kiltų neproporcingai didelių sunkumų.
3. Institucija, į kurią kreipiamasi, nedelsdama praneša prašančiajai institucijai apie visus veiksmus, kurių imtasi dėl jos prašymo pranešti, ir pirmiausia nurodo pranešimo adresatui apie dokumentą datą.
9 straipsnis
Pranešimo priemonės
1. Institucija, į kurią kreipiamasi, užtikrina, kad pranešimas valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, būtų pateikiamas pagal valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, galiojančius nacionalinius įstatymus, kitus teisės aktus ir administracinę praktiką.
2. 1 dalis neturi poveikio bet kokios kitos formos pranešimui, kurį prašančiosios valstybės narės kompetentinga institucija pateikia pagal toje valstybėje narėje galiojančias taisykles.
Prašančiojoje valstybėje narėje įsteigta kompetentinga institucija gali kitos valstybės narės teritorijoje esančiam asmeniui apie bet kokį dokumentą pranešti tiesiogiai registruotu arba elektroniniu paštu.
IV SKYRIUS
REIKALAVIMO VYKDYMO AR PREVENCINĖS PRIEMONĖS
10 straipsnis
Prašymas vykdyti reikalavimą
1. Prašančiosios institucijos prašymu institucija, į kurią kreipiamasi, vykdo reikalavimus turėdama dokumentą, kuriuo leidžiama juos vykdyti prašančiojoje valstybėje narėje.
2. Gavusi svarbios informacijos apie dalyką, dėl kurio pateiktas prašymas vykdyti reikalavimą, prašančioji institucija nedelsdama šią informaciją perduoda institucijai, į kurią kreipiamasi.
11 straipsnis
Prašymui vykdyti reikalavimą taikomos sąlygos
1. Prašančioji institucija negali teikti prašymo vykdyti reikalavimą, jeigu reikalavimas ir (arba) dokumentas, kuriuo leidžiama jį vykdyti prašančiojoje valstybėje narėje, yra užginčijami toje valstybėje narėje, išskyrus atvejus, kai taikoma 14 straipsnio 4 dalies trečia pastraipa, ir tol, kol jis yra užginčytas.
2. Prieš prašančiajai institucijai teikiant prašymą vykdyti reikalavimą taikomos prašančiojoje valstybėje narėje galiojančios atitinkamos reikalavimų vykdymo procedūros, išskyrus šiuos atvejus:
a)
jeigu akivaizdu, kad prašančiojoje valstybėje narėje nėra turto reikalavimui įvykdyti arba kad taikant tokias procedūras nebus galima atgauti visos reikalaujamos sumos; ir prašančioji institucija turi konkrečios informacijos, įrodančios, kad valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, atitinkamas asmuo turi turto;
b)
jeigu taikant tokias procedūras prašančiojoje valstybėje narėje kiltų neproporcingai didelių sunkumų.
12 straipsnis
Dokumentas, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą valstybėje narėje į kurią kreipiamasi, ir kiti pridedami dokumentai
1. Prie prašymo vykdyti reikalavimą pridedamas suvienodintas dokumentas, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi.
Šiame suvienodintame dokumente, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, atspindimas pirminio dokumento, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą, esminis turinys, ir jis yra reikalavimo vykdymo ir prevencinių priemonių, kurių imamasi valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, vienintelis pagrindas. Toje valstybėje narėje jis neturi būti kaip nors pripažintas, papildytas ar pakeistas.
Suvienodintame dokumente, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą, nurodoma bent ši informacija:
a)
pirminio dokumento, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą, identifikavimui svarbi informacija, reikalavimo apibūdinimas, įskaitant jo pobūdį, laikotarpį, kurį apima reikalavimas, visas vykdymo procesui svarbias datas, reikalavimo sumą ir jos įvairias sudedamąsias dalis, pavyzdžiui, pagrindinę sumą, delspinigius ir pan.;
b)
skolininko vardas bei pavardė (pavadinimas) ir kiti skolininkui identifikuoti svarbūs duomenys;
c)
pavadinimas, adresas ir kiti kontaktiniai duomenys, susiję su:
i)
už reikalavimo nustatymą atsakinga įstaiga, o jei tai kita įstaiga -
ii)
įstaiga, kurioje galima gauti daugiau informacijos apie reikalavimą arba galimybes užginčyti mokėjimo prievolę.
2. Prie prašymo vykdyti reikalavimą gali būti pridėti kiti prašančiojoje valstybėje narėje išduoti su reikalavimu susiję dokumentai.
13 straipsnis
Prašymo vykdyti reikalavimą vykdymas
1. Kiekvienas reikalavimas, dėl kurio pateiktas prašymas jį vykdyti, laikomas valstybės narės, į kurią kreipiamasi, reikalavimu, kad jį būtų įmanoma vykdyti toje valstybėje narėje, išskyrus atvejus, kai šioje direktyvoje nustatyta kitaip. Institucija, į kurią kreipiamasi, naudojasi įgaliojimais ir taiko procedūras, nustatytus pagal valstybės narės, į kurią kreipiamasi, įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie taikomi reikalavimams, susijusiems su tokiais pat mokesčiais ar muitais arba su panašiais mokesčiais ar muitais, jeigu tokie patys netaikomi, išskyrus atvejus, kai šioje direktyvoje nustatyta kitaip.
Jeigu institucija, į kurią kreipiamasi, mano, kad tokie pat arba panašūs mokesčiai ar muitai jos teritorijoje netaikomi, ji naudojasi įgaliojimais ir taiko procedūras, nustatytus pagal valstybės narės, į kurią kreipiamasi, įstatymus ar kitus teisės aktus, kurie taikomi reikalavimams dėl fizinių asmenų pajamoms taikomo mokesčio, išskyrus atvejus, kai šioje direktyvoje nustatyta kitaip.
Valstybė narė, į kurią kreipiamasi, neprivalo suteikti kitų valstybių narių reikalavimams pirmenybės, kuri taikoma toje valstybėje narėje atsirandantiems panašiems reikalavimams, išskyrus atvejus, kai atitinkamos valstybės narės susitaria kitaip arba valstybės narės, į kurią kreipiamasi, teisėje numatyta kitaip. Valstybė narė, suteikianti pirmenybę kitos valstybės narės reikalavimams, negali atsisakyti suteikti tokios pat pirmenybės tokiems ar panašiems kitų valstybių narių reikalavimams.
Valstybė narė, į kurią kreipiamasi, įvykdo reikalavimą savo valiuta.
2. Institucija, į kurią kreipiamasi, deramai praneša prašančiajai institucijai apie visus veiksmus, kurių ji ėmėsi dėl jos prašymo vykdyti reikalavimą.
3. Institucija, į kurią kreipiamasi, delspinigius už pavėluotą mokėjimą skaičiuoja nuo prašymo vykdyti reikalavimą gavimo datos pagal valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, galiojančius įstatymus ir kitus teisės aktus.
4. Institucija, į kurią kreipiamasi, jeigu tai leidžiama pagal valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, galiojančius įstatymus ar kitus teisės aktus, gali duoti skolininkui laiko skolai grąžinti arba leisti grąžinti skolą dalimis ir ji gali už tai skaičiuoti delspinigius. Apie bet kokį tokį sprendimą ji vėliau informuoja prašančiąją instituciją.
5. Nedarydama poveikio 20 straipsnio 1 daliai, institucija, į kurią kreipiamasi, perduoda prašančiajai institucijai išieškotas sumas, susijusias su šio straipsnio 3 ir 4 dalyse nurodytu reikalavimu ir delspinigiais.
14 straipsnis
Ginčai
1. Ginčai dėl reikalavimo, pirminio dokumento, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą prašančiojoje valstybėje narėje, arba suvienodinto dokumento, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, ir ginčai dėl prašančiosios valstybės narės kompetentingos institucijos pateikto pranešimo galiojimo priklauso prašančiosios valstybės narės kompetentingų įstaigų kompetencijai. Jeigu vykstant reikalavimo vykdymo procedūrai suinteresuotoji šalis užginčija reikalavimą, pirminį dokumentą, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą prašančiojoje valstybėje narėje, arba suvienodintą dokumentą, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, institucija, į kurią kreipiamasi, tai šaliai praneša, kad ji turi pareikšti tokį ieškinį prašančiosios valstybės narės kompetentingoje įstaigoje pagal toje valstybėje narėje galiojančius teisės aktus.
2. Ginčai dėl vykdymo priemonių, kurių imamasi valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, arba dėl valstybės narės, į kurią kreipiamasi, kompetentingos institucijos pateikto pranešimo galiojimo pateikiami nagrinėti tos valstybės narės kompetentingai įstaigai pagal toje valstybėje narėje galiojančius įstatymus ir kitus teisės aktus.
3. Jeigu 1 dalyje nurodytas ieškinys pareiškiamas prašančiosios valstybės narės kompetentingoje įstaigoje, prašančioji institucija praneša apie tai institucijai, į kurią kreipiamasi, ir nurodo, kiek reikalavimas neginčijamas.
4. Iškart gavusi 3 dalyje nurodytą informaciją, - arba iš prašančiosios institucijos, arba iš suinteresuotosios šalies, - institucija, į kurią kreipiamasi, sustabdo vykdymo procedūrą, kiek tai yra susiję su ginčijama reikalavimo dalimi, kol šiuo klausimu kompetentinga įstaiga priims sprendimą, nebent prašančioji institucija pagal šios dalies trečią pastraipą prašytų kitaip.
Prašančiosios institucijos prašymu arba kitais atvejais, jei institucija, į kurią kreipiamasi, mano, kad tai būtina, nedarydama poveikio 16 straipsniui, institucija, į kurią kreipiamasi, gali imtis prevencinių priemonių reikalavimo vykdymui garantuoti, jeigu tokių priemonių galima imtis vadovaujantis valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, galiojančiais įstatymais arba kitais teisės aktais.
Prašančioji institucija, laikydamasi prašančiojoje valstybėje narėje galiojančių įstatymų, kitų teisės aktų ir administracinės praktikos, gali prašyti institucijos, į kurią kreipiamasi, įvykdyti užginčytą reikalavimą arba užginčytą reikalavimo dalį, jeigu tai leidžiama pagal atitinkamus valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, galiojančius įstatymus, kitus teisės aktus ir administracinę praktiką. Kiekvienas toks prašymas turi būti pagrįstas. Jeigu užginčijimo rezultatas vėliau yra palankus skolininkui, prašančioji institucija turi atlyginti visas išreikalautas sumas ir sumokėti visą mokėtiną kompensaciją pagal valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, galiojančius teisės aktus.
Jeigu prašančiosios valstybės narės arba valstybės narės, į kurią kreipiamasi, kompetentingos institucijos pradėjo bendro susitarimo procedūrą ir šios procedūros rezultatai gali turėtų įtakos reikalavimui, dėl kurio prašoma suteikti pagalbą, reikalavimo vykdymo priemonės sustabdomos arba nutraukiamos, kol bus baigta ta procedūra, nebent tai yra ypatingos skubos atvejis, susijęs su sukčiavimu ar nemokumu. Jei reikalavimo vykdymo priemonės sustabdomos arba nutraukiamos, taikoma antra pastraipa.
15 straipsnis
Prašymo suteikti pagalbą vykdant reikalavimą pakeitimas arba atsiėmimas
1. Prašančioji institucija nedelsdama praneša institucijai, į kurią kreipiamasi, apie bet kokį paskesnį jos prašymo vykdyti reikalavimą pakeitimą arba apie prašymo atsiėmimą ir nurodo pakeitimo ar atsiėmimo priežastis.
2. Jeigu prašymas keičiamas dėl 14 straipsnio 1 dalyje nurodytos kompetentingos įstaigos sprendimo, prašančioji institucija perduoda šį sprendimą kartu su pataisytu suvienodintu dokumentu, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi. Institucija, į kurią kreipiamasi, tuomet tolesnes reikalavimo vykdymo priemones taiko remdamasi pataisytu dokumentu.
Reikalavimo vykdymo ar prevencinės priemonės, kurių jau imtasi remiantis pirminiu suvienodintu dokumentu, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, gali būti tęsiamos remiantis pataisytu dokumentu, išskyrus atvejus, kai prašymas keičiamas dėl to, kad pirminis dokumentas, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą prašančiojoje valstybėje narėje, arba pirminis suvienodintas dokumentas, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, negalioja.
Pataisytam dokumentui taikomi 12 ir 14 straipsniai.
16 straipsnis
Prašymas imtis prevencinių priemonių
1. Prašančiosios institucijos prašymu institucija, į kurią kreipiamasi, imasi prevencinių priemonių, jei jos leidžiamos pagal jos nacionalinę teisę ir administracinę praktiką, kad būtų užtikrintas reikalavimo vykdymas, jeigu reikalavimas arba dokumentas, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą prašančiojoje valstybėje narėje, užginčytas prašymo pateikimo metu arba jeigu dėl reikalavimo dar neišduotas dokumentas, kuriuo leidžiama jį vykdyti prašančiojoje valstybėje narėje, jeigu prevencinės priemonės panašiu atveju taip pat galimos pagal prašančiosios valstybės narės nacionalinę teisę ir administracinę praktiką.
Prie prašymo imtis prevencinių priemonių valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, pridedamas dokumentas, jei toks yra, parengtas siekiant leisti imtis prevencinių priemonių prašančiojoje valstybėje narėje ir susijęs su reikalavimu, dėl kurio prašoma savitarpio pagalbos. Valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, šis dokumentas neturi būti kaip nors pripažintas, papildytas ar pakeistas.
2. Prie prašymo imtis prevencinių priemonių gali būti pridėti kiti prašančiojoje valstybėje narėje išduoti su reikalavimu susiję dokumentai.
17 straipsnis
Prašymui imtis prevencinių priemonių taikomos taisyklės
Kad 16 straipsnis galiotų, 10 straipsnio 2 dalis, 13 straipsnio 1 ir 2 dalys, 14 ir 15 straipsniai taikomi mutatis mutandis.
18 straipsnis
Institucijos, į kurią kreipiamasi, prievolių ribojimas
1. Institucija, į kurią kreipiamasi, neprivalo teikti 10-16 straipsniuose numatytos pagalbos, jeigu dėl skolininko padėties tokio reikalavimo vykdymas sukeltų valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, didelių ekonominių ar socialinių sunkumų, jeigu toje valstybėje narėje galiojantys įstatymai, kiti teisės aktai ir administracinė praktika leidžia taikyti tokią išimtį nacionaliniams reikalavimams.
2. Institucija, į kurią kreipiamasi, neprivalo teikti 5 ir 7-16 straipsniuose numatytos pagalbos, jeigu pirminis prašymas suteikti pagalbą, pateiktas remiantis 5, 7, 8, 10 arba 16 straipsniu, yra susijęs su daugiau kaip penkerių metų senumo reikalavimais, šį terminą skaičiuojant nuo vykdytino reikalavimo datos prašančiojoje valstybėje narėje iki pirminio prašymo suteikti pagalbą pateikimo datos.
Tačiau jeigu reikalavimas arba pirminis dokumentas, kuriuo leidžiama jį vykdyti prašančiojoje valstybėje narėje, užginčytas, penkerių metų termino pradžia laikomas momentas, kai prašančiojoje valstybėje narėje nustatoma, kad reikalavimas arba dokumentas, kuriuo leidžiama jį vykdyti, jau nebegali būti ginčijami.
Be to, jeigu prašančiosios valstybės narės kompetentingos institucijos sutinka atidėti mokėjimą arba mokėjimo dalimis planą, penkerių metų termino pradžia laikomas momentas, kai pasibaigia visas mokėjimo laikotarpis.
Tačiau tais atvejais institucija, į kurią kreipiamasi, neprivalo suteikti pagalbos dėl reikalavimų, kurie yra senesni kaip dešimties metų, šį terminą skaičiuojant nuo vykdytino reikalavimo datos prašančiojoje valstybėje narėje.
3. Valstybė narė neprivalo teikti pagalbos, jei bendra reikalavimų, kuriems taikoma ši direktyva ir dėl kurių prašoma pagalbos, suma yra mažesnė nei 1 500 EUR.
4. Institucija, į kurią kreipiamasi, praneša prašančiajai institucijai prašymo suteikti pagalbą atmetimo priežastis.
19 straipsnis
Klausimai dėl senaties
1. Klausimus dėl senaties terminų reglamentuoja tik prašančiojoje valstybėje narėje galiojantys teisės aktai.
2. Dėl senaties terminų sustabdymo, nutraukimo ar pratęsimo, visi veiksmai, kurių, vykdydama reikalavimus, imasi institucija, į kurią kreipiamasi, arba kurių imamasi jos vardu pagal prašymą suteikti pagalbą ir dėl kurių būtų sustabdytas, nutrauktas ar pratęstas senaties terminas pagal valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, galiojančius teisės aktus, laikomi turinčiais tokias pat pasekmes prašančiojoje valstybėje narėje, su sąlyga, kad tos lygiavertės pasekmės yra numatytos pagal prašančiojoje valstybėje narėje galiojančius teisės aktus.
Jeigu pagal valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, galiojančius teisės aktus sustabdyti, nutraukti ar pratęsti senaties termino neįmanoma, visi veiksmai, kurių vykdydama reikalavimus imasi institucija, į kurią kreipiamasi, arba kurių imamasi tos institucijos vardu vykdant prašymą suteikti pagalbą ir dėl kurių, jeigu jų imtųsi prašančioji institucija savo valstybėje narėje arba jų būtų imtasi tos institucijos vardu, būtų sustabdytas, nutrauktas ar pratęstas senaties terminas pagal prašančiojoje valstybėje narėje galiojančius teisės aktus, laikomi atliktais toje prašančiojoje valstybėje tiek, kiek tie veiksmai susiję su tokiomis pasekmėmis.
Pirma ir antra pastraipos nedraudžia prašančiosios valstybės narės kompetentingoms institucijoms imtis priemonių senaties terminui pagal toje valstybėje narėje galiojančius teisės aktus sustabdyti, nutraukti ar pratęsti.
3. Prašančioji institucija ir institucija, į kurią kreipiamasi, praneša viena kitai apie visus veiksmus, dėl kurių nutraukiamas, sustabdomas ar pratęsiamas reikalavimo, dėl kurio prašoma imtis vykdymo ar prevencinių priemonių, senaties terminas, arba kurie gali turėti tokias pasekmes.
20 straipsnis
Išlaidos
1. Institucija, į kurią kreipiamasi, siekia išreikalauti iš atitinkamo asmens ne tik 13 straipsnio 5 dalyje nurodytas sumas, bet ir išreikalauti bei pasilikti jos patirtas su reikalavimo vykdymu susijusias išlaidas laikydamasi valstybės narės, į kurią kreipiamasi, įstatymų ir kitų teisės aktų.
2. Valstybės narės viena kitos atžvilgiu atsisako visų reikalavimų dėl išlaidų, patirtų teikiant viena kitai savitarpio pagalbą pagal šią direktyvą, atlyginimo.
Tačiau jeigu dėl reikalavimo vykdymo kyla ypatinga problema, vykdymas yra susijęs su labai didelėmis išlaidomis arba su kova su organizuotu nusikalstamumu, prašančioji institucija ir institucija, į kurią kreipiamasi, gali susitarti dėl specialios tais atvejais taikomos išlaidų atlyginimo tvarkos.
3. Neatsižvelgiant į 2 dalį, prašančioji valstybė narė privalo atlyginti valstybei narei, į kurią kreipiamasi, visas išlaidas ir visus nuostolius, atsiradusius dėl nepagrįstais pripažintų veiksmų, kiek tai susiję su reikalavimo turiniu arba prašančiosios institucijos išduoto dokumento, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą ir (arba) imtis prevencinių priemonių, galiojimu.
V SKYRIUS
BENDROSIOS VISŲ RŪŠIŲ PRAŠYMUS SUTEIKTI PAGALBĄ REGLAMENTUOJANČIOS TAISYKLĖS
21 straipsnis
Standartinės formos ir informavimo priemonės
1. Prašymai suteikti informaciją pagal 5 straipsnio 1 dalį, prašymai pranešti pagal 8 straipsnio 1 dalį, prašymai vykdyti reikalavimą pagal 10 straipsnio 1 dalį arba prašymai imtis prevencinių priemonių pagal 16 straipsnio 1 dalį siunčiami elektroniniu būdu, naudojant standartinę formą, nebent tai būtų neįmanoma dėl techninių priežasčių. Jeigu įmanoma, šios formos taip pat turi būti naudojamos keičiantis visa papildoma informacija dėl prašymo.
Suvienodintas dokumentas, kuriuo leidžiama vykdyti reikalavimą valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, dokumentas, kuriuo leidžiama imtis prevencinių priemonių prašančiojoje valstybėje narėje, ir kiti 12 bei 16 straipsniuose nurodyti dokumentai taip pat siunčiami elektroniniu būdu, nebent tai būtų neįmanoma dėl techninių priežasčių.
Tam tikrais atvejais prie standartinių formų gali būti pridedamos ataskaitos, pareiškimai ir bet kokie kiti dokumentai arba patvirtintos tų dokumentų kopijos ar išrašai iš jų, kurie taip pat siunčiami elektroniniu būdu, nebent tai būtų neįmanoma dėl techninių priežasčių.
Standartinės formos ir elektroninės ryšių priemonės taip pat gali būti naudojamos keičiantis informacija pagal 6 straipsnį.
2. 1 dalis netaikoma informacijai ir dokumentams, kurie buvo gauti esant administracinėse patalpose kitoje valstybėje narėje arba dalyvaujant kitoje valstybėje narėje atliekamuose administraciniuose tyrimuose vadovaujantis 7 straipsniu.
3. Jeigu informacija keičiamasi nenaudojant elektroninių priemonių ar standartinių formų, tai neturi poveikio gautos informacijos arba priemonių, kurių imtasi vykdant prašymą suteikti pagalbą, galiojimui.
22 straipsnis
Kalbų vartojimas
1. Visi prašymai suteikti pagalbą, standartinės pranešimo formos ir suvienodinti dokumentai, kuriais leidžiama vykdyti reikalavimą valstybėse narėse, į kurias kreipiamasi, siunčiami valstybės narės, į kurią kreipiamasi, valstybine kalba ar viena iš jos valstybinių kalbų arba prie jų pridedamas vertimas į tokią (-ias) kalbą (-as). Tai, kad tam tikros jų dalys parašytos kalba, kuri nėra valstybės narės, į kurią kreipiamasi, valstybinė kalba ar viena iš jos valstybinių kalbų, neturi įtakos jų galiojimui arba procedūros galiojimui, jeigu dėl tos kitos kalbos yra susitarusios atitinkamos valstybės narės.
2. Dokumentai, apie kuriuos prašoma pranešti pagal 8 straipsnį, institucijai, į kurią kreipiamasi, gali būti siunčiami prašančiosios valstybės narės valstybine kalba.
3. Jeigu prie prašymo pridedami dokumentai, nenurodyti 1 ir 2 dalyse, institucija, į kurią kreipiamasi, prireikus gali pareikalauti iš prašančiosios institucijos tokių dokumentų vertimo į valstybės narės, į kurią kreipiamasi, valstybinę kalbą arba vieną iš jos valstybinių kalbų, arba į bet kurią kitą kalbą, dėl kurios yra susitarusios abi atitinkamos valstybės narės.
23 straipsnis
Informacijos ir dokumentų atskleidimas
1. Informacijai, kuri kuria nors forma suteikta pagal šią direktyvą, taikomi tarnybinės paslapties reikalavimai ir tokia pati apsauga, kokia taikoma panašaus pobūdžio informacijai pagal ją gavusios valstybės narės nacionalinę teisę.
Tokia informacija gali būti naudojama reikalavimų, kuriems taikoma ši direktyva, vykdymo ar su jais susijusių prevencinių priemonių taikymo tikslu. Ji taip pat gali būti naudojama privalomų socialinio draudimo įmokų vertinimui ir vykdymui.
2. Europos Komisijos Saugumo akreditavimo institucijos tinkamai akredituoti asmenys gali turėti prieigą prie šios informacijos tik tuo atveju, jeigu tai būtina CCN tinklo priežiūros, eksploatavimo ir plėtojimo tikslais.
3. Informaciją suteikianti valstybė narė leidžia ją naudoti kitais nei 1 dalyje nurodyti tikslais informaciją gaunančioje valstybėje narėje, jeigu pagal informaciją suteikiančios valstybės narės teisės aktus informaciją galima naudoti panašiais tikslais.
4. Jei prašančioji institucija ar institucija, į kurią kreipiamasi, mano, kad informacija, gauta pagal šią direktyvą, turėtų būti naudinga trečiajai valstybei narei 1 dalyje nurodytais tikslais, ji gali perduoti tą informaciją tai trečiajai valstybei narei su sąlyga, kad šis perdavimas atitinka šioje direktyvoje nustatytas taisykles ir procedūras. Ji praneša valstybei narei, iš kurios gauta informacija, apie savo ketinimą pasidalinti ta informacija su trečiąja valstybe nare. Valstybė narė, iš kurios gauta informacija, per 10 darbo dienų nuo valstybės narės pranešimo apie jos ketinimą pasidalyti informacija gavimo dienos gali paprieštarauti tokiam dalijimuisi informacija.
5. Pagal 4 dalį perduotą leidimą panaudoti informaciją pagal 3 dalį gali išduoti tik valstybė narė, iš kurios gauta informacija.
6. Informacija, kuria nors forma suteikta pagal šią direktyvą, informaciją gaunančios valstybės narės visos institucijos gali remtis arba pasinaudoti ja kaip įrodymu tokiu pat pagrindu, kaip naudojant toje valstybėje gautą panašią informaciją.
VI SKYRIUS
BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
24 straipsnis
Kitų pagalbos susitarimų taikymas
1. Ši direktyva neturi poveikio bet kokios prievolės teikti didesnės apimties pagalbą, numatytą pagal dvišalius ar daugiašalius susitarimus arba nustatytą tvarką, įskaitant susijusius su pranešimu apie esminius ar kitus teisės aktus, vykdymui.
2. Jeigu valstybės narės sudaro tokius dvišalius ar daugiašalius susitarimus arba nustato tvarką dėl klausimų, kuriems taikoma ši direktyva, kitais tikslais nei konkrečių atvejų nagrinėjimas, jos nedelsdamos apie tai praneša Komisijai. Komisija savo ruožtu apie tai praneša kitoms valstybėms narėms.
3. Suteikdamos tokią didesnio masto savitarpio pagalbą pagal dvišalį ar daugiašalį susitarimą ar nustatytą tvarką, valstybės narės gali naudotis elektroninių ryšių tinklu ir standartinėmis formomis, patvirtintomis šios direktyvos įgyvendinimo tikslu.
25 straipsnis
Komitetas
1. Komisijai padeda Išieškojimo komitetas.
2. Jei yra nuoroda į šią dalį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 5 ir 7 straipsniai.
Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalyje nurodytas laikotarpis yra trys mėnesiai.
26 straipsnis
Įgyvendinimo nuostatos
Komisija 25 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka priima išsamias 4 straipsnio 2, 3 ir 4 dalių, 5 straipsnio 1 dalies, 8 straipsnio, 10 straipsnio, 12 straipsnio 1 dalies, 13 straipsnio 2, 3, 4 ir 5 dalių, 15 straipsnio, 16 straipsnio 1 dalies ir 21 straipsnio 1 dalies nuostatų įgyvendinimo taisykles.
Tos taisyklės reglamentuoja bent:
a)
skirtingų valstybių narių centrinių ryšių palaikymo tarnybų, kitų ryšių palaikymo tarnybų ir ryšių palaikymo skyrių, nurodytų 4 straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse, ryšių organizavimo ir ryšių palaikymo su Komisija praktines nuostatas;
b)
priemones, kuriomis institucijos gali tarpusavyje perduoti informaciją;
c)
standartinių formų, naudotinų taikant 5 straipsnio 1 dalį, 8 straipsnį, 10 straipsnio 1 dalį, 12 straipsnio 1 dalį ir 16 straipsnio 1 dalį, formatą ir kitas charakteristikas;
d)
išieškotinų sumų perskaičiavimą ir išieškotų sumų perdavimą.
27 straipsnis
Ataskaitų teikimas
1. Kiekviena valstybė narė kasmet ne vėliau kaip kovo 31 d. praneša Komisijai:
a)
prašymų pateikti informaciją, pranešti, vykdyti reikalavimą arba imtis prevencinių priemonių, kuriuos ji kiekvienais metais išsiunčia kiekvienai valstybei narei, į kurią kreipiamasi, ir kuriuos ji gauna iš kiekvienos prašančiosios valstybės narės, skaičių;
b)
reikalavimų, kuriems vykdyti prašoma pagalbos, sumą ir išieškotas sumas.
2. Valstybės narės taip pat gali pateikti kitą informaciją, kuri gali būti naudinga vertinant savitarpio pagalbos teikimą pagal šią direktyvą.
3. Komisija kartą per penkerius metus teikia Europos Parlamentui ir Tarybai ataskaitą apie tai, kaip veikia šia direktyva nustatyta tvarka.
28 straipsnis
Perkėlimas į nacionalinę teisę
1. Valstybės narės ne vėliau kaip 2011 m. gruodžio 31 d. priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus šiai direktyvai įgyvendinti. Jos nedelsdamos praneša apie tai Komisijai.
Jos taiko šias nuostatas nuo 2012 m. sausio 1 d.
Priimdamos šias nuostatas, valstybės narės daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
29 straipsnis
Direktyvos 2008/55/EB panaikinimas
Direktyva 2008/55/EB panaikinama nuo 2012 m. sausio 1 d.
Nuorodos į panaikintą direktyvą laikomos nuorodomis į šią direktyvą.
30 straipsnis
Įsigaliojimas
Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
31 straipsnis
Adresatai
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje 2010 m. kovo 16 d.