ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 29. června 2011
o státní podpoře SA.14554 (C 7/04), kterou poskytlo Německo společnosti Gesellschaft für Weinabsatz (Společnost pro prodej vína)
(oznámeno pod číslem K(2011) 4426)
(Pouze německé znění je závazné)
(2012/268/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec (1) této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (2),
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Po obdržení stížnosti dne 10. května 2001 zaslaly útvary Komise Spolkové republice Německo dne 9. listopadu 2001 písemný dotaz. Na základě tohoto dotazu útvarů Komise bylo oznámeno dopisem ze dne 5. března 2002 doručeným dne 8. března 2002 opatření. Vzhledem k tomu, že v tu dobu bylo opatření již provedeno, bylo zařazeno mezi neoznámené režimy podpory (podpora NN 159/02).
(2)
Německo zaslalo dodatečné informace v dopisu ze dne 20. listopadu 2002 doručeném dne 25. listopadu 2002, v dopisu ze dne 28. dubna 2003 doručeném dne 2. května 2003, v dopisu ze dne 27. května 2003 doručeném dne 28. května 2003 a ve faxu ze dne 2. října 2003.
(3)
V dopisu ze dne 19. února 2004 SG-Greffe (2004) D/200645 informovala Komise Německo o svém rozhodnutí zahájit s ohledem na tuto podporu řízení v souladu s čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
(4)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby se vyjádřily k podpoře, jež je předmětem tohoto řízení.
(5)
Komise neobdržela od zúčastněných stran žádné připomínky (4).
(6)
Německo předložilo Komisi své připomínky dopisem ze dne 18. března 2004, jehož doručení bylo zaevidováno dne 23. března 2004. Další připomínky byly zaslány dopisem ze dne 10. ledna 2006 zaevidovaným dne 10. ledna 2006 a dopisem ze dne 13. července 2007, zaevidovaným dne 16. července 2007.
(7)
Dopisem ze dne 21. října 2008 SG-Greffe (2008) D/206430 informovala Komise Německo, že se rozhodla rozšířit řízení, které bylo s ohledem na tuto podporu zahájeno v souladu s čl. 108 odst. 2 SFEU.
(8)
Rozhodnutí Komise o rozšíření řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (5). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby se vyjádřily k podpoře, jež je předmětem tohoto řízení.
(9)
Komise neobdržela od zúčastněných stran žádné připomínky.
(10)
Německo předložilo (po žádosti o prodloužení lhůty ze dne 17. listopadu 2008, kterou Komise přijala dne 21. listopadu 2008) připomínky Komisi dopisem ze dne 23. prosince 2008 zaevidovaným dne 5. ledna 2009.
II. POPIS PODPORY
II.1 Název opatření
(11)
Kredit die Gesellschaft für Weinabsatz mit nachfolgendem Forderungsverzicht [úvěr společnosti Gesellschaft für Weinabsatz (společnost pro prodej vína) a následné vzdání se pohledávek]
II.2 Právní základ
(12)
Toto opatření bylo realizováno na základě smluvní dohody mezi Wiederaufbaukasse der Rheinland-pfälzischen Weinbaugebiete (Fond pro obnovu vinařské oblasti Porýní-Falc, WAK) a společnosti Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH (falcká společnost obchodující s vínem, GfW).
II.3 Cíl
(13)
Cílem bylo poskytnout společnosti GfW úvěr na nákup moštu od vinařských podniků a obchodníků. Jako zajištění byla schválena zabezpečená aktiva. Tato aktiva byla také předmětem různé míry výhrady vlastnictví (Eigentumsvorbehalt) vinařských podniků a obchodníků (Weinbaugetriebe und Kommissionäre) ve formě prosté, rozšířené nebo prodloužené výhrady vlastnictví. Ke vzdání se pohledávek došlo v okamžiku, kdy se společnost GfW dostala do finančních potíží kvůli propadu tržních cen.
II.4 Veřejný subjekt
(14)
Fond WAK je veřejnoprávní korporací spolkové země Porýní-Falc, která je zapsána v Mohuči. Působí ve vinařské oblasti podobným způsobem jako banka. Obvyklou činností fondu WAK je poskytování úvěrů na přeparcelování pozemků (Flurbereinigung). Fond WAK je financován z příspěvků, poplatků, úvěrů a dotací (čl. 8 odst. 1 Weinbergsaufbaugesetz (zákon o rozvoji podnikání ve vinařství)).
II.5 Příjemci
(15)
Příjemcem opatření byla společnost GfW, které fond WAK poskytl úvěr za podmínek, které nebyly v souladu s tržními podmínkami.
(16)
GfW byla plně vlastněnou dceřinou společností asociace Bauern-und Winzerverband Rheinland-Pfalz Süd (asociace zemědělských a vinařských podniků v jižním Porýní-Falci). Byla založena v roce 1984 za účelem prodeje vína a zabývala se výrobou a prodejem šumivého vína, hroznové šťávy, hroznového želé, destilátu z vinných hroznů a brandy. Společnost GfW rovněž poskytovala služby vinařským podnikům v souvislosti s destilačními opatřeními (Destillationsmaßnahmen). Tato destilační opatření zahrnovala opatření v rámci společné organizace trhu (6) a destilaci financovanou státem, která se obvykle provádí na základě rozhodnutí Rady (7). V této souvislosti poskytovala společnost GfW poradenství drobným výrobcům vína a organizovala přepravu vína do palíren.
(17)
Dalšími možnými příjemci jsou vinařské podniky a obchodníci, od nichž mohla společnost GfW na základě úvěru nakupovat mošt a kteří se nevzdali pohledávek vůči GfW v situaci, kdy se k tomuto kroku rozhodl fond WAK poté, co se společnost GfW dostala do finančních potíží.
II.6 Základní informace o podpoře
(18)
V roce 1999 zakoupila společnost GfW 44 milionů litrů moštu, k jejichž úhradě použila úvěr od fondu WAK ve výši 15 302 696,25 EUR a vlastní zdroje. 60 % tohoto moštu mělo minimálně 60 stupňů Oechsle a průměr činil 81 stupňů Oechsle. 40 % tohoto moštu tvořil běžný mošt na výrobu stolního vína s minimálně 44 stupni Oechsle, který byl nakoupen za účelem využití výhodných podmínek pro preventivní destilaci. Cena uhrazená za všechen nakoupený mošt činila v průměru 0,38 EUR za litr. Nebylo zakoupeno žádné víno jako konečný produkt. Tento nákup byl proveden na základě jednoduché, rozšířené nebo prodloužené výhrady vlastnictví (einfache, erweiterte, verlängerte Eigentumsvorbehalte) vinařských podniků a obchodníků. Tato zajištěná aktiva byla zároveň odsouhlasena jako zajištění pro WAK.
(19)
Podle informací poskytnutých Nčmeckem bylo cílem obchodního plánu společnosti GfW využít podle nařízení (EHS) č. 822/87 u 40 % tohoto moštu možnosti destilace, kterou povolují právní předpisy EEC, a 60 % moštu zpracovat na surové víno určené pro výrobu šumivého vína a prodat ho výrobcům šumivého vína. Navíc měla společnost GfW v plánu skladovat 20 % surového vína po dobu devíti měsíců až jednoho roku s cílem využít dotací z EU na skladování vína v souladu s nařízením (EHS) č. 822/87 a následně ho prodat na trhu surového vína pro výrobu šumivého vína.
(20)
Dne 11. listopadu 1999 obdržely vinařské podniky a obchodníci zálohu ve výši 80 % kupní ceny. Průměrná výše vyplacené zálohy činila 0,31 EUR na litr.
(21)
V roce 1999 zaslala společnost GfW 40 % svých zásob na preventivní destilaci. Vzhledem k poklesu cen na trhu surového vína na konci roku 1999 společnost GfW rozhodla, že v daném roce nebude surové víno prodávat a počká na oživení trhu v roce 2000.
(22)
V roce 2000 došlo v důsledku poměrně velké úrody a poklesu prodeje šumivého vína k dalšímu propadu trhu s bílým vínem (průměrné ceny v některých případech klesly až o 0,20 EUR). Velké množství sudového vína, které se dosud nacházelo ve skladu, bylo nutno zaslat k další destilaci.
(23)
V důsledku změny společné organizace trhu s vínem z roku 1999, která vstoupila v platnost dne 1. srpna 2000, byla preventivní destilace v souladu s nařízením (EHS) č. 822/87 nahrazena destilací určenou pro trh konzumního alkoholu v souladu s nařízením (ES) č. 1493/1999. Její podmínky byly podstatně horší a bylo možné dosáhnout pouze přibližně poloviny předchozí ceny preventivní destilace, tj. 0,50-0,55 EUR za litr.
(24)
V důsledku poklesu cen v roce 2000 se společnosti GfW nepodařilo dosáhnout očekávaných zisků ani na trhu s vínem, ani u destilace určené pro trh konzumního alkoholu. V důsledku této skutečnosti bylo nutné výrazně snížit účetní hodnotu zásob společnosti GfW a v důsledku toho pasiva společnosti GfW převýšila její aktiva.
(25)
S ohledem na výše popsané obchodní problémy byla za rok do 31. října 2000 vypracována prozatímní účetní závěrka, která byla přezkoumána auditorem. Dne 31. října 2000 přesáhla pasiva společnosti GfW (15 670 155 EUR) její běžná aktiva ve výši 9 886 856 EUR o 5 783 299 EUR; pasiva GfW jsou uvedena v následující tabulce. Podle zprávy, kterou vypracovala společnost Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Falk & Co. GmbH, hrozí společnosti GfW v nejbližší době úpadkové řízení vzhledem k tomu, že její pasiva převyšují její aktiva (Überschuldung), pokud nebudou podniknuty kroky s cílem této situaci zabránit.
(26)
Tabulka 1
(v EUR)
Závazky vůči
Částka
WAK
10 150 959
Finančním institucím
726 892
Dodavatelům
218 460
Vinařským podnikům a obchodníkům
4 355 581
Ostatní
218 263
Celkem
15 670 155
(27)
Podle § 19 německého zákona o úpadku (Insolvenzordnung) je situace, kdy pasiva společnosti přesáhnou její aktiva, důvodem k zahájení úpadkového řízení. Vzhledem k těmto okolnostem měla výkonná rada společnosti GfW v souladu s § 64 zákona GmbHG aF i. V. m. § 19 InsO povinnost požádat o zahájení úpadkového řízení do tří týdnů od okamžiku, kdy její pasiva převýšila její aktiva (Überschuldung).
(28)
V důsledku hrozící platební neschopnosti požádala společnost GfW některé věřitele (fond WAK, vinařské podniky a přibližně 130 obchodníků účastnících se nákupu uvedeného v 18. bodě odůvodnění)), aby se vzdali části svých nesplacených pohledávek a umožnili jí tak pokračovat v činnosti. Vinařské podniky a obchodníci by se měli vzdát 90 % svých nesplacených pohledávek, což znamená, že by obdrželi pouze další 2 % z dohodnuté kupní ceny. Zbývající schodek měl být eliminován díky nezbytnému podřízení pohledávek a prominutí pohledávek ze strany fondu WAK.
(29)
Jako hlavní věřitel (viz tabulka 1) se slabší pozicí z hlediska zajištění měla fond WAK výrazný zájem na odvrácení hrozící platební neschopnosti. Proto se pokusil přesvědčit vinařské podniky a obchodníky, aby souhlasili s prominutím části svých pohledávek. Fond WAK také dne 4. prosince 2000 podepsal písemnou dohodu se společností GfW, v níž se zavazuje podřídit část svých nesplacených pohledávek - odpovídající schodku GfW - ve prospěch ostatních věřitelů. Konečná výše tohoto podřízení pohledávek měla být stanovena až po obdržení prohlášení vinařských podniků a obchodníků, že se vzdávají svých pohledávek, aby se tak minimalizovala výše podřízených pohledávek. Bylo také dohodnuto, že fond WAK by se v případě, že by se to v pozdější fázi ukázalo jako nutné pro odvrácení úpadkového řízení, vzdal pohledávek ve výši rovnající se výši podřízených pohledávek.
(30)
1 700 z 2 700 vinařských podniků a obchodníků vyjádřilo ochotu vzdát se 90 % svých zbývajících pohledávek, což odpovídá přibližně 60 % nesplacených pohledávek této skupiny jako celku. Zbývající vinařské podniky a obchodníci však tuto nabídku buď výslovně odmítli, nebo na žádost nereagovali. Někteří z nich se evidentně rozhodli, že se svých pohledávek nevzdají vzhledem ke svému silnějšímu postavení z hlediska zajištění - někteří disponovali prodlouženou výhradou vlastnictví a již obdrželi zálohu ve výši 80 % z dohodnuté ceny. To znamenalo, že by jejich výnosy v případě úpadkového řízení byly vyšší než nabízená 2 % dohodnuté kupní ceny.
(31)
Navíc řada vinařských podniků a obchodníků podala na společnost GfW stížnost a těmito stížnostmi se zabýval soud, který navrhl dohody o narovnání. Podle těchto dohod o narovnání by společnost GfW měla zaplatit 70 % ze zbývajících pohledávek a 30 % by se měla vzdát. Soud rovněž rozhodl, že společnost GfW bude muset uhradit 80 % soudních poplatků. Podobné dohody o narovnání navrhly i další soudy a s ohledem na tuto skutečnost již společnost GfW nemohla předpokládat, že by ostatní vinařské podniky a obchodníci byli ochotni se vzdát 90 % svých zbývajících pohledávek. Kromě toho někteří vinaři a obchodníci nyní prohlásili, že ze zbývajících 20 % budou požadovat vyplatit plných 100 %.
(32)
§ 305a německého zákona o úpadku stanoví, že mimosoudní narovnání (außergerichtliche Einigung) s cílem předejít vypořádání pohledávek ztroskotá, pokud se jediný z věřitelů rozhodne přistoupit k vymáhání poté, co bylo jednání o mimosoudním narovnání zahájeno.
(33)
Proto společnost GfW v rozporu se svým původním záměrem již nemohla žádat vinařské podniky a obchodníky, aby se vzdali svých pohledávek. Místo toho podepsala společnost GfW dne 21. února 2001 dohodu s fondem WAK, v níž WAK prohlašuje, že pokryje schodek společnosti GfW za rok 2000 v plné výši tak, že se vzdá svých pohledávek ve výši 5 005 441,60 EUR. Za zbývající dluh za období od 1. ledna 2001 až 31. prosince 2001 si pak nebude účtovat žádný úrok. Tato dohoda rovněž uvádí, že zbývající pohledávky vinařských podniků a obchodníků budou uhrazeny v plné výši. Tímto způsobem byla zajištěna bezpečnost nepodřízených pohledávek fondu WAK, byl odstraněn schodek, prozatím odvráceno úpadkové řízení a společnost GfW mohla pokračovat v obchodní činnosti.
(34)
Během období od 1. listopadu 2000 do 31. prosince 2000 uhradila společnost GfW fondu WAK splátky úvěru v hodnotě 1 440 446,92 EUR. V období let 2001-2005 pokračovala společnost GfW v obchodní činnosti a pravidelně splácela fondu WAK úvěr; celková výše splátek dosáhla 3 728 969,40 EUR. Společnost GfW navíc v průběhu roku 2001 hradila fondu WAK úroky ve výši 149 757,16 EUR.
(35)
Vzhledem k poklesu obratu v oblastech pravidelné činnosti společnosti GfW a rovněž nedostatečné kapitalizaci se společnost GfW rozhodla, že 31. prosince 2004 ukončí veškeré své aktivity a přistoupí k likvidaci společnosti GfW. Všechny zbývající zásoby z ostatních oblastí podnikání byly prodány. Veškerý výtěžek byl použit na vyplacení fondu WAK. S kupujícím (soukromá osoba) bylo dohodnuto, že hodnota veškerých zbývajících zásob podle inventurního soupisu ke dni 31. prosince 2004 bude převedena na fond WAK na konci roku 2005. Tato hodnota by se rovnala původní kupní ceně ve výši 79 579,79 EUR.
(36)
Společnost GfW byla nakonec k 1. červnu 2005 zrušena a v průběhu roku 2006 byla vymazána z obchodního rejstříku. Společnost nemá ani právního nástupce, ani neexistuje jiná právnická osoba, od které by bylo možno podporu získat zpět.
(37)
Do 31. prosince 2005 byla splacena část úvěru ve výši 9 897 154,65 EUR a uhrazeny úrokové platby ve výši 793 994,99 EUR. Po likvidaci zbývajícího majetku společnosti GfW (v hodnotě 87 079,79 EUR) byly zbývající nesplacené pohledávky fondu WAK v přibližné výši 313 000 EUR prohlášeny za nedobytné a byly odepsány. Nesplacená část úvěru tedy činila celkem 5 318 441,60 EUR (původní prominutí pohledávky ve výši 5 005 441,60 EUR a nesplacené pohledávky po likvidaci ve výši 313 000 EUR).
II.7 Povaha a intenzita podpory
(38)
Fond WAK poskytl v roce 1999 společnosti GfW úvěr ve výši 15 302 696,25 EUR v několika splátkách na dobu 12 až 18 měsíců:
(v EUR)
11.11.1999
5 936 061,62
25.11.1999
6 868 777,04
1.12.1999
585 429,72
13.12.1999
112 110,66
17.12.1999
1 800 317,21
Celkem
15 302 696,25
(39)
Byly účtovány následující úrokové sazby:
4. čtvrtletí 1999
3,28 %
1. čtvrtletí 2000
3,51 %
2. čtvrtletí 2000
4,15 %
3. čtvrtletí 2000
4,80 %
4. čtvrtletí 2000
5,15 %
2001
4,55 %-5,25 %
(40)
Dne 11. listopadu 1999 obdrželi dodavatelé zálohu ve výši 80 % dohodnuté ceny. Navíc v důsledku prodloužené výhrady vlastnictví udělené některým dodavatelům, byla část zásob, která by nevyústila ve zpracování, mísení nebo směšování, použita k zajištění zbývající pohledávky těchto dodavatelů ve výši 20 %. Bylo rovněž dohodnuto, že zásoby poslouží jako zajištění vůči bance WAK. V důsledku výhrady vlastnictví však měl fond WAK jen sekundární nárok na část zásob, dokud nebyly vypořádány pohledávky, na které se vztahovala prodloužená výhrada vlastnictví. V důsledku uvedených skutečností tedy větší podíl rizika kolísání cen nesla společnost GfW a její věřitelé, z nichž hlavním byla fond WAK.
(41)
Z úvěru poskytnutého bankou WAK společnosti GfW byl hrazen jen omezený úrok: od 11. listopadu 1999 do 31. prosince 1999 (ve výši 3,28 %), od 1. ledna 2000 do 31. prosince 2000 (3,51 % - 5,15 %) a od 1. ledna 2001 do 31. prosince 2001 (4,55 %-5,25 %). Po 31. prosinci 2001 nebyl vznesen nárok na další úhradu úroku.
(42)
Při zohlednění rizika, které fondu WAK plynulo z poskytnutí úvěru společnosti GfW, měl být kromě běžné úrokové sazby vyměřen společnosti významný příplatek za riziko. Vzhledem k tomu, že k úrokové sazbě žádný takový příplatek za riziko připočten nebyl, obsahoval úvěr v době svého poskytnutí prvek podpory. Tento prvek podpory lze vypočítat jako rozdíl mezi účtovanou úrokovou sazbou a tržní úrokovou sazbou po přičtení příplatku za riziko, který měl být správně účtován.
(43)
Podle sdělení Komise o metodě stanovení referenčních a diskontních sazeb (8) ve znění sdělení Komise o technickém přizpůsobení metody stanovení referenčních a diskontních sazeb (9), platného pro dané období, se základní referenční sazba pro Německo pohybuje mezi 5,23 % a 6,33 %. Podle tohoto sdělení je stanovena referenční sazba minimální sazbou, kterou je možné ve zvláštních rizikových situacích zvýšit (například u podniku v obtížích nebo v případě, že není poskytnuta záruka obvykle požadovaná bankami). V takových případech může příplatek činit až 400 bazických bodů nebo i více v případě, že by s poskytnutím příslušného úvěru nesouhlasila žádná soukromá banka.
(44)
Podle Německa se úrokové sazby účtované německými bankami za toto období u obdobných úvěrů pohybovaly mezi 5,25 % až 6,50 % (např. VR-Bank Südliche Winstrasse.) a 5,40 % až 6 % (Die Kreissparkasse Bad Dürkheim).
II.8 Doba trvání opatření
(45)
Jednorázové opatření.
II.9 Důvody pro zahájení formálního vyšetřovacího řízení
(46)
Komise zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU vzhledem k podezření, že podřízení a prominutí pohledávek by mohlo představovat státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU.
(47)
Komise zkoumala na základě informací dostupných v době původního zahájení formálního vyšetřovacího řízení zejména to, zda bylo podřízení a prominutí pohledávek provedeno na základě zkoušky soukromého věřitele.
(48)
Prostřednictvím zkoušky soukromého věřitele se posuzuje, zda by soukromý věřitel za stejných tržních podmínek jednal nebo zda jednal stejně jako veřejný věřitel. V předmětném případě měli soukromí věřitelé u společnosti GfW k 31. říjnu 2010 pohledávky ve výši 5,5 milionu EUR, ale žádný z nich se svých pohledávek nevzdal. Ze zprávy nezávislého auditora se skutečně jevilo, že pro fond WAK bylo podřízení a prominutí části pohledávek z ekonomického hlediska smysluplné, avšak nevyplývalo z ní, proč nebyl ochoten vzdát své pohledávky žádný ze zbývajících věřitelů.
(49)
Při zahájení formálního vyšetřovacího řízení dospěla Komise k závěru, že v době zahájení řízení nebylo možné vyloučit, že podřízení a zřeknutí se pohledávek ze strany fondu WAK (tj. úvěru poskytnutého společnosti GfW a budoucích úroků z tohoto úvěru), nebylo v souladu se zkouškou soukromého věřitele vzhledem k tomu, že se jevilo jako vyšší, než bylo nezbytně nutné, a nepřiměřeně zvýhodňovalo nejen GfW, ale i další věřitele (především vinařské podniky a obchodníky), jejichž pohledávky byly uhrazeny v plné výši.
(50)
Zahájení formálního vyšetřovacího řízení bylo pak rozšířeno tak, aby zahrnovalo i poskytnutí úvěru. Konkrétně byla vyjádřena pochybnost o tom, zda poskytnutí úvěru proběhlo za tržních podmínek (nebyl účtován příplatek za riziko) a s dostatečnými zárukami.
(51)
V rozšířeném formálním vyšetřovacím řízení byla opět vznesena pochybnost týkající se možné podpory poskytnuté vinařským podnikům a obchodníkům. Informace dostupné v dané době nasvědčovaly tomu, že cena zaplacená za mošt byla vyšší než příslušná cena tržní, že cílem transakce nebyla maximalizace zisku, ale podpora trhu s vínem a moštem, a že pozice vinařských podniků a obchodníků z hlediska zajištění v rámci kupní smlouvy byla výhodnější než za běžných okolností.
(52)
Pochybnosti týkající se ceny byly ještě zdůrazněny dokumenty poskytnutými Německem po počátečním zahájení řízení, z nichž vyplývalo kolísání cen za litr stolního vína (bez DPH) v roce 1999 v regionu Pfalz-Rheinhessen od minimální ceny 0,26 EUR (říjen/listopad) přes cenu 0,30 EUR (červen až září) a 0,35 EUR (duben) až po maximální výši 1,10 EUR (únor, červen, listopad/prosinec). Minimální tržní cena, stolního vína, které by mohlo být dosaženo v době poskytnutí úvěru, tedy činila 0,26 EUR za litr.
(53)
Průměrná pořizovací cena ve výši 0,38 EUR za litr se tedy jevila jako vyšší než nejnižší tržní cena, která se pohybovala kolem 0,26 EUR za litr.
III. STÍŽNOSTI A INFORMACE TŘETÍCH STRAN
(54)
Komise obdržela informace o tom, že výše uvedené prominutí pohledávek bylo financováno ze zdrojů fondu WAK. Bylo uvedeno, že spolková země Porýní-Falc jako orgán veřejné moci financující fond WAK prozkoumala případnou kapitálovou injekci v důsledku snížení kapitálové základny fondu WAK, ale nakonec vydala zamítavé rozhodnutí.
(55)
Komise obdržela stížnost týkající se státní podpory údajně poskytnuté na základě prominutí pohledávek ze strany fondu WAK. Stěžovatel uvedl, že společnost GfW soutěžila v prodeji vinných destilátů a prominutí pohledávek ve prospěch této společnosti způsobilo jejím konkurentům značné problémy s prodejem vlastních výrobků. Stěžovatel předložil několik novinových článků obsahujících informace o tom, že se fond WAK vzdal svých pohledávek ve prospěch společnosti GfW.
(56)
Tentýž stěžovatel také zaslal dopis, který obdržel od státního zastupitelství v Kaiserslauternu (centrální kancelář pro vyšetřování hospodářské trestné činnosti) jako odpověď na svůj dopis. Státní zastupitelství v Kaiserslauternu ve svém dopise shrnuje informace obdržené od stěžovatele v podobě novinových článků a prohlášení a informuje stěžovatele, že na základě těchto obdržených informací neshledává důvod zahájit trestní vyšetřování (strafrechtliches Ermittlungsverfahren einzuleiten).
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(57)
Komise neobdržela v rámci formálního vyšetřovacího řízení žádné připomínky.
(58)
Další dopisy od stěžovatele, opakovaně zasílané po počátečním zahájení řízení, nepřinesly žádné nové skutečnosti nebo argumenty.
V. PŘIPOMÍNKY Z NĚMECKA
V.1 Prvky podpor v době poskytnutí úvěru
(59)
Německo poskytlo všestranné informace o podmínkách úvěru poskytnutého fondem WAK společnosti GfW, které byla zahrnuty do popisu opatření v oddílu II:
(60)
Ve svých připomínkách Německo připouští, že úrok účtovaný z úvěru společnosti GfW fondem WAK byl nižší než tržní sazba. Německo uznává, že rozdíl mezi tržní sazbou a účtovanou úrokovou sazbou představuje pro společnost GfW podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(61)
Německo rovněž předkládá důkaz, že společnost GfW byla zrušena a rozpuštěna ke dni 1. června 2005. Všechny zbývající zásoby z ostatních oblastí podnikání byly prodány. Veškerý výtěžek byl použit na vyplacení fondu WAK. S kupujícím (soukromá osoba) bylo dohodnuto, že hodnota veškerých zbývajících zásob podle inventurního soupisu ke dni 31. prosince 2004 bude převedena na fond WAK na konci roku 2005. Tato hodnota by se rovnala původní kupní ceně ve výši 79 579,79 EUR. V roce 2006 byla společnost GfW vymazána z obchodního rejstříku a neexistuje právní nástupce ani právnická osoba, od nichž by bylo možno podporu získat zpět. V souladu s ustálenou judikaturou (10) není proto zpětné získání podle Německa možné.
(62)
Německo ujišťuje, že poskytnutí jednoduché, rozšířené či prodloužené výhrady vlastnictví pro vinařské podniky a obchodníky s vínem v souvislosti s prodejem hroznového moštu bylo v souladu s běžnou obchodní praxí. Německo zároveň ujišťuje, že přijetí zajištěných aktiv jako záruky, a to i přes výhradu vlastnictví, jak to udělal fond WAK s úvěrem pro společnost GfW, rovněž odpovídá běžné obchodní praxi.
(63)
Německo kromě toho uvádí, že nákup hroznového moštu na podzim v roce 1999 společností GfW se uskutečnil za tržní cenu, protože 60 % zakoupeného hroznového moštu byl kvalitní mošt (minimálně 60 stupňů Oechsle), nikoli hroznový mošt určený pro výrobu běžného stolního vína, jak se předpokládalo na začátku procesu. Podle Německa jsou požadavky na kvalitu u produkce šumivého vína vyšší než požadavky na stolní víno (minimálně 60 resp. 44 stupňů Oechsle). Zbývajících 40 % hroznového moštu byl mošt určený k výrobě běžného stolního vína a byl zakoupen za účelem využití výhodných podmínek preventivní destilace.
(64)
Ve svých připomínkách Německo zdůrazňuje, že marketingová koncepce společnosti GfW pro 60 % zásob zahrnovala nákup velkého množství vysoce kvalitního hroznového moštu a následné zpracování do homogenních dávek šarží surového vína určeného pro výrobu sektu (Sektgrundwein) v souladu s požadavky na homogenitu a kvalitu vinic. Surové víno pro výrobu šumivého vína vyžaduje nízkou hladinu SO2 a vysokou hladinu ovocných kyselin. Toho je možno dosáhnout pouze tehdy, pokud byl hroznový mošt zakoupen v podzimním prodejním období a pokud společnost GfW sama zpracuje mošt na surové víno.
(65)
Podle informací, které poskytlo Německo o trhu se surovým vínem určeným pro výrobu šumivého vína, základní cena jednoho litru hroznového moštu s 60 stupňů Oechsle činila 0,312 EUR na litr. Za každý další stupeň Oechsle (maximálně do 80 stupňů Oechsle) bylo zaplaceno 0,005 EUR za litr. Vinaři a obchodníci s vínem byli podle této zásady placeni za vysokou kvalitu moštu, přičemž 60 % moštu byl nákup.
(66)
V této souvislosti Německo poukazuje na relevantní trh. Podle jeho názoru tržní cena za běžné stolní víno nemůže být měřítkem pro těchto 60 % zásob, protože relevantním trhem pro společnost GfW není trh s běžným stolním vínem, nýbrž trh se surovým vínem vyšší kvality, které bude použito pro výrobu šumivého vína. Německo se zároveň zmiňuje o teorii nahrazení poptávky, která zdůrazňuje, že se dvěma výrobky se neobchoduje na stejném trhu, pokud je nelze vzájemně nahradit, ani když se cena jednoho mění. V daném případě specifické požadavky na hroznový mošt a surové víno určené pro výrobu šumivého vína neumožňují nahrazení hroznovým moštem pro výrobu běžného stolního vína nebo stolním vínem, i kdyby cena stolního vína výrazně poklesla. Snížení ceny stolního vína proto nebude mít vliv na cenu hroznového moštu pro výrobu šumivého vína, protože se nemohou vzájemně nahradit.
(67)
Podle statistiky dovozu Německé vinařské asociace (Deutsche Weinbauverband) v období 1998-2001 tržní cena dovezeného bílého vína, které je vzhledem ke své vysoké kvalitě vhodné pro výrobu šumivého vína, činila 0,38 EUR za litr, což je výrazně více než uváděných 0,26 EUR za litr stolního vína. Ve svých připomínkách Německo konstatuje, že existují dva rozdílné trhy, jeden pro běžné stolní víno a hroznový mošt pro výrobu stolního vína a druhý pro surové víno vysoké kvality a hroznový mošt, určené pro výrobu vysoce jakostního vína.
(68)
Podle Německa je proto třeba konstatovat, že relevantní trh vína, které se neposílá k destilaci, je trhem surového vína vysoké kvality určeného pro výrobu šumivého vína, u něho lze dosáhnout mnohem vyšších cen (0,38 EUR za litr), než je tržní cena běžného stolního vína (0,26 EUR za litr). Německo proto soudí, že cena, kterou platila společnost GfW za hroznový mošt, odpovídala tržní ceně na relevantním trhu a zahrnovala obvyklé rozpětí zisku.
(69)
Společnost GfW měla navíc v plánu zapojit se do programů skladování a destilace vín v rámci Unie (GfW tyto služby nabízela pěstitelům vína již dříve). V rámci programu skladování se platilo 0,06 EUR za litr za 20 % zásob, které měly být později prodány jako surové víno pro výrobu šumivého vína. V rámci programu destilace bylo placeno 0,50 EUR - 0,55 EUR za litr za 40 % zásob posílaných k destilaci.
(70)
Podle názoru Německa bylo možné mít z těchto činností zisk, když fond WAK poskytl společnosti GfW úvěr. Na jedné straně v prosinci 1999 hodlala společnost GfW využít 40 % nakoupeného hroznového moštu pro preventivní destilaci za podstatně vyšší cenu za destilaci, než byla cena nákupní (0,50 EUR-0,55 EUR za litr). Na druhé straně bylo předpovídáno, že výrobci šumivých vín zaplatí poměrně dobré ceny (mezi 0,36 EUR a 0,41 EUR za litr) za velká množství jednotné zaručené kvality surového vína. Německo soudí, že společnost GfW mohla dosahovat průměrného výnosu z prodeje ve výši 0,44 až 0,46 EUR za litr, což hodně převyšuje průměrnou cenu 0,38 EUR za litr, která se platí vinařským podnikům a obchodníkům s vínem.
(71)
Při plánování se vycházelo z následujících odhadů tržních cen:
Objem
Cena/litr (EUR)
Destilace
40 %
0,50-0,55
Dotace EU na skladování vína/moštu (1 rok): 0,06 EUR/l a následný prodej jako surové víno pro výrobu šumivých vín
20 %
0,435
Prodej jako surové víno pro výrobu šumivých vín
40 %
0,375
(72)
Na základě těchto předpokladů se očekávala průměrná prodejní cena ve výši 0, 44 až 0,46 EUR/l.
(73)
Výše uvedené prodejní předpovědi vedou k následujícím odhadům zisku:
Cena/litr (EUR)
Nákupní cena a zpracování
0,37-0,38
Příjem z prodeje vína jako surového vína pro výrobu šumivých vín, dotace na destilaci a skladování
0,44-0,46
Předpokládaný zisk
0,06-0,09
(74)
Na základě celkového objemu zhruba 44 milionu litrů se očekával celkový zisk zhruba mezi 2,64 miliony EUR a 3,96 miliony EUR.
(75)
Německo odkazuje také na tržní cenu za stolní víno, kterou uvádí Evropská komise v rozhodnutí o zahájení řízení (0,26 EUR za litr), což je nejnižší uváděná cena za stolní vína v listopadu 1999. V úplné cenové nabídce za listopad 1999 je tržní cena za stolní víno v rozsahu od 0,26 EUR a 0,56 EUR za litr. Navíc toto plné cenové rozpětí se drželo po celý rok 1999. Pro rok 2000 se rozpětí ceny pohybovalo od 0,20 EUR do 0,41 EUR za litr. Německo rovněž zdůrazňuje, že 60 % hroznového moštu zakoupeného společností GfW mělo v průměru 81 stupňů Oechsle, tedy mnohem více než požadovaných 44 pro stolní víno, což se samozřejmě odrazilo na ceně, kterou společnost GfW za hroznový mošt zaplatila.
V.2 Prvek podpory v době podřízení pohledávek a zřeknutí se pohledávek
(76)
Podle Německa bylo zjištěno, že společnost GfW čelila platební neschopnosti po vypracování předběžné účetní závěrky v listopadu 2000. Schodek společnosti GfW dosahoval tehdy přibližně 6 milionů EUR, což se potvrdilo po vypracování roční účetní závěrky pro rok 2000. Příčinou schodku bylo, že hodnota zásob stále ještě ve vlastnictví společnosti GfW se snížila po výrazném propadu tržních cen, což znamenalo, že GfW by mohla prodat své zásoby za nižší cenu, než byl počáteční odhad.
(77)
Podle informací, které Německo poskytlo ke dni 31. října 2000, fond WAK stále měl vůči společnosti GfW pohledávky ve výši přibližně 10 milionů EUR. Jako záruku měl fond WAK ve stejném okamžiku zajištěná aktiva společnosti GfW v hodnotě 5,7 milionu EUR. Tento majetek byl předmětem výhrady vlastnictví (jednoduché, rozšířené nebo prodloužené) ve prospěch vinařských podniků a obchodníků s vínem, což by jim podle Německa v případě platební neschopnosti dávalo přednost. Podle Německa by tak společnost GfW v případě platební neschopnosti musela uhradit platbu vinařům a obchodníkům ve výši přibližně 3,5 milionu EUR, než by mohla provádět platby jakýmkoli dalším věřitelům.
(78)
V zájmu včasného odstranění schodku a zabránění úpadkovému řízení v souladu s § 64 zákona GmbHG a.F. i. V. m. § 19 InsO, bylo potřeba přijmout okamžité opatření.
(79)
Německo upozorňuje, že jako hlavní věřitel se slabší pozicí z hlediska zajištění měl fond WAK značný zájem na tom, aby se vyhnul hrozící platební neschopnosti. Snažil se proto přesvědčit vinaře a obchodníky, aby se vzdali části svých pohledávek a také aby se dne 4. prosince 2000 dohodli se společností GfW na tomto:
-
podřízení pohledávek ve výši schodku, poté co vinaři a obchodníci souhlasili s tím, že se vzdají 90 % svých zbývajících pohledávek,
-
zřeknutí se, ale pouze v případě nutnosti, té části pohledávky, s jejímž podřízením souhlasili.
(80)
I přes úspěšný začátek vyjednávání s většinou vinařů a obchodníků, kteří souhlasili, že se vzdají svých pohledávek, společnost GfW nakonec neuspěla vzhledem ke společnému postupu některých vinařských podniků a obchodníků a jejich právníků. Ti nebyli ochotni vzdát se svých pohledávek, protože jejich přednostní pozice z hlediska zajištění v důsledku jejich rozšířené nebo prodloužené výhrady vlastnictví a podaným žalobám. Těmito žalobami se zabýval soud, který navrhl dohody o narovnání. Podle těchto dohod o narovnání by společnost GfW měla zaplatit 70 % ze zbývajících pohledávek a 30 % by se měla vzdát. Soud rovněž rozhodl, že společnost GfW bude muset uhradit 80 % soudních poplatků. Obdobné dohody o narovnání navrhly i jiné soudy. S vědomím toho už nemohla společnost GfW očekávat, že vinaři a obchodníci budou souhlasit s prominutím 90 % svých zbývajících pohledávek. Kromě toho někteří vinaři a obchodníci nyní prohlásili, že ze zbývajících 20 % budou požadovat vyplatit plných 100 %. Skutečnost, že 1 700 z 2 700 vinařů a obchodníků již dříve dalo najevo, že by byli ochotni zříci se části svých pohledávek, již ztratila smysl, neboť § 305a německého zákona o úpadku uvádí, že mimosoudní narovnání (außergerichtliche Einigung), které má zabránit úpadkovému řízení, selhává, když se byť jen jeden jediný věřitel rozhodne přistoupit k vymáhání, poté co byla zahájena jednání o dosažení mimosoudního narovnání.
(81)
Dne 21. února 2001 se proto fond WAK dohodl se společností GfW, že uhradí schodek z roku 2000, a to prominutím částky 5 005 441,60 EUR ze svých pohledávek, že na zbývající dluh nebude v období 1. ledna 2001-31. prosince 2001 účtován žádný úrok a že pohledávky vinařů a obchodníků budou vyrovnány v plné výši. Byla zaručena bezpečnost nepodřízených pohledávek. Schodek společnosti GfW byl odstraněn, úpadkovému řízení se podařilo zabránit a společnost GfW mohla pokračovat v obchodní činnosti.
(82)
Německo tvrdí, že podřízení i prominutí pohledávek je v souladu se zkouškou soukromého věřitele. Na podporu tohoto tvrzení odkazuje Německo na příslušnou judikaturu.
(83)
Je možné požadovat prominutí části pohledávky, aby se zvýšila částka, která se skutečně vrátí (11). Soukromý věřitel by jednal tak, aby co nejvíce snížil své ztráty. V případě, že pohledávka nebyla dostatečně zajištěna, dohoda o odložení splátek by zvýšila naději na splacení bez ztrát, neboť dlužník by měl možnost krizi zvládnout a zlepšit svou situaci (12). V rozhodnutí Soudu prvního stupně ve věci HAMSA soud odmítá předchozí praxi Komise, kdy je požadován stejný podíl prominutých pohledávek u soukromých a veřejných věřitelů ve vztahu k jejich podílu na dluhu. Namísto toho soud stanovil, že je možné použít „zkoušku soukromého věřitele“, pokud je poměr prominutých pohledávek mezi jednotlivými věřiteli nevyvážený. Soud prvního stupně zdůrazňuje, že rozhodné je postavení věřitele jako držitele zajištěných, přednostních nebo běžných pohledávek, tj. pořadí cenných papírů jednotlivých věřitelů. Soud prvního stupně konstatoval, že veřejný věřitel se chová stejně jako soukromý věřitel, když se po rozsáhlém a racionálním zvažování, kolik by toho mohl získat zpátky, jaké je riziko v případě likvidace a jaké jsou možnosti ozdravení podniku, rozhodne vzdát se určité části svých pohledávek (13). A konečně Německo odkazuje na rozhodnutí Komise ve věci společnosti Huta Cynku, v němž Komise stanovila, že neexistuje žádné zvýhodnění, a tedy žádná státní podpora, pokud restrukturalizace zajistí lepší výtěžek než likvidace (14).
(84)
Na základě těchto důvodů Německo tvrdí, že vezmeme-li v úvahu postavení fondu WAK jako hlavního věřitele a jeho slabší pozici z hlediska zajištění ve srovnání s vinařskými podniky a obchodníky, bylo podřízení i zřeknutí se pohledávky v souladu se zkouškou soukromého věřitele a netvoří státní podporu. V úpadkovém řízení by fond WAK tratil přinejmenším stejně a s největší pravděpodobností významně větší část své zbývající pohledávky.
(85)
Pouze díky tomu, že se podařilo odvrátit platební neschopnost společnosti GfW a vyrovnat zbývající pohledávky vinařů a obchodníků, získal fond WAK plná zástavní práva ke zbývajícím zásobám a mohl zajistit vyšší úhradu zbývajících pohledávek, než by tomu bylo v případě platební neschopnosti.
(86)
Z pohledu ex ante byl podle Německa postup fondu WAK správný, zejména vzhledem k tomu, že se mu podařilo zajistit vyšší úhradu převedením své slabší pozice z hlediska zajištění do primárního zástavního práva a zabránil hrozící platební neschopnosti společnosti GfW. Podle Německa by si každá soukromá banka počínala v téže situaci stejně.
(87)
Jak uvedly německé orgány, na základě posouzení účetnictví společnosti GfW z pohledu ex ante by podle odhadu další fungování společnosti GfW umožnilo fondu WAK realizovat platby ve výši 5 112 918,81 milionu EUR. Na druhou stranu, pokud by společnost GfW vstoupila do úpadkového řízení, fond WAK by mohl realizovat platbu maximálně ve výši 2,4 milionu EUR. Rozdíl tedy činí minimálně 2,7 milionu EUR.
(88)
To potvrzuje zpráva ze dne 3. února 2003 vypracovaná nezávislým auditorem (15) na objednávku WAK a předložená německými orgány. Zpráva dochází k závěru, že pro fond WAK mělo z ekonomického hlediska smysl podřídit své pohledávky, vzdát se části svých pohledávek na výše uvedenou částku a budoucích úrokových plateb. Tento závěr zdůvodnilo Německo následovně:
-
Pokud by fond WAK nepodřídil své pohledávky a nevzdal se svých pohledávek a úrokových plateb, společnost GfW by musela vyhlásit úpadek a byla by zlikvidována. Pohledávky fondu WAK by musely být plněny z prodeje majetku společnosti GfW.
-
Pokud by společnost byla zlikvidována, hodnota majetku společnosti GfW by klesla. Reálné výnosy z prodeje majetku by představovaly jen asi 50 % až 70 % účetní hodnoty. Proto by se výtěžek s přihlédnutím k zástavním právům pohyboval v rozmezí od 1,84 milionu EUR do 2,4 milionu EUR.
-
Úpadkové řízení je nákladné.
-
Německý konkurzní zákon („InsO“) stanoví právo na oddělení výrobků s výhradou vlastnictví; ale rozhoduje o tom na základě svého uvážení správce konkurzní podstaty, který volí mezi plněním smlouvy a rozdělením aktiv (ustanovení § 103 konkurzního řádu). Oddělení aktiv je možné pouze tehdy, pokud správce konkurzní podstaty odmítne plnit smlouvu, a v tom případě může věřitel od smlouvy odstoupit a požadovat oddělení aktiv a má právo na náhradu škody za neplnění smlouvy. Zálohy mohou být vyrovnány. Na oplátku může společnost GfW požadovat vrácení již provedených plateb, které tak mohou kompenzovat náhradu škody za neplnění smlouvy.
-
Naproti tomu poté, co fond WAK podřídil část svých pohledávek, bylo právně možné, aby se společnost GfW vyhnula úpadkovému řízení a po zřeknutí se části svých pohledávek a úrokových plateb měl fond WAK nesplacené pohledávky v hodnotě 5,15 milionu EUR, jejichž navrácení by mohl očekávat vzhledem k tomu, že společnost GfW mohla nadále pokračovat v obchodní činnosti.
-
Také se uvádí, že pokud by bylo zahájeno úpadkové řízení, splácení úvěru ve výši 1 440 476,92 EUR ze strany společnosti GfW fondu WAK v období od 1. listopadu do 31. prosince roku 2000 by mohlo být společností GfW na základě konkurzních pravidel napadeno. To by vedlo k tomu, že fond WAK by měl povinnost tyto prostředky vrátit.
(89)
Německo zdůrazňuje, že hodnocení ex post ukazuje, že rozhodnutí podřídit a prominout pohledávky bylo z ekonomického pohledu rozumnější, neboť platby získané vzhledem k zabránění úpadku společnosti GfW dosáhly hodnoty 4 670 517,65 EUR, což předčilo maximální částku ve výši 2,4 milionu EUR, které by mohly být zajištěny v rámci úpadkového řízení.
(90)
Německo závěrem konstatuje, že podřízení a prominutí pohledávek bylo v souladu se zkouškou soukromého věřitele, v době podřízení a prominutí pohledávek ze strany WAK nedostávali vinaři a obchodníci s vínem žádnou podporu.
VI. POSOUZENÍ PODPORY
VI.1 Organizace společného trhu
(91)
Až do vstupu v platnost nařízení Rady (ES) č. 479/2008 ze dne 29. dubna 2008 o společné organizaci trhu s vínem (16) se na pěstování a zpracování vína vztahovalo nařízení (ES) č. 1493/1999. Článek 71 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 uvádí, že na výrobu produktů a obchodování s těmito produkty se vztahují články 87, 88 a 89 Smlouvy (nyní články 107, 108 a 109 Smlouvy o fungování Evropské unie). Do 31. července 2000 se na pěstování a zpracování vína vztahovalo nařízení (EHS) č. 822/87. Článek 76 nařízení (EHS) č. 822/87 uvádí, že na výrobu produktů uvedených v článku 1 nařízení a na obchodování s těmito produkty se vztahují články 92, 93 a 94 Smlouvy (nyní články 107, 108 a 109 SFEU). Daná opatření musí být proto prozkoumána z hlediska pravidel pro poskytování státní podpory.
VI.2 Existence státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU
(92)
V souladu s čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU je zakázáno, aby členský stát poskytoval jakoukoli podporu v jakékoli formě nebo ze státních prostředků, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž zvýhodněním některých podniků nebo výroby určitých druhů zboží, pokud to má vliv na obchod mezi členskými státy.
(93)
Fond WAK je veřejnoprávní korporací financovanou zčásti z prostředků spolkové země Porýní-Falc a zčásti z parafiskálních poplatků. Opatření je tudíž financováno ze státních prostředků.
(94)
Zdá se, že podpora určitému podniku ovlivňuje obchod mezi členskými státy, pokud daný podniky působí na trhu otevřeném obchodu uvenitř Unie (17). Uvnitř Unie funguje významný obchod se zemědělskými výrobky. Proto tato podpora může ovlivnit obchod mezi jednotlivými členskými státy (18).
(95)
Soud rozhodl, že k tomu, aby bylo možno určit, zda státní opatření představuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o EU, je také třeba zjistit, zda podnik-příjemce nezískává ekonomickou výhodu, kterou by za obvyklých tržních podmínek nezískal (19), nebo zda opatření neumožnilo podniku vyhnout se povinnosti nést náklady, které by normálně musel hradit z vlastních finančních zdrojů (20). To by nepochybně dostatečně naznačovalo možné narušení hospodářské soutěže (21).
VI.2.1 Existence podpory společnosti Gesellschaft für Weinabsatz (GfW)
VI.2.1.a) Poskytnutí úvěru ze strany fondu WAK
(96)
Úvěr od fondu WAK ve výši 15 302 696,25 EUR byl poskytnut na podzim v roce 1999. Společnosti GfW byla účtována úroková sazba v rozmezí 3,28 % až 5,25 % po dobu trvání úvěru. Nebyla účtována žádná riziková přirážka. Referenční sazba pro Německo se v tomto období pohybovala mezi 5,23 % a 6,33 %.
(97)
Německo souhlasí s názorem Komise, že poskytnutí úvěru nebylo provedeno v souladu s tržními podmínkami. Pokud by úvěr byl poskytnut za tržních podmínek, byla by účtována vyšší základní sazba a byla by přičtena riziková přirážka, s přihlédnutím k omezenému zajištění, které nabídla záruka za úvěr.
(98)
Lze konstatovat, že úvěr poskytnutý společnosti GfW obsahoval prvek státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU, neboť společnost GfW získala ekonomickou výhodu, kterou by za obvyklých tržních podmínek nezískala. Prvek podpory je vypočítán jako rozdíl mezi účtovaným úrokem a referenční sazbou s přiměřenou rizikovou přirážkou.
(99)
Možný převod podpory na právní nástupce
(100)
Podle Německa byla společnost GfW zrušena a rozpuštěna ke dni 1. června 2005. Všechny zbývající zásoby z ostatních oblastí podnikání byly prodány. Veškerý výtěžek byl použit na vyplacení fondu WAK. S kupujícím (soukromá osoba) bylo dohodnuto, že hodnota veškerých zbývajících zásob podle inventurního soupisu ke dni 31. prosince 2004 bude převedena na fond WAK na konci roku 2005. Tato hodnota by se rovnala původní kupní ceně ve výši 79 579,79 EUR. V roce 2006 byla společnost GfW vymazána z obchodního rejstříku a neexistuje právní nástupce ani právnická osoba, od nichž by bylo možno podporu získat zpět. V souladu s ustálenou judikaturou (22) není proto zpětné získání podle Německa možné.
(101)
Vzhledem k tomu, že zbývající aktiva fondu GfW byla prodána, osoba, která je zakoupila, by případně mohla mít prospěch z podpory poskytnuté GfW. Avšak vzhledem k tomu, že dotyčná osoba zaplatila původní cenu a v minulých letech se trh propadl, je zřejmé, že kupující zaplatil přinejmenším tržní cenu. Komise proto dospěla k závěru, že na kupujícího nepřešla žádná podpora ze zbývajících zásob společnosti GfW. Společnost GfW zároveň zanikla, a neexistuje tudíž žádná podpora, kterou by bylo možno získat zpět.
VI.2.1.b) Podřízení a prominutí pohledávek ze strany fondu WAK
(102)
Podřízení pohledávek a vzdání se pohledávek a úrokových plateb financoval fond WAK z vlastních prostředků a z odpovídajícího úvěru, který si vzal, a má se tedy za to, že se jedná o financování ze státních prostředků.
(103)
Abychom určili, zda podřízení a zrušení pohledávek představuje státní podporu ve prospěch společnosti GfW ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU, je třeba zjistit, zda GfW nezískává ekonomickou výhodu, kterou by za obvyklých tržních podmínek nemohla získat nebo zda dané opatření neumožnilo společnosti GfW vyhnout se povinnosti nést náklady, které by normálně musela hradit z vlastních finančních zdrojů. Toto zkoumání je nutno provést na základě tzv. zkoušky soukromého věřitele. Prostřednictvím zkoušky soukromého věřitele se posuzuje, zda by soukromý věřitel za stejných tržních podmínek jednal nebo zda jednal stejně jako veřejný věřitel.
(104)
Podle ustálené judikatury je možno požadovat prominutí části pohledávek, aby se zvýšila částka, která se skutečně vrátí. Soukromý věřitel by jednal tak, aby minimalizoval své ztráty (23). V případě, že pohledávka nebyla dostatečně zajištěna, dohoda o odložení splátek by zvýšila naději na splacení bez ztrát, neboť dlužník by měl možnost krizi zvládnout a zlepšit svou situaci (24).
(105)
V rozhodnutí Soudu prvního stupně ve věci HAMSA (25) soud odmítá předchozí praxi Komise, kdy je požadován stejný podíl prominutých pohledávek u soukromých a veřejných věřitelů ve vztahu k jejich podílu na dluhu. Namísto toho soud stanovil, že je možné použít „zkoušku soukromého věřitele“, pokud je poměr prominutých pohledávek mezi jednotlivými věřiteli nevyvážený. Paragraf 168 a 169 rozsudku zní:
„(168)
Pokud podnik, který čelí výraznému zhoršení své finanční situace, navrhne svým věřitelům dohodu nebo řadu dohod o restrukturalizaci dluhu s cílem vyřešit situaci a vyhnout se likvidaci, každý věřitel se musí rozhodnout s ohledem jednak na částku, která je mu v rámci navrhované dohody nabízena, a jednak na částku, kterou by podle svého očekávání mohl získat po případné likvidaci podniku. Jeho volbu ovlivňuje řada faktorů, např. jeho postavení věřitele jako držitele zajištěné, přednostní nebo běžné pohledávky, povaha a rozsah možných záruk, které drží, jak hodnotí možnosti ozdravení podniku a rovněž prospěch, který by mohl získat v případě likvidace. Pokud by se například ukázalo, že v případě likvidace podniku by realizační hodnota jeho aktiv stačila pouze na pokrytí hypotéky a přednostních pohledávek, běžné pohledávky by neměly žádný význam. V takovém scénáři by zrušení velké části jeho pohledávky skutečně nebylo obětí.
(169)
Z toho vyplývá, že pokud neznáme faktory, které určují příslušnou cenu možností nabízených věřitelům, pouhá skutečnost, že existuje zjevný nepoměr mezi částkami, které odepsali jednotliví věřitelé, není sama o sobě směrodatná, pokud jde o důvody, které je vedly k tomu, aby přistoupili na navrhované prominutí dluhu.“
(106)
Ve věci HAMSA (26) Soud prvního stupně navíc konstatoval, že veřejný věřitel se chová stejně jako soukromý věřitel, když se po rozsáhlém a racionálním zvažování, kolik by mohl získat zpátky, jaké je riziko v případě likvidace a jaké jsou možnosti ozdravení podniku, rozhodne vzdát se určité části svých pohledávek. A konečně ve věci společnosti Huta Cynku (27) Komise rozhodla, že neexistuje žádná výhoda, a tedy žádná státní podpora, pokud restrukturalizace poskytne vyšší výtěžek než likvidace.
(107)
Při posuzování, zda by soukromý věřitel jednal nebo zda jednal stejně jako fond WAK, je nutno, s odkazem na výše uvedenou judikaturu, přezkoumat možnosti, jaké měl fond WAK na výběr, když se ukázalo, že společnost GfW čelí platební neschopnosti, a jaké hospodářské důsledky by jednotlivé možnosti znamenaly. Jako druhý krok je třeba stejným způsobem se zaměřit na vinařské podniky a obchodníky s vínem a poté vyhodnotit, zda situaci, v níž se ocitl fond WAK, lze srovnávat s postupem vinařů a obchodníků a z tohoto pohledu ji hodnotit.
(108)
Po oznámení, že společnost GfW čelí platební neschopnosti, měl fond WAK dvě možnosti. Buď mohl umožnit zahájení úpadkového řízení, nebo se tomu snažit zabránit a uzavřít se společností GfW dohodu, která by společnosti umožnila dál pokračovat v činnosti. Na základě informací předložených Německem a podepřených zprávou ze dne 3. února 2003 vypracovanou nezávislým auditorem (viz 88. bod odůvodnění) jsou hospodářské důsledky těchto dvou rozhodnutí podle Německa tyto: Ex ante, v případě úpadkového řízení by fond WAK mohl očekávat navrácení nanejvýš asi 2,4 milionu EUR ze svých pohledávek. V případě, že fond WAK uzavřel se společností GfW dohodu, že se vzdává části svých pohledávek, a tím umožňuje společnosti GfW i nadále obchodovat, mohl by fond WAK ex ante očekávat, že se mu z jeho pohledávek vrátí přibližně 5,1 milionu EUR. Rozdíl činí 2,7 milionu EUR ve prospěch řešení, kdy společnost GfW dostane možnost vyhnout se úpadkovému řízení. To, zda vinaři a obchodníci s vínem byli ochotni udělat totéž, mělo jen menší vliv na výpočty návratnosti, ale výsledek srovnání těchto dvou variant to nezměnilo.
(109)
Návratnost v případě úpadku odhadovaná ve zprávě na 2,4 milionu EUR vychází z předpokladu německé strany, že pohledávky vinařů a obchodníků s vínem ve výši 4,4 milionu EUR by měly být vypořádány dříve než pohledávky fondu WAK. Nicméně podle Evropské komise německý zákon o úpadku uvádí, že přednostně před dluhy fondu WAK by měly být vypláceny dluhy pouze vinařským podnikům a obchodníkům s prodlouženou výhradou vlastnictví. Pro ostatní dluhy i dluh fondu WAK by měly platit rovné podmínky. Vlastní výpočty Evropské komise však ukazují, že i v případě, kdy veškeré pohledávky fondu WAK a vinařů a obchodníků by měly mít rovné podmínky, fond WAK by v případě úpadku mohl očekávat vrácení maximálně 4,7 milionu EUR (vychází se z maximální celkové zpětné úhrady ve výši 6,8 milionu EUR a z toho, že WAK a vinařské podniky obdržely platbu v poměru svých dlužných pohledávek - 10 milionů EUR fond WAK a 4,4 milionu EUR vinařské podniky a obchodníci s vínem). Závěrem lze proto říci, že ex ante by příznivější variantou pro fond WAK bylo zabránit platební neschopnosti společnosti GfW.
(110)
Vinaři a obchodníci s vínem na druhou stranu stáli před velice odlišnými počty. Za prvé za dodané zboží již obdrželi 80 % platby. Za druhé podle nabídky společnosti GfW by obdrželi pouze 10 % z 20 %, které jim stále dluží. Ve skutečnosti to znamenalo, že dostanou pouze další 2 % dohodnuté kupní ceny, pokud by podepsali dohodu. To je bezesporu méně, než co by mohli očekávat v úpadkovém řízení bez ohledu na své zajištění (jednoduchá, rozšířená nebo prodloužená výhrada vlastnictví). V průměru by mohli očekávat, že ze svých zbývajících pohledávek získají 48 % (2,1 milionu z celkové částky 4,4 milionu). Není proto žádným překvapením, že někteří vinaři a obchodníci nabídku společnosti GfW odmítli. Za třetí muselo být jasné, že bude v zájmu fondu WAK vzdát se části svých pohledávek a vyhnout se platební neschopnosti, i kdyby vinaři a obchodníci totéž neudělali, což by naopak vinařům a obchodníkům umožnilo získat zpět větší podíl svých zbývajících pohledávek než nabízených 10 %. Za čtvrté někteří z nich již dali společnost GfW k soudu a soud rozhodl v jejich prospěch a uložil společnosti GfW uhradit 80 % zbývajících pohledávek.
(111)
Je možné konstatovat, že i když vinaři a obchodníci s vínem a fond WAK byli všichni věřiteli společnosti GfW, možnosti volby a výsledky této volby byly u fondu WAK a vinařů a obchodníků natolik rozdílné, že je nelze srovnávat. To, že se vinařské podniky a obchodníci s vínem rozhodli nevzdat se svých pohledávek, by nemělo negativně ovlivnit zjišťování, zda fond WAK jednal v souladu se zkouškou soukromého věřitele.
(112)
Komise po zvážení různých možností, které fond WAK měl, dochází k závěru, že částečné podřízení a prominutí pohledávek ze dne 4. prosince 2000 a 21. února 2001 v celkové výši 5 005 441,60 EUR a zrušení úrokových plateb počínaje 31. prosincem 2000 bylo pro WAK tou nejlepší volbou, a je proto v souladu se zkouškou soukromého věřitele. Podřízení a prominutí pohledávek umožňuje odklad dluhu, což je pro věřitele ve srovnání s bankrotem výhodnější. V souladu s ustálenou judikaturou (28) veřejný věřitel porovná prospěch spojený se získáním nabízené částky v rámci plánu restrukturalizace a částku, kterou by mohl získat cestou případné likvidace podniku. Společnost GfW tudíž nezískala žádnou výhodu, kterou by nezískala za obvyklých tržních podmínek, společnosti GfW nebyla tedy poskytnuta žádná státní podpora v důsledku rozhodnutí fondu WAK podřídit a prominout část svých pohledávek.
(113)
Při zahájení řízení byla vyjádřena pochybnost, zda fond WAK udržel podřízené a prominuté pohledávky na nezbytném minimu. Podle připomínek Německa se však WAK vzdal části svých pohledávek potřebných pro pokrytí schodku společnosti GfW za rok 2000, což bylo podle německého zákona o úpadku nezbytné (viz 25. bod odůvodnění), aby se zabránilo úpadkovému řízení a aby společnost GfW mohla dál obchodovat. V první smlouvě (podepsané dne 4. prosince 2000) mezi společností GfW a fondem WAK, která měla zabránit platební neschopnosti společnosti GfW, se fond WAK dohodl se společností GfW na podřízení pohledávek ve stejné výši, jako je schodek, poté co vinaři a obchodníci s vínem souhlasili, že se vzdají 90 % svých zbývajících pohledávek a v případě potřeby se vzdají části pohledávky, s jejímž podřízením souhlasili (viz 79. a 80. bod odůvodnění). Rozsáhlejší prominutí pohledávek, než se původně předpokládalo, bylo dáno rozhodnutím vinařů a obchodníků s vínem nevzdat se žádné ze svých pohledávek z důvodů uvedených ve 110. bodě odůvodnění výše, a to i přes úsilí fondu WAK a společnosti GfW přesvědčit vinaře a obchodníky, aby přispěli svým dílem a pomohli zabránit úpadku společnosti GfW (viz 79. a 80. bod odůvodnění německých připomínek). Jak bylo uvedeno v 108. bodě odůvodnění, rozhodnutí vinařů a obchodníků nevzdat se svých zbývajících pohledávek mělo na ekonomické hodnocení fondu WAK pouze omezený dopad a nezměnilo výsledek tohoto hodnocení, tj. z ekonomického pohledu bylo pro fond WAK prioritou zabránit úpadkovému řízení společnosti GfW.
(114)
Komise proto dochází k závěru, že částečné podřízení a prominutí pohledávek ze strany fondu WAK bylo tou nejlepší volbou, a je proto v souladu se zásadou soukromého věřitele, a nejedná se tedy o státní podporu pro společnost GfW ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
VI.2.2 Existující podpora pro vinaře a obchodníky
(115)
Při zahájení a následném rozšíření formálního vyšetřovacího řízení byly vzneseny otázky týkající se případné podpory pro vinaře a obchodníky s vínem. Za prvé, pozice z hlediska zajištění, které vinařským podnikům a obchodníkům s vínem poskytla v době nákupu společnost GfW, se zdála poměrně silná a objevily se pochybnosti, zda poskytnutá pozice z hlediska zajištění je skutečně v souladu s běžnou obchodní praxí. Za druhé, cena za nákup hroznového moštu byla podle odhadu vyšší než cena tržní. Za třetí, rozhodnutí vinařů a obchodníků s vínem nevzdat se žádné ze svých pohledávek, když společnost GfW čelila platební neschopnosti, bylo zpochybněno spolu s rozhodnutím fondu WAK podřídit část svých pohledávek a poté se jich vzdát, i když vinaři a obchodníci se rozhodli nevzdat se 90 % svých zbývajících pohledávek (20 % hodnoty zásob).
VI.2.2.a) V době nákupu hroznového moštu - poskytnuta pozice z hlediska zajištění
(116)
Ve svých připomínkách Německo ujistilo, že jednoduché, rozšířené nebo prodloužené výhrady vlastnictví udělené různým vinařským podnikům a obchodníkům s vínem v souvislosti s nákupem hroznového moštu jsou skutečně v souladu s běžnou obchodní praxí. To znamená, že i když vinařům a obchodníkům s vínem byla poskytnuta poměrně silná pozice z hlediska zajištění, zejména těm, kteří získali prodlouženou výhradu vlastnictví, bylo jejich postavení v souladu s běžnou obchodní praxí, a nebylo silnější, než kdyby uzavřely dohodu se soukromým kupujícím.
(117)
Komise odkazuje na doporučení (29) registrovaná Spolkovým svazem německých vinných sklepů a specializovaných obchodů v Trevíru, Spolkovým svazem německých prodejců vína v Mohuči a Německou vinařskou asociací v Bonnu (Der Bundesverband der Deutschen Weinkellereien und des Weinfachhandels e.V., Trier, der Bundesverband der Deutschen Weinkommissionäre e.V., Mainz und der Deutsche Weinbauverband e.V., Bonn) spolu s německým úřadem pro hospodářskou soutěž (Bundezkartellamt) v souladu s § 22 odst. 3 bodem 2 zákona proti omezování hospodářské soutěže (des Gesetzes gegen Wettbewerbsbeschränkungen) (30). První verze doporučení byla registrována v roce 1990 a aktuální verze v roce 2005. Z těchto doporučení jasně vyplývá, že v případech, kdy v okamžiku předání zboží není uhrazena plná kupní cena, prodávající by si měl ponechat plné vlastnické právo až do úplného zaplacení kupní ceny. Pozice z hlediska zajištění poskytnutá vinařským podnikům a obchodníkům s vínem poskytla v daném případě různý stupeň jistoty. Pouze ti s prodlouženou výhradou vlastnictví měli plnou jistotu platby. To znamená, že pozice vinařů a obchodníků s vínem z hlediska zajištění nebyla v průměru tak silná, jak je doporučováno ve výše uvedených doporučeních. Komise, proto s poukazem na tato doporučení a na aktuálně udělovanou pozici z hlediska zajištění, přijímá ujištění Německa, že poskytování pozice z hlediska zajištění je běžnou obchodní praxí, jako tomu bylo u vinařů a obchodníků v daném případě, a že poskytnutá pozice z hlediska zajištění nebyla silnější než v rámci běžné smlouvy mezi dvěma soukromými subjekty, a proto se nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
VI.2.2.b) V době nákupu hroznového moštu - cena za zakoupený hroznový mošt
(118)
Při zahájení řízení byla cena, kterou společnost GfW zaplatila za nákup hroznového moštu, údajně vyšší než cena tržní. Jako tržní cena byla použita cena stolního vína a jako referenční se uváděla cena 0,26 EUR za litr. Ve svých připomínkách poskytlo Německo důležité informace o obchodní strategii společnosti GfW, která ukazuje, že trh s běžným stolním vínem není relevantním trhem a že strategie společnosti GF byla trojí. Za prvé, nákup hroznového moštu na výrobu stolního vína a zapojení do programu destilace v rámci Unie (40 % zásob). Za druhé, nákup velmi kvalitního hroznového moštu se zamýšleným prodejem na trhu s vysoce kvalitním surovým vínem určeným pro výrobu sektu (60 % zásob). Za třetí, zapojení do programu skladování v rámci Unie s 20 % zásob, než byly prodány na výrobu šumivého vína. Při zjišťování, zda dva výrobky patří ke stejnému trhu, využívá Komise Sdělení Komise o definici relevantního trhu pro účely práva hospodářské soutěže Společenství (31). Podle bodu 7 poznámky „relevantní výrobkový trh zahrnuje všechny výrobky nebo služby, které jsou považovány za zaměnitelné nebo nahraditelné spotřebitelem, z důvodu vlastností výrobků, jejich cen a jejich zamýšleného použití.“
(119)
Trh s hroznovým moštem zakoupeným za účelem využití programu destilace v rámci EU je samozřejmě trhem běžného stolního vína. Za víno posílané k destilaci však musí být zaplacena odpovídající cena.
(120)
Jako u všech tradičních intervenčních opatření zaměřených na zemědělské trhy je hlavním cílem preventivní destilace vína v souladu s článkem 38 nařízení (EHS) 822/87 odstranění nadměrného nabídky z trhu vína, a proto cena této dobrovolné destilace musela být nasazena dosti vysoko, aby přiměla výrobce posílat víno k destilaci. Skutečnou roční cenu opatření týkající se destilace stanovila Rada jako 65 % z tzv. orientační ceny.
(121)
O samotné orientační ceně rozhoduje jednou ročně Rada a cena je výslovně nastavena na podporu trhu. Z toho důvodu musela být samozřejmě nastavena na dosti vysokou úroveň. Nařízení Rady (ES) č. 1676/1999 ze dne 19. července 1999, kterým se stanoví orientační cena v odvětví vína pro hospodářský rok 1999/2000 (32), určilo orientační ceny pro jednotlivé kategorie vína. Cena pro kategorii AII (bílé stolní víno z odrůd révy vinné typu Sylvánské zelené nebo Müller-Thurgau) byla stanovena na 82,81 EUR za hektolitr a cena pro kategorii AIII (bílé stolní víno z odrůd révy vinné typu Ryzlink rýnský) na 94,57 EUR za hektolitr. Podle přílohy III nařízení Komise (ES) č. 1681/1999 ze dne 26. července 1999, kterým se stanoví nákupní ceny, podpory a některé další částky platné pro hospodářský rok 1999/2000 a určené pro intervenční opatření v odvětví vína (33), přesná cena za destilaci závisí na stupni alkoholu dodaného vína, protože cena za preventivní destilaci (65 % orientační ceny) byla vypočtena Komisí nikoli za hektolitr, ale podle stupně alkoholu na hektolitr v daném roce.
(122)
Hlavním úkolem Komise, pokud jde o destilaci vína, bylo zhodnotit aktuální situaci na trhu a podle toho každý rok stanovit povolené množství pro preventivní destilaci v jednotlivých členských státech. Nařízení Komise (ES) č. 2367/1999 ze dne 5. listopadu 1999, kterým se zavádí preventivní destilace podle článku 38 nařízení Komise (EHS) č. 822/87 na hospodářský rok 1999/2000 (34) přidělilo na německý trh 148 000 hektolitrů pro hospodářský rok 1999/2000. Nařízení Komise (ES) č. 546/2000 ze dne 14. března 2000, kterým se mění nařízení (ES) č. 2367/1999 (35), zvýšilo toto množství na 468 000 hektolitrů. Nařízení č. 2367/1999 omezilo objem vína posílaného k destilaci na 40 % z celkové výroby. Podle záznamů Komise vydestilovali němečtí výrobci v rámci tohoto programu přibližně 400 000 hektolitrů.
(123)
Cena zaplacená za víno poslané k destilaci byla podle Německa 0,50-0,55 za litr. Vezmeme-li v úvahu výše uvedený způsob výpočtu, Komise považuje cenu uváděnou Německem za realistickou.
(124)
Komise konstatuje, že vzhledem k zásahům na trhu Unie byly pro podstatnou část vinné produkce vytvořeny dva oddělené trhy. Jeden, kde referenční cenou byla cena vína posílaného k destilaci, v tomto případě 0,50-0,55 EUR za litr, a druhý, kde referenční cenou byla cena trhu. Cena 0,26 EUR za litr, jak je uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, nemůže být proto považována za relevantní referenční cenu za nákup hroznového moštu určeného k destilaci.
(125)
Aby bylo možno stanovit, co je relevantní trh s hroznovým moštem nakoupeným ke zpracování na „surové víno“ určené pro výrobu sektu, je třeba nejprve posoudit, zda existují oddělené trhy s vínem, a pokud ano, zda hroznový mošt nakoupený společností GfW patří ke stejnému trhu jako stolní víno, či nikoli. Bude také nutno rozhodnout, zda za vyšší kvalitu vína by bylo možno dosáhnout vyšších cen. Komise ve své statistice vždy odkazuje na rozdílné ceny v závislosti na kvalitě vína. Podle interních specialistů na víno v rámci Komise není cena vína u jednotlivých šarží stejná a dostupné statistiky vína uvádějí pouze průměrné ceny za různou kvalitu vína. Skutečnou cenu ovlivňuje několik elementů. Jsou to kvalita, stárnutí, pověst, poptávka a obsah alkoholu ve stupních Oechsle. Stupně Oechsle označují vyzrálost a hladinu cukru v hroznech. To je důležité, neboť to určuje konečný přirozený obsah alkoholu ve víně. Podle Deutsches Weininstitute (Německý vinařský institut) vyžaduje výroba sektu neboli šumivého vína vysoký stupeň obsahu alkoholu v surovém víně (36).
(126)
To podporuje tvrzení Německa, které prosazuje, aby stupeň Oechsle v hroznovém moštu byl vyšší, pokud konečným výrobkem má být šumivé víno, nikoli stolní, a aby se za hroznový mošt s vyšším stupněm Oechsle platil příplatek. Komise proto přistupuje na argumenty Německa, že oddělené trhy existují a že cena hroznového moštu určeného pro výrobu šumivého vína musí být skutečně vyšší než cena moštu používaného k výrobě stolního vína. V důsledku toho Komise také uznává, že cenu, kterou společnost GfW zaplatila v době nákupu nelze srovnávat s cenou stolního vína, tj. 0,26 EUR za litr, jak tomu bylo při zahájení řízení.
(127)
Německo i nadále poskytuje informace, které se týkají dosažitelné ceny na relevantním trhu, pro výrobu šumivého vína je třeba využít trh s vysokou kvalitou. Podle těchto informací činila na trhu se surovým vínem určeným pro výrobu šumivého vína základní cena jednoho litru hroznového moštu s 60 stupňů Oechsle 0,312 EUR na litr. Za každý další stupeň Oechsle (maximálně do 80 stupňů Oechsle) bylo zaplaceno 0,005 EUR za litr. Vinaři a obchodníci s vínem byli podle této zásady placeni za vysokou kvalitu moštu, přičemž 60 % moštu byl nákup. Zároveň podle statistiky vývozu Německé vinařské asociace (Deutsche Weinbauverband) za období let 1998 - 2001, kterou předložilo Německo, tržní cena dováženého bílého vína, které je vzhledem ke své vysoké kvalitě vhodné pro výrobu sektu, byla 0,38 EUR za litr.
(128)
Komise je ochotna přijmout argumenty Německa pro cenu přibližně 0,38 EUR za litr na relevantním trhu, a to na základě informací svých interních odborníků na víno o způsobu určování ceny vína, informací z německého sdružení vinařů, jak je uvedeno výše, a výpočtu zisku v obchodním plánu společnosti GfW.
(129)
Obchodní plán společnosti GfW předložený Německem ukazuje, že v době nákupu hroznového moštu společnost předpokládala, že bude schopna poslat 40 % zásob na preventivní destilaci za cenu 0,50-0,55 EUR za litr., prodat 60 % zásob za cenu 0,375 EUR za litr a u 20 % zásob očekávala další dotaci z Unie ve výši 0,06 EUR za litr za skladování vína, než bude o rok později prodáno za 0,375 EUR za litr. Celkově společnost GfW počítala s prodejem zásob za průměrnou cenu ve výši 0,44 až 0,46 EUR a se ziskem v rozmezí 0,06 až 0,09 EUR za litr. To by znamenalo celkový zisk zhruba od 2,64 milionu EUR do 3,96 milionu EUR.
(130)
V roce 1999 poslala společnost GfW 40 % svých zásob na preventivní destilaci za cenu 0,50 EUR-0,55 EUR za litr. Vzhledem k poklesu cen na trhu s vínem na konci roku 1999 - což vzhledem k vyšším cenám rok předtím společnost GfW nepředpokládala - GfW rozhodla, že své zbývající zásoby v tom roce neprodá, nýbrž uskladní, a prodá je v roce 2000, případně pokud by ceny na trhu zůstaly nízké, využije druhého kola preventivní destilace. Toto rozhodnutí vycházelo z předpokladu, že preventivní destilace bude pokračovat. Nové nařízení (ES) č. 1493/1999 o společné organizaci trhu s vínem však preventivní destilaci zrušilo. Místo toho zavedlo možnost dobrovolné destilace pro zásobování trhu konzumního alkoholu. Nově zavedené opatření pro nouzovou destilaci lze použít pouze ve výjimečných případech narušení trhu. Bod odůvodnění 35 nařízení (ES) č. 1493/1999 výslovně odkazuje na zrušení destilace jako umělého odbytu pro nadprodukci. Nové nařízení vstoupilo v platnost ke dni 31. července 2000.
(131)
Pro společnost GfW to znamenalo, že opatření týkající se destilace byla v hospodářském roce 2000/01 výrazně méně příznivá než v předchozích letech. Při destilaci pro zásobování trhu konzumního alkoholu bylo možno dosáhnout jen zhruba polovinu dříve dosahované průměrné ceny ve výši 0,50 EUR-0,55 EUR na litr.
(132)
Podle názoru Německa nebylo možno v době, kdy se společnost GfW rozhodla, že ponechá víno ve skladu, tento vývoj předvídat. Komise se na druhou stranu domnívá, že tento vývoj byl ve skutečnosti předvídatelný. Nová společná organizace trhu s vínem výslovně směřovala ke zrušení destilace. Společnosti GfW mělo být proto jasné, když se tehdy rozhodla pro druhé kolo destilace, že opatření týkající se destilace v druhé polovině roku 2000 a dále žádnou úlevu od klesajících cen na trhu s vínem neposkytne.
(133)
Nicméně dohady kolem toho, zda společnost GfW měla vědět o změně v nařízení, nemají smysl. Obchodní plán v době nákupu, v jehož rámci by jednání společnosti GfW jako soukromého investora mělo být posuzováno, zahrnoval pouze první kolo destilace, která proběhla a za kterou společnost GfW obdržela 0,50 EUR - 0,55 EUR za litr. Plán nezahrnoval druhé kolo preventivní destilace, a proto předpokládaný zisk z této destilace nebyl součástí výpočtu celkového zisku v době nákupu. Nebyl součástí obchodního plánu, a přestože není pochyb o tom, že rozhodnutí společnosti GfW jít do druhého kola destilace, když tržní cena klesala, bylo chybné, není možné považovat to v době nákupu za státní podporu pro vinařské podniky a obchodníky.
(134)
Na základě výše uvedených skutečností dospěla Komise k závěru, že na podzim roku 1999 nakoupila společnost GfW hroznový mošt za tržní cenu, a proto vinařským podnikům a obchodníkům nebyla udělena žádná státní podpora ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
VI.2.2.c) V době podřízení a prominutí pohledávek ze strany fondu WAK
(135)
V 114. bodě odůvodnění bylo konstatováno, že podřízení a vzdání se pohledávek ze strany fondu WAK bylo pouze v jeho vlastním zájmu a v souladu se zkouškou soukromého investora, a že se tedy nejednalo o státní podporu pro společnost GfW. Skutečnost, že rozhodnutí fondu WAK zvýhodnilo vinaře a obchodníky, nemá žádný význam, neboť nešlo o úmysl, ale jen o důsledek snahy fondu WAK získat zpět co nejvíce svých vlastních prostředků.
(136)
Komise konstatuje, že při podřízení a prominutí svých pohledávek neposkytl fond WAK vinařům ani obchodníkům žádnou státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
VI.3 Klasifikace podpory jako podpory protiprávní
(137)
Vzhledem k tomu, že prvek podpory obsažený v úvěru poskytnutém fondem WAK ve prospěch společnosti GfW byl přiznán a vyplacen bez předchozího oznámení Komisi, je to protiprávní ve smyslu čl. 1 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 659/1999 z 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (37).
VI.4 Výjimky uvedené v článku 107 Smlouvy týkající se úvěru poskytnutého společnosti GfW
(138)
Je proto nutno prověřit, zda jedna z výjimek ze zákazu státní podpory podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU platí.
(139)
Ze současného pohledu nejsou výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 a odst. 3 písm. a), b) a d) použitelné, neboť dotyčná podpora není ani:
-
podporou, která má napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, ani
-
podporou, která má napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu nebo napravit vážné narušení v hospodářství některého členského státu, ani
-
podporou určenou na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, pokud tato podpora neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu.
(140)
Čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování EU je proto jedinou výjimkou, která by případně mohla platit:
(141)
V době poskytnutí podpory byla podpora prvovýrobcům posuzována přímo podle čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování EU. V souladu s tehdejší praxí by podpora investic, úvěry, chov hospodářských zvířat, organizace producentů, reklama a propagace, náhrada škody způsobené nemocemi, pojistné a technická pomoc mohly být při splnění určitých kritérií považovány za slučitelné s vnitřním trhem. Žádná z uvedených forem slučitelné podpory však nemůže být použita k vynětí dotyčné podpory.
(142)
Kromě toho ve snaze neponechat nic náhodě Komise přezkoumala, zda pokyny pro záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích není možné použít pro daný případ. První podmínkou, kterou musí podnik splnit, pokud má pro něj být podpora při záchraně a restrukturalizaci přínosem, je to, že se musí skutečně jednat o podnik v obtížích ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (38). Z informací, které má Komise k dispozici, nic nenasvědčuje tomu, že by se podnik nacházel v obtížích ve smyslu výše uvedených pokynů v době, kdy byla podpora poskytnuta. Teprve o rok později v důsledku propadu trhu se společnost GfW ocitá v problémech.
(143)
V každém případě Komise chce poukázat na to, že je na dotyčném členském státu, aby naplňoval závazek spolupráce, který má vůči Komisi, a poskytl Komisi vše potřebné k tomu, aby mohla ověřit, zda všechny podmínky pro výjimku, o kterou žádá, byly splněny (39). V daném případě Německo nepodalo dostatečné informace umožňující Komisi posoudit údaje z hlediska těchto pokynů a německé orgány neposkytly dostatečnou dokumentaci, která by Komisi umožnila posoudit tuto podporu z hlediska ostatních forem slučitelné pomoci uvedených v bodě 126, a to i přes informace poskytnuté Komisí v bodě 44 rozhodnutí o zahájení vyšetřovacího řízení.
(144)
Opatření podpory, jejichž slučitelnost je třeba posuzovat přímo podle čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování EU, musí být prováděna restriktivně. Je nutno dát jasně najevo, že kladné účinky podpory převažují nad škodlivými dopady, které podpora může mít na hospodářskou soutěž a řádné fungování vnitřního trhu. Jednostranná opatření státní podpory, která mají pouze zlepšit finanční situaci producentů, ale v žádném případě nepřispívají k rozvoji odvětví, tato kritéria nenaplňují, a tudíž představují provozní podporu, která je s vnitřním trhem neslučitelná.
(145)
Z výše uvedených důvodů nevyhovuje podpora poskytnutá společnosti GfW ve formě úvěru žádné z možných výjimek podle čl. 107 odst. 3. Představuje proto podporu, která je s vnitřním trhem neslučitelná.
(146)
Žádné další výjimky podle čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování EU nelze uplatnit.
VII. ZÁVĚRY
(147)
Z výše uvedených důvodů Komise konstatuje, že úvěr poskytnutý společnosti GfW nelze považovat za slučitelný s vnitřním trhem. Komise zároveň konstatuje, že Německo uplatnilo dané opatření protiprávně.
(148)
Z výše uvedených důvodů Komise konstatuje, že následné podřízení pohledávek a zřeknutí se pohledávek a budoucích úrokových plateb nepředstavuje státní podporu ve prospěch společnosti GfW ani ve prospěch vinařských podniků a obchodníků s vínem.
(149)
Z výše uvedených důvodů Komise konstatuje, že nákup hroznového moštu se uskutečnil za tržní ceny a v souladu s běžnou obchodní praxí, a nepředstavuje proto státní podporu pro vinařské podniky a obchodníky s vínem.
(150)
Pokud je neoprávněně poskytnutá státní podpora shledána neslučitelnou s vnitřním trhem, přirozeným důsledkem toho je, že tato podpora by měla být vrácena, aby se - pokud možno - obnovilo konkurenční postavení, které existovalo, než byla podpora poskytnuta.
(151)
Vzhledem k tomu, že žádný právní nástupce společnosti GfW neexistuje, navrácení finančních prostředků není podle ustálené judikatury možné (40),
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora ve výši rozdílu mezi účtovanou úrokovou sazbou z úvěru poskytnutého společnosti GfW a tržní úrokovou sazbou včetně rizikové přirážky, která měla být zaúčtována k úvěru, protiprávně poskytnutá Německem v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie ve prospěch společnosti Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
Podřízení a prominutí pohledávek ze strany fondu WAK nepředstavuje podporu pro společnost GfW ani pro vinaře a obchodníky ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 3
Nákup hroznového moštu v roce 1999 společností GfW nepředstavuje podporu pro vinaře a obchodníky ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 4
Německo nemusí od příjemce získat zpět podporu uvedenou v článku 1 vzhledem k tomu, že se příjemce nachází v platební neschopnosti a byl zrušen a vymazán z obchodního rejstříku a žádný právní nástupce neexistuje.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno pro Spolkovou republiku Německo.
V Bruselu dne 29. června 2011.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2011 m. birželio 29 d.
dėl valstybės pagalbos SA.14554 (C 7/04), kurią Vokietija suteikė vyno prekybos įmonei Gesellschaft für Weinabsatz
(pranešta dokumentu Nr. C(2011) 4426)
(Tekstas autentiškas tik vokiečių kalba)
(2012/268/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą (1),
paraginusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal pirmiau nurodytą straipsnį (2),
kadangi:
I. PROCEDŪRA
(1)
2001 m. gegužės 10 d. gavusi skundą, Komisija 2001 m. lapkričio 9 d. išsiuntė raštišką paklausimą Vokietijos Federacinei Respublikai. Apie pagalbos priemonę Komisijai buvo pranešta 2002 m. kovo 5 d. raštu, kuris buvo gautas 2002 m. kovo 8 d. ir kuriuo atsakyta į šį Komisijos tarnybų paklausimą. Kadangi tuo metu pagalbos priemonė jau buvo įgyvendinta, ji buvo įtraukta į nepaskelbtų pagalbos schemų sąrašą (Pagalbos priemonė Nr. NN 159/02).
(2)
Vokietija išsiuntė papildomą informaciją 2002 m. lapkričio 20 d. raštu, kuris buvo gautas 2002 m. lapkričio 25 d., 2003 m. balandžio 28 d. raštu, kuris buvo gautas 2003 m. gegužės 2 d., 2003 m. gegužės 27 d. raštu, kuris buvo gautas 2003 m. gegužės 28 d., ir 2003 m. spalio 2 d. faksu.
(3)
2004 m. vasario 19 d. raštu (SG-Greffe (2004) D/200645) Komisija Vokietijai pranešė apie sprendimą pradėti procedūrą dėl suteiktos pagalbos pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau - SESV) 108 straipsnio 2 dalį.
(4)
Komisijos sprendimas pradėti procedūrą paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (3). Komisija suinteresuotųjų šalių paprašė pateikti pastabas dėl pagalbos.
(5)
Pastabų iš suinteresuotųjų šalių Komisija negavo (4).
(6)
Vokietija savo pastabas Komisijai pateikė 2004 m. kovo 18 d. raštu, kuris buvo gautas ir užregistruotas 2004 m. kovo 23 d. Papildomos pastabos buvo pateiktos 2006 m. sausio 10 d. raštu, kuris buvo užregistruotas 2006 m. sausio 10 d., ir 2007 m. liepos 13 d. raštu, kuris buvo užregistruotas 2007 m. liepos 16 d.
(7)
2008 m. spalio 21 d. raštu (SG-Greffe (2008) D/206430) Komisija pranešė Vokietijai apie savo sprendimą pratęsti procedūrą dėl suteiktos pagalbos, kuri buvo pradėta pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį.
(8)
Komisijos sprendimas pratęsti procedūrą paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (5). Komisija paprašė suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas dėl pagalbos.
(9)
Pastabų iš suinteresuotųjų šalių Komisija negavo.
(10)
Vokietija savo pastabas Komisijai pateikė (po to, kai 2008 m. lapkričio 17 d. buvo pateiktas prašymas dėl leidimo vėluoti, kurį Komisija patvirtino 2008 m. lapkričio 21 d.) 2008 m. gruodžio 23 d. raštu, užregistruotu 2009 m. sausio 5 d.
II. IŠSAMUS PAGALBOS APIBŪDINIMAS
II.1. Priemonės pavadinimas
(11)
Paskola vyno prekybos įmonei Gesellschaft für Weinabsatz ir vėlesnis pretenzijų atsisakymas (vok. Kredit an die Gesellschaft für Weinabsatz mit nachfolgendem Forderungsverzicht).
II.2. Teisinis pagrindas
(12)
Priemonė įgyvendinta pagal Reino krašto-Pfalco žemės vynuogių auginimo zonų rekonstrukcijos fondo (vok. Wiederaufbaukasse der rheinland-pfälzischen Weinbaugebiete, WAK) ir Pfalco vyno prekybos įmonės (vok. Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH, GfW) sudarytą sutartį.
II.3. Tikslas
(13)
Tikslas - suteikti GfW paskolą vynuogių misai pirkti iš vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų. Be to, sutarta įkeisti užtikrintą turtą. Šiam turtui taikyta vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams (vok. Weinbaugetriebe und Kommissionäre) suteikta įvairių lygių - paprastos, išplėstos arba pratęstos - nuosavybės teisės (vok. Eigentumsvorbehalt) išlaikymo sąlyga. Pretenzijų skolininkui atsisakyta, kai dėl kainų nuosmukio rinkoje GfW patyrė finansinių sunkumų.
II.4. Viešasis subjektas
(14)
WAK yra Reino krašto-Pfalco federalinėje žemėje įsteigta valstybės įmonė, registruota Maince. Šios įmonės vynuogių auginimo sektoriuje vykdoma veikla panaši į banko. WAK užsiima paskolų teikimu žemės sklypams perskirstyti (vok. Flurbereinigung). Fondas WAK yra finansuojamas įnašais, mokesčiais, paskolomis ir dotacijomis (Vynuogių auginimo įmonių plėtros įstatymo (vok. Weinbergsaufbaugesetz) 8 straipsnio 1 dalis).
II.5. Paramos gavėjai
(15)
Paramos pagal priemonę gavėjas buvo GfW, kuriai WAK suteikė paskolą rinkos sąlygų neatitinkančiomis sąlygomis.
(16)
GfW buvo visiškai pietų Reino-Pfalco krašto ūkininkų ir vynuogių auginimo įmonių asociacijai (vok. Bauern- und Winzerverband Rheinland-Pfalz Süd) priklausanti patronuojamoji įmonė. Ji buvo įsteigta 1984 m. prekybai vynu vykdyti ir užsiėmė putojančio vyno, vynuogių sulčių, drebučių, spirito ir brendžio gamyba ir prekyba. Be to, GfW vynuogių auginimo įmonėms teikė su distiliavimo priemonėmis (vok. Destillationsmaßnahmen) susijusias paslaugas. Šios distiliavimo priemonės apėmė priemones, kurioms taikoma bendro rinkos organizavimo sistema (6), ir valstybės finansuojamą distiliavimą, kuris paprastai atliekamas remiantis Tarybos sprendimais (7). Atitinkamai GfW konsultavo smulkius vyno gamintojus ir organizavo vyno pervežimą į distiliavimo gamyklas.
(17)
Kiti galimi paramos gavėjai yra vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai, iš kurių dėl suteiktos paskolos GfW turėjo pirkti vynuogių misą ir kurie neatsisakė savo pretenzijų, pareikštų GfW, kai WAK nusprendė tai padaryti dėl GfW patiriamų finansinių sunkumų.
II.6. Pagalbos teikimo aplinkybės
(18)
1999 m. GfW, naudodamasi WAK suteikta 15 302 696,25 EUR paskola ir savo ištekliais, įsigijo 44 mln. litrų vynuogių misos. 60 % šios vynuogių misos mažiausias stiprumas pagal Ekslės skalę buvo 60 laipsnių, o vidutinis stiprumas - 81 laipsnis. 40 % misos buvo įprasta stalo vyno misa, kurios stiprumas ne mažesnis nei 44 laipsniai pagal Ekslės skalę ir kuri įsigyta siekiant pasinaudoti palankiomis prevencinio distiliavimo sąlygomis. Visos įsigytos misos vidutinė kaina - 0,38 EUR už litrą. Gatavas vynas nebuvo perkamas. Pirkimas buvo vykdomas remiantis vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams suteikta paprastos, išplėstos arba pratęstos nuosavybės teisės išlaikymo sąlyga (vok. einfache, erweiterte, verlängerte Eigentumsvorbehalte). Be to, buvo sutarta, kad šis užtikrintas turtas - skolos grąžinimo garantas fondui WAK.
(19)
Remiantis Vokietijos pateikta informacija, GfW verslo planas buvo pasinaudoti Reglamente (EEB) Nr. 822/87 numatytomis distiliavimo galimybėmis ir distiliuoti 40 % misos, o 60 % misos perdirbti į žaliavinį vyną, iš kurio būtų gaminamas putojantis vynas, kuris būtų parduodamas putojančio vyno gamintojams. Be to, GfW planavo 20 % žaliavinio vyno sandėliuoti nuo devynių mėnesių iki vienerių metų, kad pasinaudotų subsidijomis, kurias ES teikia už vyno sandėliavimą pagal Reglamentą (EEB) Nr. 822/87, o tik po to parduoti jį rinkoje kaip žaliavinį vyną, iš kurio gaminamas putojantis vynas.
(20)
1999 m. lapkričio 11 d. vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams pagal išankstinį dalinį mokėjimą buvo sumokėta 80 % įsigijimo kainos. Išankstinis dalinis mokėjimas buvo atliktas taikant vidutinę 0,31 EUR už litrą kainą.
(21)
1999 m. GfW 40 % savo atsargų išvežė distiliuoti pagal prevencinio distiliavimo priemonę. Matydama, kad 1999 m. pabaigoje kainos žaliavinio vyno rinkoje ėmė kristi, GfW nusprendė tais metais žaliavinio vyno neparduoti, bet palaukti iki 2000 m., kol rinka atsigaus.
(22)
2000 m. dėl palyginti didelio derliaus ir parduodamo mažesnio putojančio vyno kiekio pardavimui baltojo vyno rinkos aktyvumas dar labiau sumažėjo (kai kuriais atvejais vidutinės kainos krito net 0,20 EUR). Kitas didelis kiekis statinėse esančio, vis dar sandėliuojamo vyno turėjo būti išsiųstas distiliuoti vykdant antrąjį distiliavimo etapą.
(23)
Dėl 1999 m. patvirtinto ir 2000 m. rugpjūčio 1 d. įsigaliojusio bendro vyno rinkos organizavimo sistemos pakeitimo prevencinis distiliavimas pagal Reglamentą (EEB) Nr. 822/87 pakeistas distiliavimu, vykdomu norint rinkoje realizuoti geriamąjį alkoholį pagal Reglamentą (EB) Nr. 1493/1999. Sąlygos buvo daug blogesnės ir kainos siekė tik apie pusę ankstesnės 0,50-0,55 EUR už litrą sumos, kuri buvo mokama taikant prevencinio distiliavimo priemonę.
(24)
Dėl kainų nuosmukio 2000 m. GfW numatyto pelno negalėjo pasiekti nei vyno rinkoje, nei vykdydama distiliavimą geriamajam alkoholiui rinkoje realizuoti. Todėl GfW turėjo būti labai sumažinta atsargų finansinė vertė ir GfW įsipareigojimai viršijo įmonės turtą.
(25)
Atsižvelgiant į minėtas prekybos problemas, buvo parengtas einamųjų metų tarpinis sąskaitos išrašas už laikotarpį iki 2000 m. spalio 31 d., kurį išnagrinėjo audito įmonė 2000 m. spalio 31 d. GfW įsipareigojimai (15 670 155 EUR) šios įmonės trumpalaikį turtą (9 886 856 EUR) viršijo 5 783 299 EUR (GfW įsipareigojimai nurodyti toliau pateiktoje lentelėje). Remiantis Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Falk & Co. GmbH parengta ataskaita, jeigu nebūtų imtasi priemonių, dėl GfW turtą viršijančių įsipareigojimų (vok. Überschuldung) šioje įmonėje netrukus turėtų būti pradėtos vykdyti nemokumo procedūros.
(26)
1 lentelė
(EUR)
Įsipareigojimai
Suma
WAK
10 150 959
Finansų įstaigoms
726 892
Tiekėjams
218 460
Vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams
4 355 581
Kitiems subjektams
218 263
Iš viso
15 670 155
(27)
Pagal Vokietijos įmonių bankroto įstatymo (vok. Insolvenzordnung) 19 straipsnį dėl įmonės turtą viršijančių įsipareigojimų turi būti pradėta nemokumo procedūra. Todėl GfW vykdomoji valdyba buvo įpareigota pagal ankstesnės redakcijos Ribotos atsakomybės bendrovių įstatymo 64 straipsnį kartu su Įmonių bankroto įstatymo 19 straipsniu, per tris savaites nuo dienos, kai nustatyta, kad įsipareigojimai viršija turtą (vok. Überschuldung), kreiptis, kad būtų pradėta nemokumo procedūra.
(28)
Gresiant nemokumui GfW paprašė kai kurių kreditorių (WAK, vynuogių auginimo įmonių ir apie 130 prekybininkų, kurie dalyvavo 18 konstatuojamojoje dalyje aprašytame pirkimo procese) atsisakyti dalies likusių pretenzijų, kad įmonė galėtų tęsti prekybą. Vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai būtų turėję atsisakyti 90 % pretenzijų, - tai reiškia, kad jie būtų gavę tik kitus 2 % sutartos pirkimo kainos. Likęs deficitas turėjo būti pašalintas WAK perleidžiant pretenzijas ir jų atsisakant.
(29)
Pagrindinis kreditorius WAK (žr. 1 lentelę), kuris turėjo mažesnę skolos grąžinimo garantiją, buvo itin suinteresuotas tuo, kad būtų išvengta gresiančio nemokumo. Todėl WAK mėgino įtikinti vynuogių auginimo įmones ir prekybininkus, kad jie atsisakytų dalies savo pretenzijų. Be to, 2000 m. gruodžio 4 d. WAK pasirašė susitarimą su GfW, pagal kurį WAK sutiko perleisti dalį savo likusių pretenzijų (atitinkančių GfW deficitą) kitiems kreditoriams. Beliko nustatyti galutinę perleidžiamų pretenzijų sumą, ir tai, siekiant sumažinti perleidžiamą sumą, turėjo būti padaryta gavus vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų pranešimus apie pretenzijų atsisakymą. Be to, buvo sutarta, kad WAK, jeigu to reikėtų vėlesniu etapu siekiant išvengti nemokumo procedūros, atsisakytų tos pačios pretenzijų sumos, kurią jis perleido.
(30)
1 700 iš 2 700 vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų pranešė norintys atsisakyti 90 % savo likusių pretenzijų, o tai sudarė apie 60 % visos įmonių ir prekybininkų grupės likusių pretenzijų. Tačiau kitos vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai pasiūlymo atsisakė arba į paklausimą neatsakė. Buvo aišku, kad kai kurie iš jų nusprendė neatsisakyti savo pretenzijų, nes turėjo didesnę skolos grąžinimo garantiją - kai kurie iš jų jau buvo pratęsę nuosavybės teisę ir pagal išankstinį dalinį mokėjimą jau buvo gavę 80 % sutartos sumos. Tai reiškė, kad nemokumo procedūros atveju jie būtų gavę didesnę grąžą nei pasiūlyme nurodyta 2 % sutartos pirkimo kainos suma.
(31)
Be to, nemažai vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų pateikė skundus dėl GfW, kuriuos teismas išnagrinėjo ir pasiūlė sudaryti atsiskaitymų sutartis. Pagal atsiskaitymų sutartis GfW būtų turėjusi sumokėti 70 % likusios pretenzijų sumos, o 30 % pretenzijų turėjo būti atsisakyta. Be to, teismas nusprendė, kad GfW turėtų padengti 80 % teismo išlaidų. Sudaryti panašias atsiskaitymų sutartis siūlė ir kiti teismai ir, atsižvelgdama į tai, GfW nebegalėjo tikėtis, kad kitos vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai sutiks atsisakyti 90 % likusių pretenzijų. Be to, kelios vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai dabar pareiškė reikalausią, kad būtų grąžinta visa likusioji 20 % dalis.
(32)
Vokietijos įmonių bankroto įstatymo 305a straipsnyje teigiama, kad neteisminis susitarimas (vok. außergerichtliche Einigung), sudaromas siekiant išvengti įsiskolinimo padengimo, laikomas neįvykusiu, jeigu bent vienas kreditorius nusprendžia pradėti reikalavimų vykdymo procesą po to, kai buvo pradėtos derybos dėl neteisminio susitarimo.
(33)
Taigi, priešingai nei numatyta iš pradžių, GfW nebegalėjo prašyti vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų atsisakyti bet kokių savo pretenzijų. Todėl 2001 m. vasario 21 d. GfW pasirašė susitarimą su WAK, kuriame nurodyta, kad WAK sutinka visiškai panaikinti 2000 m. GfW deficitą atsisakydama 5 005 441,60 EUR pretenzijų sumos. Nuo 2001 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d. palūkanos nuo likusios skolos dalies skaičiuojamos nebus. Be to, susitarime buvo nurodyta, kad vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų likusios pretenzijų sumos bus visiškai padengtos. Šiuo būdu WAK neperleistų pretenzijų sumos grąžinimas buvo užtikrintas, deficito klausimas išspręstas, nemokumo procedūrų laikinai išvengta ir GfW galėjo tęsti prekybą.
(34)
Nuo 2000 m. lapkričio 1 d. iki 2000 m. gruodžio 31 d. GfW grąžino WAK 1 440 446,92 EUR paskolos dalį. 2001-2005 m. GfW tęsė prekybą ir reguliariai mokėjo WAK suteiktos paskolos išmokas, kurių bendra suma sudarė 3 728 969,40 EUR. Be to, 2001 m. GfW iš viso sumokėjo WAK 149 757,16 EUR palūkanų sumą.
(35)
Sumažėjus apyvartai nuolatinės GfW veiklos srityse ir dėl nepakankamos kapitalizacijos GfW iki 2004 m. gruodžio 31 d. nusprendė nutraukti visą veiklą ir likviduoti GfW. Visos likusios atsargos, susijusios su likusiomis verslo sritimis, buvo parduotos. Visos įplaukos buvo panaudotos WAK suteiktai paskolai grąžinti. Su pirkėju (privačiu asmeniu) buvo sutarta, kad visų likusių atsargų, nurodytų 2004 m. gruodžio 31 d. inventoriaus sąraše, vertės suma 2005 m. pabaigoje bus pervesta WAK. Ši suma būtų lygi pirminei pirkimo kainai - 79 579,79 EUR.
(36)
2005 m. birželio 1 d. GfW buvo likviduota ir 2006 m. pašalinta iš prekybos registro. Nei teisių perėmėjo, nei jokio kito juridinio subjekto, iš kurio galima būtų susigrąžinti pagal pagalbos priemonę suteiktą sumą, nėra.
(37)
Iki 2005 m. gruodžio 31 d. buvo grąžinta 9 897 154,65 EUR paskolos dalis ir sumokėta 793 994,99 EUR palūkanų. Likvidavus GfW likusį turtą (87 079,79 EUR) WAK likusių pretenzijų suma - apie 313 000 EUR - buvo pripažinta neatgaunama ir buvo nurašyta. Negrąžinta paskolos dalis iš viso sudarė 5 318 441,60 EUR (t. y. pirminė atsisakytų pretenzijų suma - 5 005 441,60 EUR ir po likvidavimo likusių pretenzijų sumą - 313 000 EUR).
II.7. Pagalbos pobūdis ir intensyvumas
(38)
15 302 696,25 EUR paskola, kurią WAK suteikė GfW, buvo išmokėta 1999 m. keliomis dalimis ir skirta 12-18 mėnesių laikotarpiui:
(EUR)
1999.11.11
5 936 061,62
1999.11.25
6 868 777,04
1999.12.1
585 429,72
1999.12.13
112 110,66
1999.12.17
1 800 317,21
Iš viso
15 302 696,25
(39)
Taikytos palūkanų normos:
1999 m. IV ketvirtis
3,28 %
2000 m. I ketvirtis
3,51 %
2000 m. II ketvirtis
4,15 %
2000 m. III ketvirtis
4,80 %
2000 m. IV ketvirtis
5,15 %
2001
4,55-5,25 %
(40)
1999 m. lapkričio 11 d. pagal išankstinį dalinį mokėjimą tiekėjams buvo sumokėta 80 % sutartos sumos. Be to, dėl kai kuriems tiekėjams pratęstos nuosavybės teisės, kuri galioja ir pasibaigus perdirbimo ar maišymo etapams, dalis atsargų buvo skirta šių tiekėjų 20 % likusių pretenzijų sumos grąžinimui užtikrinti. Be to, sutarta, kad atsargos įkeičiamos užtikrinant skolos fondui WAK grąžinimą. Tačiau, kadangi buvo taikoma nuosavybės teisės išlaikymo sąlyga, kol nebuvo išspręstos pretenzijos, kurioms ši sąlyga buvo taikoma, WAK pretenzija į dalį atsargų buvo tik antraeilė. Didesnę kainų svyravimo riziką patyrė GfW ir jos kreditoriai, kurių pagrindinis - WAK.
(41)
Už paskolą, kurią WAK suteikė GfW, mokėtos tik riboto dydžio palūkanos: nuo 1999 m. lapkričio 11 d. iki gruodžio 31 d. (3,28 % palūkanų norma), nuo 2000 m. sausio 1 d. iki gruodžio 31 d. (3,51-5,15 %) ir nuo 2001 m. sausio 1 d. iki gruodžio 31 d. (4,55-5,25 %). Po 2001 m. gruodžio 31 d. daugiau palūkanų nereikalauta.
(42)
Atsižvelgiant į riziką, kurią prisiėmė WAK skolindamas pinigus GfW, be įprastos palūkanų normos, turėjo būti taikoma ir didelė rizikos priemoka. Kadangi prie palūkanų normos šios rizikos priemokos pridėta nebuvo, suteikiama paskola buvo susijusi su pagalba. Šis pagalba gali būti apskaičiuojama iš taikomos palūkanų normos atėmus rinkos palūkanų normos ir rizikos priemokos, kuri turėjo būti taikyta, sumą.
(43)
Remiantis Komisijos pranešimu dėl orientacinių ir diskonto normų nustatymo metodo su pakeitimais (8), padarytais Komisijos pranešimu dėl orientacinių ir diskonto normų nustatymo metodo techninio pritaikymo (9), nagrinėjamu laikotarpiu Vokietijai taikoma bazinė palūkanų norma buvo nuo 5,23 % iki 6,33 %. Pagal šį pranešimą nustatyta orientacinė norma yra žemiausia norma, kuri gali būti didinama esant rizikingoms situacijoms (pavyzdžiui, įmonei sunkiai besiverčiant arba jei bankams nepateikiamas įprastas užstatas). Tokiais atvejais, jei joks privatus bankas nebūtų sutikęs suteikti atitinkamos paskolos, priemoka galėjo būti padidinta 400 ar daugiau bazinių punktų.
(44)
Remiantis Vokietijos duomenimis, tuo pačiu laikotarpiu Vokietijos bankų panašiems kreditams taikytos tokios palūkanų normos: 5,25-6,50 % (bankas VR-Bank Südliche Winstrasse e.G.) ir 5,40-6 % (bankas Die Kreissparkasse Bad Dürkheim).
II.8. Priemonės taikymo trukmė
(45)
Vienkartinė priemonė.
II.9. Priežastys, dėl kurių pradėta oficiali tyrimo procedūra
(46)
Manydama, kad pretenzijų perleidimas ir atsisakymas galėtų būti laikomi valstybės pagalba, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnyje, Komisija pradėjo oficialią nagrinėjimo procedūrą pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį.
(47)
Remdamasi informacija, kuri buvo gauta iki oficialios tyrimo procedūros pradžios, Komisija nagrinėjo, ar pretenzijų perleidimas ir atsisakymas atitinka privataus kreditoriaus kriterijų.
(48)
Pagal privataus kreditoriaus kriterijų įvertinama, ar vienodomis rinkos sąlygomis privatus kreditorius būtų veikęs arba veikė taip pat kaip valstybinis kreditorius. Šiuo atveju privačių kreditorių pretenzijų įmonei GfW bendra suma 2000 m. spalio 31 d. siekė 5,5 mln. EUR, tačiau nė vienas iš jų savo pretenzijų neatsisakė. Nepriklausomas auditorius parengė ataskaitą, kurioje nurodyta, kad fondui WAK buvo ekonomiškai naudinga perleisti ir atsisakyti dalies savo pretenzijų, tačiau nepaaiškinta, kodėl nė vienas iš kitų kreditorių nebuvo pasiruošęs atsisakyti savo pretenzijų.
(49)
Oficialios tyrimo procedūros pirmojo etapo metu Komisija padarė išvadą, kad pradedant procedūrą negalima paneigti, kad WAK pretenzijų (paskola įmonei GfW ir būsimi palūkanų mokėjimai už paskolą) perleidimas ir atsisakymas neatitiko privataus kreditoriaus kriterijaus, nes perleistų ir atsisakytų pretenzijų vertė buvo didesnė nei būtina ir šis pretenzijų perleidimas ir atsisakymas buvo itin naudingas ne tik GfW, bet ir kitiems kreditoriams (visų pirma vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams), kurių pretenzijos buvo visiškai patenkintos.
(50)
Oficialios tyrimo procedūros pradinio etapo tyrimo sritis buvo praplėsta - į jį įtrauktas paskolos suteikimo klausimas. Kalbant konkrečiau, buvo suabejota dėl to, ar paskola buvo suteikta rinkos sąlygomis (nebuvo skaičiuojama rizikos priemoka) ir ar buvo užtikrintos pakankamos skolos grąžinimo garantijos.
(51)
Pratęsus oficialią tyrimo procedūrą vėl buvo suabejota galima pagalba vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams. Remiantis tuo metu turima informacija buvo galima teigti, kad už misą sumokėta kaina buvo didesnė už susijusios rinkos kainą, kad sandorio tikslas buvo ne gauti kuo didesnį pelną, bet paremti vyno ir misos rinką ir kad vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams pagal prekybos sutartį suteikta skolos grąžinimo garantija buvo naudingesnė nei įprastomis aplinkybėmis.
(52)
Abejonės dėl kainos dar labiau padidėjo, kai po pirmojo procedūros etapo Vokietija pateikė dokumentus, kuriuose buvo nurodyta, kad 1999 m. Pfalco-Reinheseno regione užregistruoti kainos už litrą stalo vyno svyravimai (neįskaitant PVM) buvo nuo 0,26 EUR (spalio ir lapkričio mėn.), 0,30 EUR (birželio ir rugsėjo mėn.), 0,35 EUR (balandžio mėn.) iki 1,10 EUR (vasario, birželio, lapkričio ir gruodžio mėn.). Mažiausia stalo vyno rinkos kaina, kurią galima buvo užtikrinti paskolos suteikimo metu, buvo 0,26 EUR už litrą.
(53)
Todėl vidutinė 0,38 EUR už litrą pirkimo kaina atrodė didesnė už mažiausią rinkos kainą - apie 0,26 EUR už litrą.
III. TREČIŲJŲ ŠALIŲ PATEIKTI SKUNDAI IR INFORMACIJA
(54)
Komisija gavo informacijos, nurodančios, kad minėtas pretenzijų atsisakymas buvo finansuojamas WAK lėšomis. Nurodyta, kad Reino krašto-Pfalco federalinės žemės administracija - kaip WAK finansuojanti valdžios institucija - išnagrinėjo kapitalo injekcijos galimybę dėl sumažėjusios WAK kapitalo bazės, tačiau galiausiai priėmė neigiamą sprendimą.
(55)
Komisijai buvo pateiktas skundas, kad WAK pretenzijų atsisakymas galėjo būti susijęs su valstybės pagalba. Ieškovas teigė, kad GfW konkuravo parduodant vyno distiliatus ir po to, kai buvo atsisakyta pretenzijų šiai įmonei, konkurentai patyrė didelių sunkumų parduodami savo pačių gaminius. Ieškovas pateikė kelis laikraščio straipsnius apie WAK pretenzijų įmonei GfW atsisakymą.
(56)
Be to, tas pats ieškovas persiuntė laišką, kurį gavo iš Kaizerslauterno prokuratūros (centrinės ekonominių nusikaltimų tarnybos) ir kuriuo buvo atsakoma į jo prokuratūrai išsiųstą laišką. Kaizerslauterno prokuratūros laiške apibendrinama iš ieškovo gauta informacija - laikraščių straipsniai ir pranešimai, ir ieškovui pranešama, kad remiantis šia jos gauta informacija nėra pagrindo pradėti bylos baudžiamosios veikos tyrimo (vok. strafrechtliches Ermittlungsverfahren einzuleiten).
IV. SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS
(57)
Vykdant oficialias tyrimo procedūras Komisija negavo jokių pastabų.
(58)
Ieškovo laiškuose, kuriuos jis pakartotinai siuntė po pirmojo procedūros etapo, nebuvo pateikta jokių naujų faktų ar argumentų.
V. VOKIETIJOS PASTABOS
V.1. Pagalbos elementas suteikiant paskolą
(59)
Vokietija pateikė išsamią informaciją apie WAK paskolos suteikimo GfW sąlygas, kuri įtraukta į priemonei apibūdinti skirtą II dalį.
(60)
Pateiktose pastabose Vokietija teigia sutinkanti, kad palūkanų normos, kurias WAK taikė už GfW suteiktą paskolą, buvo mažesnės už rinkos palūkanų normas. Vokietija pripažįsta, kad rinkos palūkanų normos ir taikytos palūkanų normos skirtumas reiškia pagalbą įmonei GfW, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje.
(61)
Be to, Vokietija pateikia įrodymą, kad GfW buvo likviduota ir jos veikla buvo sustabdyta 2005 m. birželio 1 d. Visos likusios atsargos, susijusios su likusiomis verslo sritimis, buvo parduotos. Visos įplaukos buvo panaudotos WAK suteiktai paskolai grąžinti. Su pirkėju (privačiu asmeniu) buvo sutarta, kad visų likusių atsargų, nurodytų 2004 m. gruodžio 31 d. inventoriaus sąraše, vertės suma 2005 m. pabaigoje bus pervesta WAK. Ši suma būtų lygi pirminei pirkimo kainai - 79 579,79 EUR. 2006 m. GfW buvo pašalinta iš prekybos registro ir nei teisių perėmėjo, nei jokio kito juridinio subjekto, iš kurio būtų galima susigrąžinti pagal pagalbos priemonę suteiktą sumą, nėra. Remiantis nusistovėjusia teismo praktika (10), susigrąžinti šios sumos, Vokietijos nuomone, neįmanoma.
(62)
Vokietija užtikrina, kad paprastos, išplėstos arba pratęstos nuosavybės teisės išlaikymo sąlygos, kurią GfW taikė vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams parduodama misą, atitiko bendrą verslo praktiką. Be to, Vokietija užtikrina, kad tai, kad nepaisydamas nuosavybės teisės išlaikymo sąlygos WAK patvirtino užtikrinto turto įkeitimą už GfW suteiktą paskolą, irgi atitiko bendrą verslo praktiką.
(63)
Vokietija nurodo, kad 1999 m. rudenį GfW misą nupirko už rinkos kainą, nes 60 % nupirktos misos buvo ne įprasta stalo vyno misa, kaip manyta pirmojo procedūros etapo metu, bet aukštos kokybės misa (ne mažiau kaip 60 laipsnių stiprumo pagal Ekslės skalę). Vokietijos nuomone, kokybės reikalavimai, taikomi gaminant putojantį vyną, yra aukštesni nei gaminant stalo vyną (turi būti užtikrintas ne mažesnis nei atitinkamai 60 ir 44 laipsnių stiprumas pagal Ekslės skalę). Likusioji 40 % misos dalis buvo įprasta stalo vyno misa, kuri buvo nupirkta siekiant pasinaudoti palankiomis prevencinio distiliavimo sąlygomis.
(64)
Savo pastabose Vokietija pabrėžia, kad GfW rinkodaros koncepciją, taikytą 60 % atsargų, sudarė didelio aukštos kokybės misos kiekio pirkimas ir vėlesnis perdirbimas į tos pačios rūšies žaliavinį vyną, iš kurio gaminamas putojantis vynas (vok. Sektgrundwein), ir tai atitiko vyno gamybos įmonių keliamus vienarūšiškumo ir kokybės reikalavimus. Putojančiam vynui gaminti skirtas žaliavinis vynas turi pasižymėti mažu SO2 ir dideliu vaisių rūgščių kiekiu. Tai galima užtikrinti tik jei misa perkama rudens pardavimo laikotarpiu ir jei pati GfW perdirba misą į žaliavinį vyną.
(65)
Remiantis Vokietijos pateikta informacija, putojančiam vynui gaminti skirto žaliavinio vyno rinkoje mokama bazinė kaina už vieną litrą misos, kurios stiprumas - 60 laipsnių pagal Ekslės skalę, buvo 0,312 EUR už litrą. Už kiekvieną papildomą laipsnį pagal Ekslės skalę (ne daugiau kaip 80 laipsnių pagal Ekslės skalę) buvo mokama po 0,005 EUR už litrą. Už aukštos kokybės misą, kuri sudarė 60 % visos nupirktos misos, vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams buvo sumokėta laikantis šio principo.
(66)
Šiame kontekste Vokietija atkreipia dėmesį į susijusią rinką. Jos nuomone, įprasto stalo vyno rinkos kaina negali būti laikoma atskaitos tašku vertinant šiuos 60 % atsargų, nes įmonės GfW susijusi rinka yra ne įprasto stalo vyno rinka, bet aukštesnės kokybės žaliavinio vyno, naudojamo putojančiam vynui gaminti, rinka. Be to, Vokietija remiasi paklausos pakeičiamumo teorija, pagal kurią teigiama, kad du gaminiai nėra parduodami toje pačioje rinkoje, jeigu vieno iš jų negalima pakeisti kitu net pakeitus gaminio kainą. Šiuo atveju dėl misai ir žaliaviniam vynui, iš kurių gaminamas putojantis vynas, keliamų specifinių reikalavimų, šios misos negalima pakeisti įprasto stalo vyno misa arba stalo vynu net jeigu stalo vyno kaina labai sumažėtų. Taigi, stalo vyno kainos sumažėjimas neturės įtakos putojančiam vynui gaminti skirtos misos kainai, nes šių misų negalima pakeisti vienos kita.
(67)
Remiantis Vokietijos vynuogių augintojų asociacijos (vok. Deutsche Weinbauverband) pateikta 1998-2001 m. importo statistika, importuojamo baltojo vyno, kuris dėl aukštos kokybės gali būti naudojamas putojančiam vynui gaminti, rinkos kaina buvo 0,38 EUR už litrą - daug aukštesnė negu nurodyta 0,26 EUR už litrą stalo vyno kaina. Savo pastabose Vokietija pateikia išvadą, kad egzistuoja dvi atskiros rinkos - įprasto stalo vyno ir stalo vyno misos rinka ir aukštos kokybės žaliavinio vyno ir aukštos kokybės misos, kurie naudojami putojančiam vynui gaminti, rinka.
(68)
Vokietijos nuomone, reikėtų daryti išvadą, kad vyno, kuris nėra distiliuojamas, susijusi rinka - tai aukštos kokybės žaliavinio vyno, skirto putojančiam vynui gaminti, rinka, kurioje užtikrinamos aukštesnės kainos (0,38 EUR už litrą) nei įprasto stalo vyno rinkoje (0,26 EUR už litrą). Todėl Vokietija mano, kad kaina, kurią GfW sumokėjo už misą, atitiko susijusios rinkos kainą ir užtikrino normalų pelningumo koeficientą.
(69)
Be to, GfW ketino dalyvauti ES sandėliavimo ir distiliavimo programose (GfW jau anksčiau siūlė šias paslaugas vynuogių augintojams). Pagal sandėliavimo programą už 20 % atsargų, kurios vėliau turėjo būti parduotos kaip putojančiam vynui gaminti skirtas žaliavinis vynas, buvo mokama 0,06 EUR už litrą. Pagal distiliavimo programą už 40 % distiliuoti skirtų atsargų buvo mokama 0,50-0,55 EUR už litrą kaina.
(70)
Vokietijos nuomone, tuo metu, kai WAK suteikė paskolą GfW, iš šios veiklos buvo galima gauti pelno. Viena vertus, GfW ketino 40 % įsigytos misos 1999 m. gruodį taikyti prevencinio distiliavimo priemonę, kai distiliavimo kaina buvo gerokai aukštesnė nei pirkimo kaina (0,50-0,55 EUR už litrą). Kita vertus, buvo spėjama, kad putojančio vyno gamintojai už dideles vienodos garantuotos kokybės žaliavinio vyno siuntas mokės pakankamai geras kainas (nuo 0,36 iki 0,41 EUR už litrą). Vokietijos nuomone, GfW galėjo pasiekti, kad vidutinės pardavimų pajamos būtų 0,44-0,46 EUR už litrą, t. y. daug didesnės nei vidutinė 0,38 EUR už litrą kaina, kuri buvo sumokėta vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams.
(71)
Planavimas buvo pagrįstas šiomis tikslinių kainų prielaidomis:
Kiekis
Kaina už litrą (EUR)
Distiliavimas
40 %
0,50-0,55
ES subsidija už vyno ir (arba) misos sandėliavimą (1 metus): 0,06 EUR už litrą ir vėlesnis putojančiam vynui gaminti skirto žaliavinio vyno pardavimas
20 %
0,435
Putojančiam vynui gaminti skirto žaliavinio vyno pardavimas
40 %
0,375
(72)
Remiantis šiomis prielaidomis buvo tikimasi, kad vidutinė pardavimo kaina bus 0,44-0,46 EUR už litrą.
(73)
Pagal pirmiau pateiktą pardavimų prognozę pelnas buvo skaičiuojamas taip:
Kaina už litrą (EUR)
Pardavimo kaina ir perdirbimas
0,37-0,38
Pajamos už parduotą putojančiam vynui gaminti skirtą žaliavinį vyną, distiliavimą ir sandėliavimo subsidijos
0,44-0,46
Prognozuojamas pelnas
0,06-0,09
(74)
Už bendrą maždaug 44 mln. litrų kiekį buvo tikimasi gauti apie 2,64-3,96 mln. EUR bendro pelno.
(75)
Be to, Vokietija primena, kad stalo vyno rinkos kaina, kurią Europos Komisija nurodė sprendime pradėti procedūrą (0,26 EUR už litrą), 1999 m. lapkričio mėn. buvo mažiausia stalo vyno kaina. 1999 m. lapkričio mėn. stalo vyno rinkos kaina buvo 0,26-0,56 EUR už litrą. Tokios kainos vyravo visus 1999 m. 2000 m. kainos svyravo nuo 0,20 EUR iki 0,41 EUR už litrą. Be to, Vokietija pabrėžia, kad 60 % misos, kurią įsigijo GfW, stiprumas vidutiniškai siekė 81 laipsnį pagal Ekslės skalę - tai daug daugiau nei stalo vynui taikomas 44 laipsnių reikalavimas, ir žinoma, tai matyti iš kainos, kurią GfW sumokėjo už misą.
V.2. Pagalbos elementas perleidžiant pretenzijas ir jų atsisakant
(76)
Vokietijos nuomone, įmonei GfW gresiantis nemokumas buvo nustatytas 2000 m. lapkričio mėn. parengus tarpinę finansinę ataskaitą. Tada nustatytas apie 6 mln. EUR GfW sąskaitos deficitas, kuris pasitvirtino parengus 2000 m. metinę ataskaitą. Šį deficitą lėmė tai, kad dėl didelio rinkos kainų nuosmukio GfW vis dar turimų atsargų vertė sumažėjo, - tai reiškė, kad GfW savo atsargas būtų galėjusi parduoti už mažesnę nei iš pradžių numatyta kainą.
(77)
Remiantis Vokietijos pateikta informacija, 2000 m. spalio 31 d. WAK vis dar turėjo pretenzijų įmonei GfW dėl maždaug 10 mln. EUR sumos. WAK garantas buvo įkeistas GfW turtas, kuris tuo pačiu momentu praeityje buvo įvertintas 5,7 mln. EUR. Šiam turtui buvo taikoma vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams suteikta paprastos, išplėstos arba pratęstos nuosavybės teisės išlaikymo sąlyga, pagal kurią, Vokietijos nuomone, nemokumo atveju jiems būtų suteikta pirmumo teisė. Taigi, Vokietijos manymu, nemokumo procedūros atveju prieš atlikdama mokėjimus bet kuriam kitam kreditoriui GfW vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams būtų turėjusi sumokėti apie 3,5 mln. EUR.
(78)
Siekiant laiku išspręsti dėl decifito susidariusią situaciją ir išvengti nemokumo procedūros, kaip numatyta Ribotos atsakomybės bendrovių įstatymo 64 straipsnyje kartu su Įmonių bankroto įstatymo 19 straipsniu, reikėjo nedelsiant imtis reikiamų priemonių.
(79)
Vokietija nurodo, kad pagrindinė kreditorė WAK, kuri turėjo mažesnę skolos grąžinimo garantiją, buvo itin suinteresuota tuo, kad būtų išvengta gresiančio nemokumo. Todėl ji mėgino įtikinti vynuogių auginimo įmones ir prekybininkus atsisakyti dalies savo pretenzijų ir taip pat 2000 m. gruodžio 4 d. susitarė su GfW dėl šių punktų:
-
perleisti deficito dydžio pretenzijų sumą po to, kai vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai sutiks atsisakyti 90 % likusių pretenzijų;
-
jei reikia, atsisakyti perleistos pretenzijų sumos.
(80)
Nepaisant sėkmingos derybų pradžios, kai daugelis vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų sutiko atsisakyti savo pretenzijų, GfW nepasisekė, nes vynuogių auginimo įmonės, prekybininkai ir jų teisininkai ėmėsi tam tikrų bendrų veiksmų. Jie nenorėjo atsisakyti savo pretenzijų, nes dėl suteiktos išplėstos arba pratęstos nuosavybės teisės išlaikymo sąlygos jie turėjo pirmaeilę skolos grąžinimo garantiją, - taigi jie pateikė skundus. Teismas šiuos skundus išnagrinėjo ir pasiūlė sudaryti atsiskaitymų sutartis. Pagal atsiskaitymų sutartis GfW būtų turėjusi sumokėti 70 % likusios pretenzijų sumos, o 30 % pretenzijų turėjo būti atsisakyta. Be to, teismas nusprendė, kad GfW turėtų padengti 80 % teismo išlaidų. Sudaryti panašias atsiskaitymų sutartis siūlė ir kiti teismai. Atsižvelgdama į tai, GfW nebegalėjo tikėtis, kad kitos vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai sutiks atsisakyti 90 % likusių pretenzijų. Be to, kelios vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai dabar pareiškė reikalausią, kad būtų grąžinta visa likusioji 20 % dalis. Tai, kad 1 700 iš 2 700 vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų jau nurodė, kad sutiktų atsisakyti dalies savo pretenzijų, nebebuvo aktualu, nes Vokietijos įmonių bankroto įstatymo 305a straipsnyje teigiama, kad neteisminis susitarimas (vok. außergerichtliche Einigung), sudaromas siekiant išvengti įsiskolinimo padengimo, laikomas neįvykusiu, jeigu bent vienas kreditorius nusprendžia pradėti reikalavimų vykdymo užtikrinimo procesą po to, kai buvo pradėtos derybos dėl neteisminio susitarimo.
(81)
Taigi, 2001 m. vasario 21 d. WAK susitarė su GfW, kad WAK padengs 2000 m. deficitą atsisakydamas 5 005 441,60 EUR pretenzijų sumos, kad nuo 2001 m. sausio 1 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d. nuo likusios skolos dalies nebus skaičiuojamos palūkanos ir kad bus patenkintos visos vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų pretenzijos. Neperleistų pretenzijų sumos grąžinimas buvo garantuotas. Dėl deficito susidariusi GfW situacija buvo išspręsta, nemokumo procedūrų buvo išvengta ir GfW galėjo tęsti prekybą.
(82)
Vokietija tvirtina, kad pretenzijų perleidimas ir atsisakymas atitinka privataus kreditoriaus kriterijų. Šiam teiginiui patvirtinti Vokietija remiasi susijusia teismų praktika.
(83)
Siekiant padidinti faktiškai galimą išieškoti sumą gali reikėti atsisakyti dalies pretenzijų (11). Tokių veiksmų imtųsi privatus kreditorius, kad sumažintų savo nuostolius. Tuo atveju, kai nesuteikiama pakankamai garantijų, kad pretenzija bus patenkinta, susitarimas atidėti grąžinimą padidintų grąžinimo be nuostolių tikimybę, nes skolininkas turėtų galimybę įveikti krizę ir pagerinti savo situaciją (12). Bendrojo Teismo sprendime dėl įmonės HAMSA atmetama ankstesnė Komisijos praktika reikalauti, kad privatūs ir valstybiniai kreditoriai, atsižvelgdami į jiems priklausančią skolos dalį, atsisakytų vienodos pretenzijų dalies. Vietoj to teismas nustatė, kad privataus kreditoriaus kriterijus gali būti taikomas ir tada, kai skirtingų kreditorių atsisakytų pretenzijų dydžiai yra nevienodi. Bendrasis Teismas pabrėžia, kad kreditoriui suteiktas užtikrintų, privilegijuotų ar paprastų pretenzijų turinčio asmens statusas, t. y. skirtingiems kreditoriams suteiktas skolos grąžinimo garantijų lygis, yra galutinis. ETT nustatė, kad valstybinis kreditorius veikia kaip privatus kreditorius, kai jis nusprendžia atsisakyti savo pretenzijų dalies, bet prieš tai jis išsamiai ir pagrįstai įvertina sumą, kurią jam pavyks susigrąžinti, likvidavimo riziką ir tikimybę, kad įmonė vėl taps gyvybinga. (13) Galiausiai Vokietija nurodo Komisijos sprendimą dėl „Huta Cynku“ bylos, kai Komisija nusprendė, kad tuo atveju, kai restruktūrizavus įmonę būtų gautos didesnės pajamos nei ją likvidavus, nėra laikoma, kad buvo gauta nauda ir suteikta valstybės pagalba (14).
(84)
Tuo remdamasi Vokietija teigia, kad, atsižvelgiant į WAK, kaip pagrindinio kreditoriaus, padėtį ir šiai įmonei suteiktą mažesnę skolos grąžinimo garantiją, palyginti su vynuogių auginimo įmonėmis ir prekybininkais, pretenzijų perleidimas ir atsisakymas atitiko privataus kreditoriaus kriterijų ir nėra laikomas valstybės pagalba. Nemokumo procedūros metu WAK būtų praradusi bent tokią pačią ir veikiausiai daug didesnę likusių pretenzijų sumą.
(85)
Tik išvengęs GfW nemokumo ir patenkinęs likusias vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų pretenzijas, WAK būtų turėjęs visas teises į skolos grąžinimo iš likusių atsargų garantijas ir būtų galėjęs užsitikrinti, kad bus sugrąžinta didesnė likusių pretenzijų suma nei ta, kuri būtų grąžinta nemokumo atveju.
(86)
Vertinant iš ex-ante perspektyvos, WAK veiksmai, Vokietijos nuomone, buvo teisingi, ypač dėl to, kad šiais veiksmais WAK sugebėjo savo mažas skolos grąžinimo garantijas paversti pirmine teise reikalauti grąžinti skolą ir taip užsitikrinti, kad bus grąžinta didesnė pretenzijų suma ir išvengta gresiančio GfW nemokumo. Vokietijos nuomone, bet kuris privatus bankas šioje situacijoje būtų veikęs taip pat.
(87)
Vokietijos institucijų nuomone, vertinant GfW sąskaitas iš ex-ante perspektyvos būtų buvę nustatyta, kad įmonei GfW tęsiant veiklą WAK būtų galėjęs susigrąžinti 5 112 918,81 mln. EUR. Kita vertus, jeigu GfW būtų pradėtos nemokumo procedūros, WAK būtų galėjęs susigrąžinti ne daugiau kaip 2,4 mln. EUR. Šių sumų skirtumas - ne mažesnis nei 2,7 mln. EUR.
(88)
Ši informacija patvirtinta WAK užsakytoje ir nepriklausomo auditoriaus (15) parengtoje 2003 m. vasario 3 d. ataskaitoje, kurią pateikė Vokietijos institucijos. Ataskaitoje pateikiama išvada, kad fondui WAK buvo ekonomiškai naudinga perleisti savo pretenzijas, atsisakyti dalies pretenzijų į pirmiau nurodytą sumą ir atsisakyti būsimų palūkanų. Vokietija pateikė tokias šių išvadų priežastis:
-
jeigu WAK nebūtų perleidęs ir atsisakęs savo pretenzijų ir palūkanų, GfW būtų turėjusi kreiptis, kad būtų pradėta nemokumo procedūra, ir šią įmonę būtų tekę likviduoti. WAK pretenzijas būtų reikėję patenkinti parduodant GfW atsargas,
-
jeigu įmonę būtų tekę likviduoti, GfW atsargų vertė būtų sumažėjusi. pardavus atsargas faktinės įplaukos būtų siekę tik apie 50-70 % finansinės vertės. Taigi, įskaitant teises į skolos grąžinimo garantijas, įplaukos būtų siekę nuo 1,84 mln. iki 2,4 mln. EUR,
-
nemokumo procedūros daug kainuoja,
-
Vokietijos įmonių bankroto įstatyme numatyta teisė į gaminių, kuriems taikoma nuosavybės teisės išlaikymo sąlyga, padalijimą. Tačiau šis padalijimas nustatomas atsižvelgiant į nemokumo administratoriaus galimybę pasirinkti vykdyti sutarties sąlygas arba padalyti turtą (Vokietijos įmonių bankroto įstatymo 103 straipsnis). Turtas gali būti padalytas tik jei nemokumo administratorius atsisako vykdyti sutarties sąlygas - tokiu atveju kreditorius gali nutraukti sutartį ir reikalauti padalyti turtą; be to, jis turi teisę gauti kompensaciją už sutarties sąlygų nevykdymą. Gali būti atliktas išankstinis dalinis mokėjimas. Už tai GfW gali reikalauti grąžinti jau sumokėtas sumas, kurios gali būti panaudotos sutarties sąlygų nevykdymui kompensuoti,
-
ir priešingai - po to, kai WAK perleido dalį savo pretenzijų, teisiškai tapo įmanoma išvengti GfW nemokumo procedūros, o WAK atsisakius dalies savo pretenzijų ir palūkanų likusi pretenzijų dalis sudarė 5,15 mln. EUR, kuriuos jis tikėjosi susigrąžinti žinodamas, kad GfW galės tęsti prekybą,
-
be to, nurodoma, kad jeigu būtų buvę pradėtos nemokumo procedūros, pagal nemokumo taisykles GfW būtų galėjusi užginčyti nuo 2000 m. lapkričio 1 d. iki gruodžio 31 d. fondui WAK grąžintą 1 440 476,92 EUR paskolos sumą. Dėl to WAK būtų turėjęs grąžinti šias lėšas.
(89)
Vokietija pabrėžia, kad ex-post įvertinimas rodo, jog pretenzijų perleidimas ir atsisakymas buvo ekonomiškai naudingesnė alternatyva, nes išvengus GfW nemokumo buvo grąžinta 4 670 517,65 EUR - ši suma didesnė nei maksimali 2,4 mln. EUR suma, kuri būtų buvusi užtikrinta nemokumo procedūros atveju.
(90)
Vokietija daro šią išvadą: kadangi pretenzijų perleidimas ir atsisakymas atitiko privataus kreditoriaus kriterijų, tuo metu, kai WAK perleido ir atsisakė savo pretenzijų, vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams pagalba suteikta nebuvo.
VI. PAGALBOS VERTINIMAS
VI.1. Bendras rinkos organizavimas
(91)
Prieš įsigaliojant 2008 m. balandžio 29 d. Tarybos reglamentui (EB) Nr. 479/2008 dėl bendro vyno rinkos organizavimo (16) vynuogių auginimui ir vyno perdirbimui buvo taikomas Reglamentas (EB) Nr. 1493/1999. Reglamento (EB) Nr. 1493/1999 71 straipsnyje teigiama, kad Sutarties 87, 88 ir 89 straipsniai (dabar - SESV 107, 108 ir 109 straipsniai) taikomi į šio reglamento taikymo sritį patenkančių produktų gamybai ir prekybai jais. Iki 2000 m. liepos 31 d. vynuogių auginimui ir vyno perdirbimui buvo taikomas Reglamentas (EEB) Nr. 822/87. Reglamento (EEB) Nr. 822/87 76 straipsnyje teigiama, kad Sutarties 92, 93 ir 94 straipsniai (dabar - SESV 107, 108 ir 109 straipsniai) taikomi reglamento 1 straipsnyje išvardytų produktų gamybai ir prekybai jais. Todėl čia aptariamos priemonės turi būti tiriamos atsižvelgiant į valstybės pagalbos taisykles.
VI.2. Valstybės pagalba, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje
(92)
Pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį „valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra draudžiama, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“.
(93)
WAK yra valstybės įmonė, iš dalies finansuojama iš Reino krašto-Pfalco federalinės žemės lėšų ir iš dalies - iš parafiskalinių mokesčių. Taigi, priemonė finansuojama iš valstybės lėšų.
(94)
Panašu, kad įmonei skiriama pagalba daro poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai, jei ta įmonė veikia rinkoje, kuri atverta Sąjungos vidaus prekybai. (17) Sąjungoje vyksta intensyvi vidaus prekyba žemės ūkio produktais. Taigi, ši priemonė gali turėti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai (18).
(95)
Teismas nusprendė, kad norint nustatyti, ar valstybės priemonė yra pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, būtina nustatyti ir tai, ar pagalbą gaunančiai įmonei suteikiamas ekonominis pranašumas, kurio ji nebūtų įgijusi įprastomis rinkos sąlygomis (19) ir (arba) ar pagal šią priemonę įmonei suteikta galimybė išvengti išlaidų, kurias paprastai ji būtų turėjusi padengti iš savo finansinių lėšų (20). To iš tiesų pakaktų norint nustatyti galimą konkurencijos iškraipymą. (21)
VI.2.1. Pagalba įmonei Gesellschaft für Weinabsatz (GfW)
VI.2.1.a. WAK suteikta paskola
(96)
1999 m. rudenį WAK suteikė 15 302 696,25 EUR paskolą. Paskolos laikotarpiu GfW buvo taikoma 3,28-5,25 % palūkanų norma. Rizikos priemoka nebuvo skaičiuojama. Šiuo laikotarpiu Vokietijoje buvo taikoma 5,23-6,33 % orientacinė palūkanų norma.
(97)
Vokietija pritaria Komisijos nuomonei, kad paskola nebuvo suteikta rinkos sąlygomis. Jeigu paskola būtų buvusi suteikta rinkos sąlygomis, būtų buvusi taikoma didesnė bazinė palūkanų norma ir skaičiuojama rizikos priemoka atsižvelgiant į ribotas skolos grąžinimo garantijas, kurios buvo suteiktos už paskolą įkeistu turtu.
(98)
Galima daryti išvadą, kad GfW suteikta paskola susijusi su valstybės pagalba, kaip nustatyta SESV 107 straipsnio 1 dalyje, nes įmonei GfW buvo suteiktas ekonominis pranašumas, kurio ji nebūtų įgijusi įprastomis rinkos sąlygomis. Pagalba apskaičiuojama iš taikomos palūkanų normos atėmus iš orientacinės normos ir rizikos priemokos sumą.
(99)
Galimas pagalbos perdavimas teisių perėmėjui
(100)
Vokietijos duomenimis, GfW buvo likviduota ir jos veikla buvo sustabdyta 2005 m. birželio 1 d. Visos likusios atsargos, susijusios su likusiomis verslo sritimis, buvo parduotos. Visos įplaukos buvo panaudotos WAK suteiktai paskolai grąžinti. Su pirkėju (privačiu asmeniu) buvo sutarta, kad visų likusių atsargų, nurodytų 2004 m. gruodžio 31 d. inventoriaus sąraše, vertės suma 2005 m. pabaigoje bus pervesta WAK. Ši suma būtų lygi pirminei pirkimo kainai - 79 579,79 EUR. 2006 m. GfW buvo pašalinta iš prekybos registro ir nei teisių perėmėjo, nei jokio kito juridinio subjekto, iš kurio būtų galima susigrąžinti pagal pagalbos priemonę suteiktą sumą, nėra. Remiantis nusistovėjusia teismo praktika (22), susigrąžinti šios sumos, Vokietijos nuomone, neįmanoma.
(101)
Kadangi likęs GfW turtas buvo parduotas, jį pardavęs asmuo galėjo gauti naudos iš pagalbos, suteiktos GfW. Kadangi asmuo sumokėjo pirminę pirkimo kainą ir per praeitus metus kainos rinkoje krito, akivaizdu, kad pirkėjas sumokėjo ne mažesnę nei rinkos kainą. Taigi, Komisija daro išvadą, kad GfW likusio turto pirkėjui pagalba nebuvo perduota. Tuo metu GfW nustojo egzistuoti ir jokia pagalba negali būti susigrąžinta.
VI.2.1.b. Pretenzijos, kurias WAK perleido arba kurių atsisakė
(102)
Pretenzijų perleidimo ir pretenzijų bei palūkanų atsisakymo nuostolius WAK finansavo iš savo lėšų ir atitinkamos WAK paimtos paskolos, todėl laikytina, kad minėti nuostoliai buvo finansuoti valstybės lėšomis.
(103)
Norint nustatyti, ar pretenzijų perleidimas ir pretenzijų bei palūkanų atsisakymas yra laikomi GfW suteikta valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, būtina nustatyti, ar GfW suteikiamas ekonominis pranašumas, kurio ji negautų įprastomis rinkos sąlygomis, ir (arba) ar pagal šią priemonę GfW sudaryta galimybė išvengti išlaidų, kurias paprastai ji būtų turėjusi padengti iš savo finansinių lėšų. Šis vertinimas turi būti atliktas taikant privataus kreditoriaus kriterijų. Pagal privataus kreditoriaus kriterijų įvertinama, ar vienodomis rinkos sąlygomis privatus kreditorius būtų veikęs arba veikė taip pat kaip valstybinis kreditorius.
(104)
Remiantis nusistovėjusia teismo praktika, siekiant padidinti faktiškai galimą išieškoti sumą gali reikėti atsisakyti dalies pretenzijų. Tokių veiksmų imtųsi privatus kreditorius, kad sumažintų savo nuostolius. (23) Tuo atveju, kai nesuteikiama pakankamai garantijų, kad pretenzija bus patenkinta, susitarimas atidėti grąžinimą padidintų grąžinimo be nuostolių tikimybę, nes skolininkas turėtų galimybę įveikti krizę ir pagerinti savo situaciją. (24)
(105)
Bendrojo Teismo sprendime dėl įmonės HAMSA (25) atmetama ankstesnė Komisijos praktika reikalauti, kad privatūs ir valstybiniai kreditoriai, atsižvelgdami į jiems priklausančią skolos dalį, atsisakytų vienodos pretenzijų dalies. Vietoj to teismas nustatė, kad privataus kreditoriaus kriterijus gali būti taikomas ir tada, kai skirtingų kreditorių atsisakytų pretenzijų dydžiai yra nevienodi. Sprendimo 168 ir 169 punktuose nurodyta:
„Kai įmonė, kurios finansinė padėtis labai pablogėja, savo kreditoriams siūlo vieną arba kelis susitarimus dėl skolos klausimo sureguliavimo, kad ištaisytų padėtį ir išvengtų likvidavimo, kiekvienas kreditorius turi priimti savo sprendimą, atsižvelgdamas į sumą, kuri jam siūloma pagal susitarimą, ir sumą, kurią jis tikisi susigrąžinti bendrovės likvidavimo atveju. Jo pasirinkimui turi įtakos daugelis veiksnių, įskaitant tai, ar kreditoriui suteiktas užtikrintų, privilegijuotų ar paprastų pretenzijų turinčio asmens statusas, bet koks skolos grąžinimo garantijų, kurias jis gali turėti, pobūdis ir apimtis, kaip jis vertina įmonės galimybes vėl tapti gyvybinga ir kokią sumą jis gautų bendrovės likvidavimo atveju. Pavyzdžiui, jeigu paaiškėtų, kad bendrovės likvidavimo atveju jos turto realizavimo vertės pakaktų tik hipotekos išlaidoms padengti ir privilegijuotoms pretenzijoms patenkinti, paprastos pretenzijos nebūtų patenkintos. Jeigu paprastas kreditorius tokiomis aplinkybėmis sutiktų, kad didžioji jo pretenzijų dalis būtų panaikinta, jis iš tiesų nieko neprarastų.
Galima teigti, kad neturint informacijos apie veiksnius, lemiančius atitinkamas kreditoriams siūlomų pasirinkimo galimybių vertes, vien tik fakto, kad įvairūs kreditoriai nurašė labai skirtingo dydžio sumas, neužtenka priežastims, dėl kurių jie priėmė skolos anuliavimo pasiūlymą, įvertinti.“
(106)
Be to, HAMSA (26) byloje Bendrasis Teismas nustatė, kad valstybinis kreditorius veikia kaip privatus kreditorius, kai jis nusprendžia atsisakyti savo pretenzijų dalies, bet prieš tai jis išsamiai ir pagrįstai įvertina sumą, kurią jam pavyks susigrąžinti, likvidavimo riziką ir tikimybę, kad įmonė vėl taps gyvybinga. Galiausiai priimdama sprendimą dėl „Huta Cynku“ (27) bylos Komisija nusprendė, kad tuo atveju, kai restruktūrizavus įmonę būtų gautos didesnės pajamos nei ją likvidavus, nėra laikoma, kad buvo gauta nauda, taigi ir suteikta valstybės pagalba.
(107)
Pagal minėtą teismo praktiką norint įvertinti, ar privatus kreditorius būtų veikęs arba veikė taip pat kaip WAK, būtina ištirti alternatyvas, kurias WAK turėjo, kai buvo nuspręsta, kad GfW gresia nemokumas, ir kokios būtų su šiomis alternatyvomis susijusios ekonominės pasekmės. Antras veiksmas -tokį pat tyrimą būtina atlikti įvertinant vynuogių auginimo įmones ir prekybininkus ir nustatyti, ar pagal vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų veiksmus įmanoma palyginti ir įvertinti situaciją, kurioje atsidūrė WAK.
(108)
Sužinojęs, kad GfW gresia nemokumas, WAK turėjo dvi alternatyvas. Jis galėjo sutikti, kad būtų pradėta nemokumo procedūra arba galėjo pamėginti jos išvengti sudarydamas susitarimą su GfW, kuris suteiktų GfW galimybę tęsti prekybą. Remiantis Vokietijos pateikta informacija, kurią patvirtino ir 2003 m. vasario 3 d. nepriklausomo auditoriaus parengta ataskaita (žr. 88 konstatuojamąją dalį), su šiais dviem sprendimais susijusios ekonominės pasekmės, Vokietijos nuomone, yra šios: nemokumo procedūros atveju WAK galėtų ex-ante tikėtis susigrąžinti ne daugiau kaip apie 2,4 mln. EUR savo pretenzijų sumos. Tuo atveju, jei WAK pasirašytų susitarimą su GfW, atsisakydamas dalies savo pretenzijų ir taip suteikdamas GfW galimybę tęsti prekybą, WAK galėtų ex-ante tikėtis susigrąžinti apie 5,1 mln. EUR savo pretenzijų. Lieka 2,7 mln. EUR skirtumas, kuris leistų išvengti GfW nemokumo procedūros. Neatsižvelgiant į tai, ar vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai irgi būtų norėję tai padaryti, tai būtų turėję tik nedidelę įtaką skaičiuojant galimą susigrąžinti sumą, tačiau dėl to nebūtų pasikeitę dviejų alternatyvų palyginimo rezultatai.
(109)
Ataskaitoje nurodyta 2,4 mln. EUR suma, kuri būtų sugrąžinta nemokumo atveju, yra pagrįsta Vokietijos prielaida, kad prieš išsprendžiant WAK pretenzijas turėtų būti patenkintos 4,4 mln. EUR vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų pretenzijos. Tačiau, Europos Komisijos nuomone, pagal Vokietijos įmonių bankroto įstatymą prieš grąžinant skolą WAK turėtų būti padengti tik įsiskolinimai toms vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams, kuriems taikoma pratęstos nuosavybės teisės išlaikymo sąlyga. Kitos skolos būtų nagrinėjamos tokiomis pat sąlygomis, kaip ir skola WAK. Tačiau Europos Komisijos atlikti skaičiavimai rodo, kad net ir tada, kai visos WAK ir vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų pretenzijos būtų sprendžiamos vienodomis sąlygomis, nemokumo atveju WAK galėtų tikėtis susigrąžinti ne daugiau kaip 4,7 mln. EUR (remiantis bendra maksimalia 6,8 mln. EUR suma, kuri būtų grąžinta nemokumo atveju, ir atsižvelgiant į tai, kad WAK ir vynuogių auginimo įmonėms būtų grąžinta įsiskolinimams proporcinga suma - 10 mln. EUR WAK ir 4,4 mln. EUR vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams). Todėl galima daryti išvadą, kad ex-ante WAK palankesnė alternatyva būtų suteikti GfW galimybę išvengti nemokumo.
(110)
Kita vertus, su vynuogių auginimo įmonėmis ir prekybininkais susiję skaičiavimai labai skyrėsi. Pirma, už pateiktas prekes jiems jau buvo sumokėta 80 %. Antra, pagal GfW pasiūlymą, jiems būtų sumokėta tik 10 % iš 20 % skolos. Iš tikrųjų tai reiškė, kad pasirašę sutartį jie gautų tik kitus 2 % sutartos pirkimo kainos. Tai tikrai mažesnė suma nei jie galėtų tikėtis nemokumo procedūros atveju, neatsižvelgiant į jiems suteiktas skolos grąžinimo garantijas (paprastos, išplėstos arba pratęstos nuosavybės teisės išlaikymo sąlygą). Jie galėtų tikėtis, kad bus padengta vidutiniškai 48 % jų likusių pretenzijų sumos (2,1 mln. EUR iš bendros 4,4 mln. EUR skolos sumos). Todėl nestebina tai, kad kai kurios vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai atsisakė priimti GfW pasiūlymą. Trečia, turėjo būti akivaizdu, kad WAK turėjo būti suinteresuotas atsisakyti dalies savo pretenzijų ir išvengti nemokumo net jeigu vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai nebūtų padarę to paties, nes tai būtų suteikę vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams galimybę gauti didesnę likusių pretenzijų sumą nei siūlyti 10 %. Ketvirta, kai kurios iš šių įmonių ir prekybininkų jau buvo apskundę GfW teismui ir teismas jau buvo priėmęs sprendimą jų naudai, įpareigodamas GfW sumokėti 80 % likusių pretenzijų sumos.
(111)
Galima daryti išvadą, kad nors vynuogių auginimo įmonės, prekybininkai ir WAK buvo GfW kreditoriai, WAK ir vynuogių auginimo įmonių bei prekybininkų pasirinkimo galimybės ir jų rezultatai skyrėsi taip, kad jų neįmanoma palyginti. Tai, kad vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai nusprendė neatsisakyti savo pretenzijų, neturėtų daryti neigiamo poveikio tiriant, ar WAK veikė pagal privataus kreditoriaus kriterijų.
(112)
Palyginusi skirtingas WAK alternatyvas, Komisija daro išvadą, kad dalinis pretenzijų, kurių bendra suma sudarė 5 005 441,60 EUR, perleidimas ir atsisakymas 2000 m. gruodžio 4 d. ir 2001 m. vasario 21 d. ir palūkanų atsisakymas nuo 2000 m. gruodžio 31 d. buvo palankiausia WAK alternatyva ir todėl atitinka privataus kreditoriaus kriterijų. Perleidus pretenzijas ir jų atsisakius skola buvo atidėta - tai kreditoriui yra naudingiau nei likvidavimas. Remiantis nusistovėjusia teismo praktika (28), valstybinis kreditorius atsižvelgs į naudą, kurią jam suteiks pagal skolos pertvarkymo planą gauta suma ir suma, kurią jis galėtų susigrąžinti likviduojant įmonę. Taigi, GfW nebuvo suteiktas joks pranašumas, kurio ji nebūtų gavusi įprastomis rinkos sąlygomis, todėl WAK nusprendus perleisti ir atsisakyti dalies savo pretenzijų valstybės pagalba GfW nebuvo suteikta.
(113)
Pirmojo procedūros etapo metu buvo suabejota, ar WAK užtikrino, kad būtų perleista ir atsisakyta kuo mažiau pretenzijų. Tačiau, remiantis Vokietijos pastabomis, WAK atsisakė tos pretenzijų dalies, kurios reikėjo 2000 m. GfW deficitui padengti. Remiantis Vokietijos įmonių bankroto įstatymu (žr. 25 konstatuojamąją dalį), to reikėjo, kad būtų išvengta nemokumo procedūrų ir GfW galėtų tęsti prekybą. Pirmoje 2000 m. gruodžio 4 d. pasirašytoje GfW ir WAK sutartyje numatyta, kad siekdamas išvengti GfW nemokumo, WAK sutinka perleisti GfW deficito dydžio pretenzijų sumą po to, kai vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai sutiks atsisakyti 90 % likusių pretenzijų ir, jei reikia, atsisakys perleistos pretenzijų sumos (žr. 79 ir 80 konstatuojamąsias dalis). Priežastis, dėl kurios atsisakyta pretenzijų suma buvo didesnė nei iš pradžių tikėtasi, buvo ta, kad nepaisant WAK ir GfW pastangų įtikinti vynuogių auginimo įmones ir prekybininkus padėti GfW išvengti nemokumo (žr. Vokietijos pastabų 79 ir 80 konstatuojamąsias dalis), vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai priėmė sprendimą neatsisakyti savo pretenzijų dėl 110 konstatuojamojoje dalyje nurodytų priežasčių. Kaip nurodyta 108 konstatuojamojoje dalyje, vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų sprendimas neatsisakyti savo likusių pretenzijų WAK ekonominiam vertinimui turėjo nedidelį poveikį ir nepakeitė šio vertinimo rezultatų, kad WAK buvo ekonomiškai naudinga suteikti GfW galimybę išvengti nemokumo procedūros.
(114)
Taigi, Komisija daro išvadą, kad WAK dalinis pretenzijų perleidimas ir atsisakymas buvo palankiausia WAK alternatyva, todėl atitinka privataus kreditoriaus kriterijų ir neturi būti laikoma valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
VI.2.2. Pagalba vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams
(115)
Pirmojo procedūros etapo metu ir pratęsus oficialią tyrimo procedūrą buvo suabejota galima pagalba vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams. Pirma, vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams GfW suteikta skolos grąžinimo garantija pirkimo metu atrodė pakankamai didelė ir buvo suabejota, ar ši suteikta garantija iš tikrųjų atitiko bendrą verslo praktiką. Antra, nustatyta, kad už misą sumokėta didesnė nei rinkos kaina. Trečia, buvo suabejota vynuogių auginimo įmonių ir prekybininkų sprendimu neatsisakyti savo pretenzijų, kai GfW grėsė nemokumas, ir WAK sprendimu perleisti, o vėliau ir atsisakyti dalies savo pretenzijų, nors vynuogių auginimo įmonės ir prekybininkai nusprendė neatsisakyti 90 % savo likusių pretenzijų (20 % atsargų vertės).
VI.2.2.a. Perkant misą suteikta skolos grąžinimo garantija
(116)
Savo pastabose Vokietija užtikrina, kad paprastos, išplėstos arba pratęstos nuosavybės teisės išlaikymo sąlygos taikymas vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams parduodant misą, atitiko bendrą verslo praktiką. Tai reiškia, kad nors taikant šią sąlygą vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams (o ypač tiems, kuriems buvo užtikrinta pratęstos nuosavybės teisės išlaikymo sąlyga), buvo suteikta pakankamai didelė skolos grąžinimo garantija, ši garantija atitiko bendrą verslo praktiką ir nebuvo didesnė nei susitarimų su privačiu pirkėju atveju.
(117)
Komisija nurodo rekomendacijas (29), kurias Vokietijos vyno gamybos įmonių ir vynų mažmenininkų federacija (Tryras), Vokietijos vyno prekybininkų federacija (Maincas) ir Vokietijos vynuogių augintojų asociacija (Bona) (vok. Der Bundesverband der Deutschen Weinkellereien und des Weinfachhandels e.V., Trier, der Bundesverband der Deutschen Weinkommissionäre e.V., Mainz und der Deutsche Weinbauverband e.V., Bonn) užregistravo Vokietijos konkurencijos institucijų (vok. Bundezkartellamt) registre pagal Įstatymo dėl konkurencijos suvaržymo (vok. des Gesetzes gegen Wettbewerbsbeschränkungen) (30) 22 straipsnio 3 dalies 2 punktą. Pirmoji rekomendacijų versija užregistruota 1990 m., o dabartinė versija - 2005 m. Šiose rekomendacijose aiškiai nurodyta, kad tais atvejais, kai perduodant prekes sumokama ne visa pirkimo kaina, pirkėjui suteikta nuosavybės teisė turėtų galioti, kol bus sumokėta visa kaina. Šioje byloje vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams buvo suteiktos įvairių lygių skolos grąžinimo garantijos. Visos skolos grąžinimo garantijos buvo užtikrintos tik toms vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams, kuriems buvo taikoma pratęstos nuosavybės teisės išlaikymo sąlyga. Tai reiškia, kad vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams suteikta skolos grąžinimo garantija apskritai nebuvo tokia didelė, kaip rekomenduojama minėtose rekomendacijose. Todėl Komisija, atsižvelgdama į rekomendacijas ir suteiktą faktinę skolos grąžinimo garantiją, sutinka su Vokietijos patvirtinimais, kad vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams suteiktos skolos grąžinimo garantijos šiuo atveju atitiko bendrą verslo praktiką ir nebuvo didesnės nei įprastos dviejų privačių asmenų sutarties atveju, todėl nelaikomos valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
VI.2.2.b. Perkant misą sumokėta kaina
(118)
Pirmojo procedūros etapo metu buvo teigiama, kad kaina, kurią GfW sumokėjo už misą, buvo didesnė už rinkos kainą. Kadangi buvo daroma nuoroda į stalo vyno rinkos kainą, buvo pateikta 0,26 EUR už litrą orientacinė kaina. Savo pastabose Vokietija pateikė svarbios informacijos apie GfW verslo strategiją, iš kurios matyti, kad įprasto stalo vyno rinka nėra susijusi rinka ir kad pagal GfW strategiją buvo veikiama trimis kryptimis. Pirma, siekiant dalyvauti ES distiliavimo programoje (dėl 40 % atsargų) numatyta nupirkti stalo vyno misos. Antra, nupirkti aukštos kokybės misos ketinant ją parduoti rinkoje kaip aukštos kokybės žaliavinį vyną, kuris bus naudojamas putojančio vyno gamyboje (60 % atsargų). Trečia, dalyvauti ES sandėliavimo programoje dėl 20 % atsargų prieš jas parduodant putojančiam vynui gaminti. Komisija, tirdama, ar šie du gaminiai priklauso tai pačiai rinkai, remiasi Komisijos pranešimu dėl atitinkamos rinkos apibrėžimo Bendrijos konkurencijos teisės tikslams (31). Pagal pranešimo 7 punktą „atitinkama prekių rinka apima visas prekes ir (arba) paslaugas, kurias dėl jų savybių, kainų ir paskirties vartotojas laiko vienodomis ar pakeičiamomis“.
(119)
Rinka, kuriai priskiriama misa, nupirkta siekiant pasinaudoti ES distiliavimo programos privalumais, žinoma, yra įprasto stalo vyno rinka. Tačiau už ją mokama kaina - tai kaina už distiliuoti skirtą vyną.
(120)
Kaip ir pagal visas tradicines žemės ūkio rinkų intervencines priemones, prevenciniu vyno distiliavimu, remiantis Reglamento (EBB) 822/87 38 straipsniu, daugiausia siekiama pašalinti vyno rinkos perteklių, taigi, šio savanoriško distiliavimo kaina turėjo būti pakankamai didelė, kad gamintojai būtų motyvuoti distiliuoti vyną. Taryba nustatė, kad distiliavimo priemonės faktinė metinė kaina turi būti lygi 65 % orientacinės kainos.
(121)
Dėl orientacinės kainos Taryba susitardavo kartą per metus ir nustatyta kaina buvo aiškiai siekiama paremti rinką. Kad to pavyktų pasiekti, akivaizdu, kad nustatyta kaina turėjo būti pakankamai aukšta. 1999 m. liepos 19 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 1676/1999, kuriuo nustatoma 1999-2000 vyno metų vyno orientacinė kaina (32), nustatytos skirtingų vyno kategorijų orientacinės kainos. Nustatyta, kad AII kategorijos vyno (iš „Sylvaner“ arba „Müller-Thurgau“ rūšių vynuogių pagaminto baltojo stalo vyno) hektolitro kaina - 82, 81 EUR, o AIII kategorijos vyno (iš „Riesling“ rūšies vynuogių pagaminto baltojo stalo vyno) hektolitro kaina - 94,57 EUR. Pagal 1999 m. liepos 26 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1681/1999, kuriuo nustatomos supirkimo kainos, pagalba ir tam tikros kitos sumos, taikomos vyno sektoriaus intervencinėms priemonėms 1999-2000 vyno metais (33), III priedą tiksli už distiliavimą mokama kaina priklausė nuo tiekiamo vyno sudėtyje esančio alkoholio laipsnio, nes tais metais prevencinio distiliavimo kainą (65 % orientacinės kainos) Komisija apskaičiavo ne už hektolitrą, bet už alkoholio laipsnį hektolitre.
(122)
Pagrindinė su vyno distiliavimu susijusi Komisijos užduotis buvo įvertinti esamą rinkos situaciją ir atitinkamai nustatyti, kokie kiekiai kiekvienais metais gali būti tiekiami pagal prevencinio distiliavimo priemonę kiekvienoje valstybėje narėje. 1999 m. lapkričio 5 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2367/1999, kuriuo 1999-2000 vyno metams nustatoma Tarybos reglamento (EEB) Nr. 822/87 38 straipsnyje nurodyta prevencinio distiliavimo priemonė (34), Vokietijos rinkai 1999-2000 vyno metais buvo nustatytas 148 000 hektolitrų kiekis. 2000 m. kovo 14 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 546/2000 (35), kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (EB) Nr. 2367/1999, šis kiekis padidintas iki 468 000 hektolitrų. Reglamentu (EB) Nr. 2367/1999 vyno, kuris galėjo būti tiekiamas distiliuoti, kiekis turėjo sudaryti ne daugiau nei 40 % produkcijos. Remiantis Komisijos duomenimis, pagal šią programą Vokietijos gamintojai distiliavo apie 400 000 hektolitrų.
(123)
Remiantis Vokietijos duomenimis, tiekiamo distiliuoti vyno kaina buvo 0,50-0,55 EUR už litrą. Atsižvelgdama į minėtą skaičiavimo metodą, Komisija mano, kad Vokietija nurodė realią kainą.
(124)
Komisija daro išvadą, kad dėl didelio vyno kiekio pritaikytos ES rinkos intervencijos buvo sukurtos dvi atskiros rinkos. Vienoje rinkoje orientacinė kaina buvo lygi distiliuoti tiekiamo vyno kainai, šiuo atveju 0,50-0,55 EUR už litrą, o kitoje - orientacinė kaina buvo lygi rinkos kainai. Todėl 0,26 EUR už litrą kaina, nurodyta priimant sprendimą pirmojo procedūros etapo metu, neturi būti laikoma susijusia orientacine kaina už misą, nupirktą norint ją distiliuoti.
(125)
Norint nustatyti, kokiai susijusiai rinkai buvo priskiriama misa, skirta perdirbti į žaliavinį vyną, iš kurio būtų gaminamas putojantis vynas, pirmiausia reikia įvertinti, ar egzistuoja atskiros vyno rinkos ir ar misa, kurią įsigijo GfW, priklauso tai pačiai rinkai kaip ir stalo vynas. Be to, bus svarbu nustatyti, ar aukštesnės kokybės vynas galėjo kainuoti daugiau. Komisija, teikdama statistinius duomenis, visada nurodo skirtingas kainas, kurios priklauso nuo vyno kokybės. Remiantis Komisijos vyno ekspertais, kiekvienos siuntos vyno kaina skiriasi ir turimoje vyno statistikoje nurodomos tik vidutinės skirtingos kokybės vyno kainos. Faktinei kainai įtakos turi keli veiksniai. Pagrindiniai veiksniai - kokybė, brandinimo laikas, geras vardas, paklausa ir alkoholio stiprumas laipsniais pagal Ekslės skalę. Laipsniais pagal Ekslės skalę nurodomas vynuogių sunokimo ir cukraus lygis. Tai yra svarbus veiksnys, nes pagal jį nustatomas galutinis vyno sudėtyje esančio natūralaus alkoholio laipsnis. Vokietijos vyno instituto (vok. Deutsches Weininstitute) nuomone, „Sect“ / putojančio vyno gamybai turi būti naudojamas žaliavinis vynas, kurio sudėtyje yra didelio stiprumo alkoholio (36).
(126)
Šia nuomone patvirtinami Vokietijos teiginiai, kad misos stiprumas pagal Ekslės skalę turi būti didesnis, jeigu galutinis produktas - putojantis vynas, o ne stalo vynas, ir kad už didesnio stiprumo pagal Ekslės skalę misą turėjo būti mokama priemoka. Todėl Komisija pritaria Vokietijos teiginiams, kad egzistuoja atskiros rinkos ir kad už misą, kuri būtų naudojama putojančiam vynui gaminti, tikrai turėjo būti mokama daugiau nei už stalo vynui gaminti skirtą misą. Taigi, Komisija taip pat pritaria, kad kainos, kurią GfW mokėjo įsigydama misą, negalima lyginti su stalo vyno kaina - 0,26 EUR už litrą, kaip tai buvo padaryta pirmojo procedūros etapo metu.
(127)
Be to, Vokietija pateikia informacijos apie kainą, kurią galima pasiekti susijusioje rinkoje, t. y. aukštos kokybės misos, kuri būtų naudojama putojančiam vynui gaminti, rinkoje. Remiantis šia informacija, putojančiam vynui gaminti skirto žaliavinio vyno rinkoje mokama bazinė kaina už vieną litrą misos, kurios stiprumas - 60 laipsnių pagal Ekslės skalę, buvo 0,312 EUR už litrą. Už kiekvieną papildomą laipsnį pagal Ekslės skalę (ne daugiau kaip 80 laipsnių pagal Ekslės skalę) buvo mokama po 0,005 EUR už litrą. Už aukštos kokybės misą, kuri sudarė 60 % visos nupirktos misos, vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams buvo sumokėta laikantis šio principo. Be to, remiantis Vokietijos pateikta Vokietijos vynuogių augintojų asociacijos (vok. Deutsche Weinbauverband) 1998-2001 m. importo statistika, didmenomis importuojamo baltojo vyno, kuris dėl būdingos aukštos kokybės yra tinkamas putojančiam vynui gaminti, rinkos kaina buvo 0,38 EUR už litrą.
(128)
Remdamasi Komisijos vyno ekspertų pateikta informacija apie vyno kainos nustatymo būdą, pirmiau minėta Vokietijos vyno instituto informacija ir pelno pagal GfW verslo planą apskaičiavimu, Komisija linkusi sutikti su Vokietijos teiginiais dėl susijusios rinkos kainos - apie 0,38 EUR už litrą.
(129)
Vokietijos pateiktame GfW verslo plane nurodoma, kad įsigydama misą GfW tikėjosi, kad 40 % atsargų galės distiliuoti pagal prevencinio distiliavimo priemonę už 0,50-0,55 EUR už litrą kainą, 60 % atsargų parduoti už 0,375 EUR už litrą kainą, o dėl likusių 20 % atsargų GfW tikėjosi gauti papildomą 0,06 EUR už litrą ES subsidiją už vyno sandėliavimą - šis vynas po metų būtų parduotas už 0,375 EUR už litrą kainą. Iš viso GfW tikėjosi parduoti atsargų už vidutinę 0,44-0,46 EUR kainą ir uždirbti 0,06-0,09 EUR už litrą pelno. Bendras pelnas būtų nuo 2,64 mln. iki 3,96 mln. EUR.
(130)
1999 m. 40 % atsargų GfW distiliavo pagal prevencinio distiliavimo priemonę, už kurias buvo mokama po 0,50-0,55 EUR už litrą. Atsižvelgdama į tai, kad 1999 m. pabaigoje vyno rinkoje kainos krito, nors šio kritimo GfW nesitikėjo, nes prieš metus kainos buvo aukštesnės, GfW nusprendė tais metais ne parduoti likusias atsargas, bet jas sandėliuoti ir parduoti 2000 m. arba, jei kainos rinkoje išliktų mažos, dar kartą pasinaudoti antrojo etapo prevencinio distiliavimo priemone. Šis sprendimas buvo pagrįstas prielaida, kad prevencinio distiliavimo priemonė ir toliau bus taikoma. Tačiau naujuoju Reglamentu (EB) Nr. 1493/1999 dėl bendro vyno rinkos organizavimo prevencinis distiliavimas buvo uždraustas. Vietoj šios priemonės buvo siūloma savanoriško distiliavimo, vykdomo norint rinkoje realizuoti geriamąjį alkoholį, galimybė. Naujai pasiūlyta distiliavimo krizės atveju priemonė galėjo būti taikoma tik išimtiniais atvejais esant rinkos sutrikimui. Reglamento (EB) Nr. 1493/1999 35 konstatuojamoje dalyje aiškiai nurodyta, kad būtina atsisakyti distiliavimo sistemos kaip dirbtinio gamybos pertekliaus realizavimo būdo. Naujasis reglamentas įsigaliojo 2000 m. liepos 31 d.
(131)
Įmonei GfW tai reiškė, kad distiliavimo priemonės 2000-2001 vyno metais buvo daug nepalankesnės nei ankstesniais metais. Vykdant distiliavimą, skirtą geriamajam alkoholiui rinkoje realizuoti, buvo galima gauti tik apie pusę anksčiau siūlytos vidutinės 0,50-0,55 EUR už litrą kainos.
(132)
Vokietijos nuomone, šių aplinkybių nebuvo galima nuspėti, kai GfW nusprendė sandėliuoti vyną. Tačiau Komisija mano, kad šias aplinkybes iš tikrųjų buvo galima prognozuoti. Naujo bendro vyno rinkos organizavimo schemoje aiškiai nurodyta atsisakyti distiliavimo sistemos. Taigi, tuo metu, kai įmonė GfW nusprendė vykdyti antrąjį distiliavimo etapą, turėjo būti aišku, kad 2000 m. antroje pusėje ir vėliau krintant kainoms vyno rinkoje jokia pagalba taikant distiliavimo priemones nebus užtikrinta.
(133)
Tačiau teiginiai dėl to, kad GfW privalėjo žinoti apie reglamento pakeitimus, nėra svarbūs. Verslo plane, kuriuo vadovautasi pirkimo metu ir pagal kurį reikėtų vertinti GfW kaip privataus investuotojo veiksmus, buvo numatytas tik pirmasis prevencinio distiliavimo etapas, kuris buvo atliktas ir per kurį GfW buvo sumokėta 0,50-0,55 EUR už litrą kaina. Į ši planą nebuvo įtrauktas antrasis prevencinio distiliavimo etapas, taigi pirkimo metu apskaičiuojant bendrą pelną tikėtinas pelnas už tokį distiliavimą nebuvo įtrauktas. Šis etapas nebuvo verslo plano dalis ir nors neabejojama, kad GfW sprendimas pasinaudoti antru distiliavimo etapu tuo metu, kai nukrito rinkos kaina, buvo netinkamas, jis negali būti laikomas pirkimo metu vynuogių augintojams ir prekybininkams suteikta valstybės pagalba.
(134)
Remdamasi minėta informacija, Komisija daro išvadą, kad 1999 m. rudenį GfW nupirko misos už rinkos kainą, todėl jokia valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams suteikta nebuvo.
VI.2.2.c. WAK pretenzijų perleidimas ir atsisakymas
(135)
114 konstatuojamojoje dalyje daroma išvada, kad WAK perleido ir atsisakė savo pretenzijų tik siekdamas savo interesų, o tai atitiko privataus kreditoriaus kriterijų, todėl jokia valstybės pagalba įmonei GfW suteikta nebuvo. Faktas, kad WAK sprendimas buvo naudingas vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams, nėra svarbus, nes tai nebuvo WAK tikslas, o tik pastangų mėginant atgauti kuo daugiau savo lėšų rezultatas.
(136)
Komisija daro išvadą, kad perleisdamas savo pretenzijas ir jų atsisakydamas WAK nesuteikė valstybės pagalbos vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
VI.3. Pagalbos pripažinimas neteisėta pagalba
(137)
Kadangi pagalba, susijusi su paskola, kurią WAK suteikė GfW, buvo skirta ir išmokėta iš anksto apie tai nepranešus Komisijai, tai yra neteisėta pagalba, kaip apibrėžta 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, kuriuo nustatomos išsamios EB Sutarties 93 straipsnio taikymo taisyklės (37), 1 straipsnio f punkte.
VI.4. Sutarties 107 straipsnyje numatytos, su paskola GfW susijusios išimtys
(138)
Būtina ištirti, ar yra taikoma bent viena draudimo suteikti valstybės pagalbą pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį išimtis.
(139)
Atsižvelgiant į turimą informaciją, 107 straipsnio 2 dalyje ir 3 dalies a, b ir d punktuose nurodytos išimtys nėra taikomos, kadangi nagrinėjama pagalba nėra:
-
pagalba, skirta regionų, kuriuose yra neįprastai žemas gyvenimo lygis arba didelis nedarbas, ekonominei plėtrai skatinti,
-
pagalba, skirta bendriems Europos interesams svarbių projektų vykdymui skatinti arba kurios nors valstybės narės dideliems ekonomikos sutrikimams atitaisyti,
-
pagalba, skirta kultūrai remti ir paveldui išsaugoti, jei tokia pagalba prekybos sąlygų ir konkurencijos Sąjungoje nepaveikia taip, kad prieštarautų bendram interesui.
(140)
Todėl vienintelė išimtis, kurią būtų galima taikyti, yra nurodyta SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte.
(141)
Pagalbos suteikimo metu pagalba pirminės produkcijos gamintojams buvo tiesiogiai vertinama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Pagal tuo metu taikytą praktiką tam tikrus kriterijus atitinkanti pagalba investicijoms vykdyti, paskolai imti, taip pat pagalba gyvulininkystės sektoriui, gamintojų organizacijoms, reklamai ir informacijos sklaidai, dėl ligos patirtai žalai atlyginti, draudimo priemokoms mokėti bei techninė pagalba, galėjo būti laikoma suderinama su vidaus rinka. Tačiau nė viena iš minėtų su vidaus rinka suderinamos pagalbos formų negali būti remiamasi siekiant nagrinėjamai pagalbai pritaikyti išimtį.
(142)
Be to, kad tyrimas būtų išsamus, Komisija įvertino, ar šiuo atveju negalėtų būti taikomos gairės dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti. Pirmoji sąlyga, kad įmonė gautų sanavimo arba restruktūrizavimo pagalbą, yra ta, kad atitinkama įmonė turi būti laikoma sunkumus patiriančia įmone, kaip apibrėžta gairėse dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti (38). Iš Komisijos turimos informacijos nepanašu, kad tuo metu, kai pagalba buvo suteikta, įmonė turėjo sunkumų. Tik po metų dėl nuosmukio rinkoje GfW patyrė sunkumų.
(143)
Bet kuriuo atveju, Komisija pažymi, kad atitinkama valstybė narė, vykdydama savo pareigą bendradarbiauti su Komisija, turi pateikti visą Komisijos reikalaujamą informaciją, leidžiančią patikrinti, ar įvykdytos visos išimties, kuria ji nori pasinaudoti, taikymo sąlygos (39). Šioje byloje Vokietija nepateikė pakankamai informacijos, kuria remdamasi Komisija galėtų įvertinti duomenis pagal šias gaires, ir Vokietijos institucijos nepateikė pakankamai dokumentų, kuriais remdamasi Komisija galėtų įvertinti pagalbą, atsižvelgdama į kitas suderinamos pagalbos formas, nurodytas 126 dalyje, - tai nebuvo atlikta nepaisant Komisijos pateiktos informacijos, nurodytos 44 punkte dėl sprendimo pradėti nagrinėjimo procedūrą.
(144)
Jei pagalbos priemonių suderinamumas su vidaus rinka turi būti vertinamas tiesiogiai pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, toks suderinamumas turi būti aiškinamas siaurai. Turi būti aiškiai parodyta, kad teigiamas pagalbos priemonės poveikis yra didesnis už neigiamą poveikį konkurencijai ir deramam vidaus rinkos funkcionavimui, kuris galėjo būti padarytas suteikiant šią pagalbą. Nelaikoma, kad tiesiog gamintojų finansinei padėčiai gerinti skirtos ir niekaip sektoriaus plėtros neskatinančios vienašalės valstybės pagalbos priemonės atitinka šiuos kriterijus, todėl tokia pagalba laikoma su vidaus rinka nesuderinama veiklos pagalba.
(145)
Dėl minėtų priežasčių paskolos forma GfW suteiktai pagalbai negali būti taikoma nė viena galima 107 straipsnio 3 dalies išimtis. Todėl laikoma, kad tokia pagalba yra nesuderinama su vidaus rinka.
(146)
Jokios kitos išimtys pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą nėra taikomos.
VII. IŠVADA
(147)
Dėl minėtų priežasčių Komisija mano, kad GfW suteikta paskola negali būti laikoma suderinama su vidaus rinka. Komisija taip pat mano, kad Vokietija šią priemonę įgyvendino neteisėtai.
(148)
Dėl minėtų priežasčių Komisija mano, kad vėlesnis pretenzijų perleidimas ir pretenzijų bei būsimų palūkanų atsisakymas nėra laikomi valstybės pagalba nei įmonei GfW, nei vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams.
(149)
Dėl minėtų priežasčių Komisija mano, kad misa buvo nupirkta rinkos kainomis ir atitiko bendrą verslo praktiką, todėl šis pirkimas nelaikomas vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams suteikta valstybės pagalba.
(150)
Jei nustatoma, kad neteisėtai suteikta valstybės pagalba yra nesuderinama su vidaus rinka, natūralus padarinys yra šios pagalbos susigrąžinimas, siekiant kiek įmanoma atkurti tokią konkurencinę padėtį, kokia buvo iki pagalbos suteikimo.
(151)
Kadangi GfW teisių perėmėjo nėra, pagal nusistovėjusią teismo praktiką (40) susigrąžinti šios sumos nėra įmanoma.
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Valstybės pagalba, kuri lygi skirtumui, gautam iš palūkanų normos, taikomos GfW paskolai, atėmus rinkos palūkanų normos ir rizikos priemokos, kuri turėjo būti nustatyta suteikiant paskolą, sumą, ir kurią Vokietija, pažeisdama Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalį, neteisėtai suteikė įmonei Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH, yra nesuderinama su vidaus rinka.
2 straipsnis
WAK pretenzijų perleidimas ir atsisakymas nelaikomas pagalba GfW arba vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalį.
3 straipsnis
1999 m. GfW nupirkta misa nelaikoma pagalba vynuogių auginimo įmonėms ir prekybininkams pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalį.
4 straipsnis
Vokietija neturi iš pagalbos gavėjo susigrąžinti 1 straipsnyje nurodytos pagalbos sumos, kadangi pagalbos gavėjas yra nemokus, buvo likviduotas ir pašalintas iš prekybos registro, o jokio teisių perėmėjo nėra.
5 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Vokietijos Federacinei Respublikai.
Priimta Briuselyje 2011 m. birželio 29 d.