NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 578/2010
ze dne 29. června 2010,
kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 1216/2009, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1216/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů (1), a zejména na čl. 8 odst. 3 první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Komise (ES) č. 1043/2005 ze dne 30. června 2005, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritérií pro stanovení výše těchto náhrad (2), bylo několikrát podstatně změněno. Vzhledem k tomu, že jsou nezbytné další změny, mělo by být uvedené nařízení nahrazeno.
(2)
Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty („jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (3) stanoví, že v míře nezbytné pro umožnění vývozu některých zemědělských produktů ve formě určitého zpracovaného zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, na základě kurzů nebo cen za tyto produkty na světovém trhu, může být rozdíl mezi těmito kurzy nebo cenami a cenami v Unii pokryt vývozní náhradou. Poskytování náhrad pro všechny tyto zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, by proto mělo podléhat společným pravidlům.
(3)
Za účelem zajištění jednotného používání nařízení (ES) č. 1234/2007, pokud jde o poskytování vývozních náhrad, by se tyto náhrady neměly poskytovat na zboží ze třetích zemí používané při výrobě zboží, které se vyváží poté, co bylo ve volném oběhu v Unii.
(4)
Vývozní náhrady by se měly vyplácet na zboží, které se získává přímo ze základních produktů, z produktů získaných zpracováním základních produktů a z produktů obdobných kterékoliv z těchto kategorií. V každém z těchto případů by se měl určit způsob stanovení výše vývozní náhrady.
(5)
Nařízení Komise (ES) č. 612/2009 ze dne 7. července 2009, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (4), a nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty (5), se obecně používají u zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. Je proto nezbytné vymezit, jak se určitá ustanovení uvedených nařízení mají používat.
(6)
V souladu s nařízením Komise (ES) č. 1670/2006 ze dne 10. listopadu 2006, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1784/2003, pokud jde o stanovení a poskytování náhrad pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin (6), je sazba vývozní náhrady sazba, která je použitelná v den, kdy jsou obiloviny určené k výrobě lihovin podrobeny celní kontrole. Umístění obilovin určených k výrobě lihovin uvedených v článku 2 nařízení (ES) č. 1670/2006 pod celní dohled by proto mělo být pro účel poskytnutí vývozní náhrady považováno za rovnocenné vývozu.
(7)
Lihoviny jsou ve srovnání s jiným zbožím považovány za méně citlivé na cenu zemědělských produktů používaných při jejich výrobě. Protokol 19 k Aktu o přistoupení Spojeného království, Irska a Dánska však stanoví, že se musí rozhodnout o nezbytných opatřeních, aby se usnadnilo používání obilovin Unie při výrobě lihovin získávaných z obilovin.
(8)
Mnohé zboží, které vyrábí podnik za jasně definovaných technických podmínek a které má stálé vlastnosti a jakost, se řídí obvyklým schématem vývozu. K usnadnění vývozních formalit by se pro takové zboží měl přijmout zjednodušený postup, pomocí něhož by výrobce příslušným orgánům sděloval informace, které tyto orgány považují za nezbytné, pokud jde o podmínky výroby zboží. Pro případy, kdy se množství zemědělských produktů skutečně použitá při výrobě vyváženého zboží evidují u příslušných orgánů, by se mělo začlenit ustanovení týkající se každoročního potvrzování tohoto zaevidování, aby se snížilo riziko spojené s případným nesdělením změn těchto množství.
(9)
Celá řada zemědělských produktů podléhá přírodním a sezónním výkyvům. V důsledku toho se může obsah zemědělských produktů ve vyváženém zboží lišit. Výše náhrady by se proto měla stanovit na základě množství zemědělských produktů, které byly skutečně použity při výrobě vyváženého zboží. U některého zboží jednoduchého a poměrně stálého složení by se však výše náhrady kvůli správnímu zjednodušení měla určovat na základě pevně stanovených množství zemědělských produktů.
(10)
K získání nároku na náhradu je nutné, aby se použité zemědělské produkty, a zejména zboží vyrobené z těchto produktů, vyvezly. Jakákoli výjimka z tohoto pravidla by měla být vykládána restriktivně. Během procesu výroby zboží však výrobcům mohou vzniknout ztráty u surovin, za které přesto byly zaplaceny ceny Unie, zatímco ztráty vzniklé výrobcům, kteří jsou usazeni mimo Unii, se omezují na ceny na světovém trhu. Kromě toho během procesu výroby vznikají určité vedlejší produkty, které se z hlediska hodnoty výrazně liší od hlavních produktů. V některých případech lze tyto vedlejší produkty používat pouze jako krmivo. Je tudíž nezbytné stanovit společná pravidla pro vymezení pojetí množství produktů skutečně použitých při procesu výroby vyváženého zboží.
(11)
Pro účely čl. 8 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1216/2009 je nezbytné stanovit, že náhrady pro základní produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I, by měly být určeny pro totéž období, jaké je stanoveno pro náhrady pro zemědělské produkty vyvážené nezpracované. Je však rovněž třeba stanovit možnost odchýlit se od uvedeného pravidla za okolností narušení trhu, které se určí v souladu s postupem uvedeným v čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 1216/2009.
(12)
Při stanovování sazby náhrady pro základní produkty nebo obdobné produkty by se měly brát v úvahu podpory nebo jiná opatření s podobným účinkem, použitelná v souladu s nařízením (ES) č. 1234/2007.
(13)
Bramborový škrob by měl být pro účely stanovení vývozní náhrady považován za obdobný kukuřičnému škrobu. Mělo by však být možné stanovit zvláštní sazbu náhrady pro bramborový škrob v situacích na trhu, kdy je jeho cena podstatně nižší než cena kukuřičného škrobu.
(14)
V souladu s čl. 162 odst. 2 nařízení (ES) č. 1234/2007 nesmí být náhrady poskytované pro vývoz zemědělských produktů použitých ve zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, vyšší než náhrady, které by byly vyplatitelné na tyto produkty v případě, že by se vyvážely nezpracované. Na tuto okolnost by měl být brán ohled při stanovení sazeb náhrad a při vytváření pravidel pro to, aby produkt mohl být považován za obdobný jinému produktu.
(15)
Některé zboží, které má podobné vlastnosti, mohlo být získáno pomocí různých technologií z různých základních materiálů. Od vývozců by se mělo požadovat, aby uvedli povahu základních materiálů a poskytli určité údaje týkající se výrobního procesu, pokud jsou takové informace nezbytné pro stanovení nároku na náhradu či příslušné sazby náhrady, která se má použít.
(16)
Při výpočtu množství zemědělských produktů, které byly skutečně použity, je vhodné brát ohled na obsah sušiny v případě škrobů a některých glukózových a maltodextrinových sirupů.
(17)
Pokud tak vyžaduje situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky některých trhů nebo dohody o mezinárodním obchodu, mělo by být možné rozlišovat náhradu pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, podle místa určení.
(18)
S ohledem na řízení výše náhrad, které mohou být poskytovány během rozpočtového roku pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, by mělo být umožněno stanovit různé sazby pro vývoz se stanovením nebo bez stanovení sazby náhrady předem, a to na základě vývoje na trhu Unie nebo na světových trzích.
(19)
Výše náhrad, kterou lze poskytovat v kterémkoli rozpočtovém roce, je omezena v souladu s mezinárodními závazky Unie. Vývoz zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, by se měl umožnit za podmínek, které jsou známy předem. Zejména by mělo být možné, aby hospodářské subjekty získaly ujištění o tom, že tento vývoz je způsobilý pro náhradu slučitelnou se závazky Unie. V případech, kdy takové ujištění již nemůže být poskytnuto, by měli být vývozci informováni s dostatečným předstihem. Vydávání osvědčení o náhradě umožňuje sledovat žádosti o náhradu a zaručit jejich držitelům, že jim bude poskytnuta náhrada až do výše, na kterou je osvědčení vydáno, pokud splní všechny ostatní podmínky pro náhradu stanovené v právních předpisech Unie.
(20)
Měla by být stanovena řídicí opatření pro systém osvědčení o náhradě. Mělo by se zejména vytvořit ustanovení týkající se koeficientu snížení, který se použije, pokud žádosti o osvědčení o náhradě překročí dostupné částky. Pro některé případy by se mělo vytvořit ustanovení týkající se pozastavení vydávání osvědčení o náhradě.
(21)
Osvědčení o náhradě slouží k zajištění shody s mezinárodními závazky Unie. Rovněž umožňují stanovení náhrady předem, kterou lze poskytovat pro zemědělské produkty použité při výrobě zboží vyváženého do třetích zemí. Tento účel se v některých ohledech liší od záměrů vývozních licencí vydávaných pro základní produkty vyvážené nezpracované, které podléhají mezinárodním závazkům týkajícím se množstevních omezení. Je proto nezbytné přesně stanovit, která obecná ustanovení použitelná u zemědělských licencí a osvědčení, v současné době stanovená v nařízení Komise (ES) č. 376/2008 ze dne 23. dubna 2008, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty (7), by se neměla vztahovat na osvědčení o náhradě.
(22)
Sazby náhrad se většinou stanovují nebo upravují vždy ve čtvrtek. Je nezbytné snížit nebezpečí, že budou žádosti o stanovení náhrady předem pro produkty předkládány ze spekulativních důvodů. Proto v případě, že je žádost o stanovení náhrady předem předložena ve čtvrtek, měla by být žádost považována za předloženou následující pracovní den.
(23)
Aby se členským státům usnadnil provoz režimu vývozních náhrad, měly by být sazby náhrad pro různé základní produkty použité ve zboží, na něž se nevztahuje příloha I, simultánně stanoveny předem.
(24)
Žádosti o osvědčení mohou být předkládány pro částky vyšší než částky, které mohou být poskytnuty. Rozpočtový rok by se proto měl rozdělit na období tak, aby se osvědčení mohla dát k dispozici jak hospodářským subjektům, které vyvážejí na konci rozpočtového roku, tak i těm, které vyvážejí na začátku rozpočtového roku. Je-li to vhodné, měl by se u všech částek požadovaných během určitého období uplatňovat koeficient snížení.
(25)
V případech, kdy je celková částka náhrad, o niž se žádá ohledně konkrétní tranše, nižší než částka, která je pro uvedenou tranši k dispozici, mělo by být hospodářským subjektům umožněno předložit každý týden žádosti o osvědčení o náhradě ohledně jakékoliv zbývající částky v rámci dané tranše.
(26)
Je nezbytné stanovit způsob, jakým by se měla některá ustanovení nařízení (ES) č. 376/2008 vztahující se k osvědčením stanovícím vývozní náhradu předem, o které se žádá v souvislosti s nabídkovým řízením vypsaným v dovážející třetí zemi, vztahovat na osvědčení o náhradě.
(27)
Měly by být stanoveny podmínky pro uvolnění jistoty, která je složena v souvislosti s osvědčeními o náhradě. Uvedené podmínky by měly zahrnovat povinnosti považované za základní požadavky, na jejichž základě se jistota skládá, a důkazy, které je třeba předložit, aby se prokázalo splnění uvedených povinností.
(28)
Většině vývozců je v náhradách poskytováno méně než 100 000 EUR ročně. Dohromady má tento vývoz malý hospodářský význam a tvoří jen malou část celkové výše náhrad poskytovaných pro zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. V takových případech by proto mělo být možné osvobodit malé vývozce od požadavku předkládat osvědčení. V zájmu zjednodušení by v určitých případech měli být oprávněni využívat osvědčení o náhradě, aniž by pozbyli statusu malého vývozce. V zájmu zamezení zneužívání je však nezbytné používání tohoto osvobození omezit na členský stát, v němž je malý vývozce usazen.
(29)
Měl by se vytvořit režim monitorování, založený na zásadě, že by vývozce při každém vývozu zboží měl učinit prohlášení příslušným orgánům ohledně množství produktů použitých při výrobě vyváženého zboží. Příslušné orgány by měly učinit veškerá opatření, která považují za nezbytná, k ověření správnosti těchto prohlášení.
(30)
Orgány odpovědné za kontrolu prohlášení vývozce nemusí mít k dispozici dostatečné důkazy, které by jim umožňovaly přijmout prohlášení o použitých množstvích, i kdyby se zakládalo na chemické analýze. Tyto situace velmi pravděpodobně vyvstanou v případech, kdy zboží k vývozu bylo vyrobeno v jiném členském státě, než je vyvážející členský stát. Příslušné orgány vyvážejícího členského státu by proto měly být schopny získat v případě potřeby přímo od příslušných orgánů druhého členského státu všechny informace, které jsou příslušné orgány druhého členského státu schopny získat a které se týkají podmínek výroby zboží.
(31)
Po konzultaci s příslušnými orgány členského státu, v němž je zboží vyrobeno, by se hospodářským subjektům mělo povolit podání zjednodušeného prohlášení o použitých produktech, a to ve formě souhrnných množství těchto produktů, pokud povedou podrobné záznamy o použitých produktech a dají je k dispozici uvedeným orgánům.
(32)
Není vždy možné, aby vývozce znal přesná množství použitých zemědělských produktů, ohledně kterých může žádat o náhradu, a to zejména pokud sám není výrobce. Vývozce tudíž není vždy schopen podat prohlášení o těchto množstvích. Je proto nezbytné, aby se stanovila náhradní metoda výpočtu náhrady, o jejíž použití může dotyčná osoba požádat. Tato metoda by se omezovala na některé zboží, a to na základě chemické analýzy tohoto zboží a za použití tabulky za tímto účelem vytvořené.
(33)
V souladu s článkem 28 nařízení (ES) č. 612/2009 nemá být poskytnuta žádná náhrada pro produkty, které nemají řádnou a uspokojivou obchodní jakost v den přijetí vývozního prohlášení. Za účelem zajištění jednotného používání tohoto pravidla by se mělo jasně stanovit, že pro poskytnutí náhrady pro některé produkty živočišného původu, na které se vztahuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 ze dne 29. dubna 2004 o hygieně potravin (8) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu (9), a které jsou uvedeny v příloze II tohoto nařízení, by měly být dotčené produkty živočišného původu připravené v souladu s požadavky uvedených nařízení a nést požadované označení zdravotní nezávadnosti.
(34)
Je nutné, aby Komise byla schopna monitorovat veškerá přijatá opatření, která se týkají poskytnutých vývozních náhrad. Příslušné orgány členských států by proto měly Komisi předávat určité statistické informace. Měl by být přesně stanoven formát a rozsah těchto informací.
(35)
V souladu s čl. 12 odst. 1 a 4 nařízení (ES) č. 612/2009 složky jiné než produkty v odvětví cukru uvedené v čl. 162 odst. 1 písm. a) bodě iii) a písm. b) nařízení (ES) č. 1234/2007, pro které je poskytnuta vývozní náhrada, musí pocházet z Unie. Měla by být proto stanovena opatření, kterými se zajistí splnění uvedeného požadavku.
(36)
Existuje velké množství žádostí, na jejichž základě se poskytují náhrady v souladu s tímto nařízením. Většina zboží, ohledně kterého se tyto žádosti předkládají, se vyrábí za jasně stanovených technických podmínek, má stálé vlastnosti a jakost, řídí se obvyklým schématem vývozu a jeho výrobní plány zaevidovaly a potvrdily příslušné orgány. Za těchto specifických okolností a s cílem zjednodušit administrativní práci spojenou s poskytováním vývozních náhrad podle tohoto nařízení je vhodné poskytnout členským státům větší flexibilitu používáním článku 24 nařízení (ES) č. 612/2009, pokud jde o maximální hodnoty, pod jejichž úrovní mohou členské státy osvobodit hospodářké subjekty od povinnosti předložit požadovaný doklad, jiný než přepravní doklad.
(37)
Je vhodné, aby se na celém území Unie zajistilo jednotné používání ustanovení o poskytování náhrad pro zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. Každý členský stát by za tímto účelem měl informovat Komisi o režimu monitorování, který uplatňuje na svém území u různých druhů vyváženého zboží.
(38)
Na přechod od administrativních opatření týkajících se osvědčení o náhradě podle nařízení (ES) č. 1043/2005 k administrativním opatřením stanoveným v tomto nařízení by měla být poskytnuta dostatečná doba. Toto nařízení by se proto mělo použít na žádosti o osvědčení předložené od prvního dne prvního období pro předkládání v rozpočtovém roce 2011 a uvedeného dne vstoupit v platnost.
(39)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT A DEFINICE
Článek 1
1. Tímto nařízením se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1216/2009, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad vytvořený podle nařízení (ES) č. 1234/2007.
Použije se na vývoz základních produktů, produktů získaných jejich zpracováním nebo produktů obdobných jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3 tohoto nařízení, pokud jsou tyto produkty vyváženy ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, jsou však uvedeny v částech I až V přílohy XX nařízení (ES) č. 1234/2007 a v příloze II tohoto nařízení.
2. Vývozní náhrada uvedená v odstavci 1 se neposkytuje na zboží propuštěné do volného oběhu v souladu s článkem 29 Smlouvy, které je znovu vyvezeno.
Na toto zboží se neposkytuje žádná náhrada v případě, že se vyváží po zpracování nebo po zapracování do jiného zboží.
3. Kromě případu obilovin se na produkty používané při výrobě alkoholu, který je obsažen v lihovinách uvedených v příloze II a spadajících do kódu KN 2208, neposkytuje žádná náhrada.
Článek 2
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„rozpočtovým obdobím“ období od 1. října jednoho roku do 30. září roku následujícího;
b)
„rozpočtovým rokem“ období od 16. října jednoho roku do 15. října roku následujícího;
c)
„základními produkty“ produkty uvedené v příloze I tohoto nařízení;
d)
„složkami“ základní produkty, produkty získané jejich zpracováním nebo produkty obdobné těmto dvěma kategoriím, které se používají při výrobě zboží a jsou uvedeny v čl. 162 odst. 1 písm. a) bodech i), ii), iii), v) a vii) a písm. b) nařízení (ES) č. 1234/2007;
e)
„zbožím“ produkty, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, jsou však uvedeny v částech I až V přílohy XX nařízení (ES) č. 1234/2007 a v příloze II tohoto nařízení;
f)
„dohodou“ Dohoda o zemědělství uzavřená během Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání;
g)
„potravinovou pomocí“ projekty potravinové pomoci, které splňují podmínky stanovené v čl. 10 odst. 4 dohody;
h)
„rezidui“ produkty výrobního procesu, jejichž složení se jasně odlišuje od skutečně vyváženého zboží a které nelze uvádět na trh;
i)
„vedlejšími produkty“ produkty nebo zboží získané v průběhu výrobního procesu, jejichž složení nebo vlastnosti se odlišují od skutečně vyváženého zboží a které jsou způsobilé pro uvádění na trh;
j)
„ztrátami“ množství produktů nebo zboží vzniklých z výrobního procesu od fáze, při které se zemědělské produkty používají nezpracované při výrobě, kromě množství skutečně vyváženého zboží a kromě reziduí a vedlejších produktů, a které nelze uvádět na trh.
2. Pro účely odst. 1 písm. h), i) a j) se za uváděné na trh nepovažují produkty získané v průběhu výrobního procesu, jejichž složení je odlišné od zboží skutečně vyváženého a které jsou prodány proti platbě představující výhradně náklady vzniklé v souvislosti s jejich likvidací.
Pro účely odst. 1 písm. j) jsou produkty nebo zboží vzniklé z výrobního procesu, které lze použít pouze jako krmivo, ať už proti platbě nebo nikoli, považovány za obdobné ztrátám.
Článek 3
1. Bramborový škrob kódu KN 1108 13 00 přímo vyráběný z brambor, kromě vedlejších produktů, se považuje za obdobný produktu získanému zpracováním kukuřice.
2. Syrovátka kódů KN 0404 10 48 až 0404 10 62, nezahuštěná, též zmrazená, se považuje za obdobnou syrovátce v prášku uvedené v příloze I (dále jen „skupina produktů 1“).
3. Následující produkty se považují za obdobné mléku v prášku o obsahu tuku nepřesahujícím 1,5 % uvedenému v příloze I (dále jen „skupina produktů 2“):
a)
mléko a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 90 51 a 0404 90 21, nezahuštěné ani neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, též zmrazené, o obsahu mléčného tuku nepřesahujícím 0,1 % hmotnostních;
b)
mléko a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 90 11 a 0404 90 21, v prášku, granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku nepřesahujícím 1,5 % hmotnostních.
4. Následující produkty se považují za obdobné mléku v prášku o obsahu tuku 26 % uvedenému v příloze I (dále jen „skupina produktů 3“):
a)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 90 51, 0403 90 53, 0404 90 21 a 0404 90 23, nezahuštěné ani neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, též zmrazené, o obsahu mléčného tuku převyšujícím 0,1 %, avšak nepřesahujícím 6 % hmotnostních;
b)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 10 19, 0403 90 13, 0403 90 19, 0404 90 23 a 0404 90 29 v prášku, granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku vyšším než 1,5 %, avšak nižším než 45 % hmotnostních.
5. Následující produkty se považují za obdobné skupině produktů 6:
a)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 19, 0403 90 59, 0404 90 23 a 0404 90 29, nezahuštěné ani neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku převyšujícím 6 % hmotnostních;
b)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 19, 0403 90 19 a 0404 90 29, v prášku, granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku nejméně 45 % hmotnostních;
c)
máslo a ostatní mléčné tuky kódů KN 0405 10, 0405 20 90, 0405 90 10 a 0405 90 90 o obsahu mléčného tuku jiném než 82 % hmotnostních, avšak nejméně 62 % hmotnostních.
6. Mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11 až 0403 10 19, 0403 90 51 až 0403 90 59 a 0404 90 21 až 0404 90 29, zahuštěné, jiné než v prášku, v granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, se považují za obdobné skupině produktů 2, pokud jde o obsah beztučné sušiny v daném produktu. Pokud jde o složku mléčného tuku v takovém produktu, považuje se za obdobnou skupině produktů 6.
První pododstavec se vztahuje také na sýry a tvaroh.
7. Loupaná rýže kódu KN 1006 20 a poloomletá rýže kódů KN 1006 30 21 až 1006 30 48 se považuje za obdobnou celoomleté rýži kódů KN 1006 30 61 až 1006 30 98.
8. Pokud následující produkty splňují při vývozu v nezpracovaném stavu podmínky způsobilosti pro náhradu stanovené v nařízení (ES) č. 1234/2007 a v nařízení Komise (ES) č. 951/2006 (10), považují se za obdobné bílému cukru kódu KN 1701 99 10:
a)
surový řepný nebo třtinový cukr kódu KN 1701 11 90 nebo kódu KN 1701 12 90 a o obsahu sacharózy v sušině nejméně 92 % hmotnostních podle polarimetrické metody;
b)
cukr kódu KN 1701 91 00 nebo kódu KN 1701 99 90;
c)
produkty uvedené v písm. c) části III přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 kromě směsí získaných částečně použitím produktů uvedených v části I přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007;
d)
produkty uvedené v písm. d) a g) části III přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 kromě směsí získaných částečně použitím produktů uvedených v příloze I nařízení (ES) č. 1234/2007.
Článek 4
Kromě ustanovení tohoto nařízení se použije také nařízení (ES) č. 612/2009 a nařízení EHS) č. 2220/85, pokud čl. 39 odst. 4 a článek 50 tohoto nařízení nestanoví jinak.
KAPITOLA II
VÝVOZNÍ NÁHRADY
ODDÍL 1
Metoda výpočtu
Článek 5
1. Výše náhrady poskytované pro množství každého základního produktu vyváženého ve formě stejného druhu zboží, určené v souladu s oddílem 2, se získá vynásobením uvedeného množství sazbou náhrady pro základní produkt vypočítanou na jednotku hmotnosti v souladu s oddílem 3.
2. Pokud jsou podle čl. 15 odst. 2 stanoveny různé sazby náhrady pro určitý základní produkt, pro každé z množství základního produktu, pro něž existuje odlišná sazba náhrady, se vypočítá samostatná výše.
3. Pokud se při výrobě vyváženého zboží používá zboží, sazba náhrady, která se má použít při výpočtu částky vztahující se ke každému ze základních produktů, k produktům získaným jejich zpracováním nebo produktům obdobným jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3, které byly použity při výrobě vyváženého zboží, je sazba použitelná v případě, že se zboží použité při výrobě vyváží nezpracované.
ODDÍL 2
Referenční množství
Článek 6
Co se týče zboží, množství každého ze základních produktů, které má sloužit jako základ pro výpočet výše náhrady (dále jen „referenční množství“), se určí v souladu s články 7, 8 a 9 s výjimkou případů, kdy je učiněn odkaz na přílohu III, nebo případů, kdy se použije čl. 47 odst. 2.
Článek 7
V případě použití základního nezpracovaného produktu nebo obdobného produktu je referenční množství množstvím, které se skutečně používá při výrobě vyváženého zboží, přičemž se zohlední přepočítací koeficienty uvedené v příloze VII.
Článek 8
1. V případě použití produktu, jehož se týká čl. 1 odst. 1 písm. a) a část I přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 nebo čl. 1 odst. 1 písm. b) a část II přílohy I nařízení (ES).1234/2007, je referenční množství množstvím, které se skutečně používá při výrobě vyváženého zboží, upraveným tak, aby odpovídalo množství základního produktu, pomocí použití koeficientů uvedených v příloze V tohoto nařízení, pokud se na dotyčný produkt vztahuje jedno z těchto písmen:
a)
produkt vzniká zpracováním základního produktu nebo produktu obdobného uvedenému základnímu produktu;
b)
produkt je obdobný produktu vzniklému zpracováním základního produktu;
c)
produkt vzniká zpracováním produktu, který je obdobný produktu vzniklému zpracováním základního produktu.
2. Odchylně od odstavce 1 odpovídá referenční množství u obilných destilátů obsažených v lihovinách kódu KN 2208 3,4 kg ječmene na % objemových alkoholu získaného z obilovin na hektolitr vyvážené lihoviny.
Článek 9
1. S výhradou článku 11 se v případě použití kteréhokoli z následujících produktů referenční množství pro každý ze základních produktů rovná množství, které stanoví příslušné orgány v souladu s článkem 45:
a)
produkt, na nějž se nevztahuje příloha I Smlouvy, získaný zpracováním produktu uvedeného v článku 7 nebo 8 tohoto nařízení;
b)
produkt získaný ze směsi nebo zpracováním několika produktů uvedených v článku 7 nebo 8 nebo produktů uvedených v písmeni a) tohoto pododstavce.
Referenční množství se určí na základě množství produktu, které bylo skutečně použito při výrobě vyváženého zboží.
Za účelem výpočtu uvedeného množství se použijí přepočítací koeficienty uvedené v příloze VII, případně zvláštní pravidla pro výpočet, poměry rovnocennosti a koeficienty uvedené v článku 8.
2. Odchylně od odstavce 1 u lihovin na bázi obilovin obsažených v lihovinách kódu KN 2208 referenční množství odpovídá 3,4 kg ječmene na % objemových alkoholu získaného z obilovin na hektolitr vyvážené lihoviny.
Článek 10
1. Pro účely článků 6 až 9 se produkty, které se používají nezpracované při výrobě vyváženého zboží, považují za skutečně použité.
2. Pokud je během jedné z fází výroby tohoto zboží samotný základní produkt zpracován na jiný důkladněji zpracovaný základní produkt a použit v pozdější fázi, potom se za skutečně použitý považuje pouze tento důkladněji zpracovaný základní produkt.
3. Množství skutečně použitých produktů ve smyslu odstavce 1 se určují pro každé vyvážené zboží.
4. Odchylně od odstavců 1, 2 a 3 v případě pravidelného vývozu zboží, které vyrábí určitý podnik podle jasně definovaných technických podmínek a které má stálé vlastnosti a jakost, lze daná množství na základě dohody s příslušnými orgány určovat buď z výrobního plánu pro zboží, nebo z průměrných množství produktu použitých během stanovené doby při výrobě daného množství tohoto zboží. Množství produktů takto určená zůstávají základem pro výpočet, pokud nedojde k žádné změně podmínek, za kterých se zboží vyrábí.
S výjimkou případu, kdy daná množství úředně schválí příslušný orgán, se množství produktů takto stanovená potvrzují alespoň jednou za rok.
Článek 11
1. Pokud jde o zboží uvedené v příloze III, referenční množství v kilogramech základního produktu na 100 kg zboží je množství v uvedené příloze u každého druhu tohoto zboží.
V případě čerstvých těstovin se však množství základních produktů stanovená v příloze III sníží na rovnocenné množství sušených těstovin vynásobením těchto množství procentním podílem sušiny z těstovin a jejich vydělením číslem 88.
2. Pokud bylo zboží uvedené v příloze III vyrobeno částečně z produktů, u kterých se vyplácení vývozní náhrady řídí nařízením (ES) č. 1234/2007, a částečně z jiných produktů, referenční množství týkající se těchto prvně jmenovaných produktů se určí v souladu s články 6 až 10.
Článek 12
1. Pro účely stanovení skutečně použitých množství zemědělských produktů se použijí odstavce 2 a 3.
2. Všechny zemědělské produkty použité ve smyslu článku 10, u kterých vzniká nárok na náhradu a které se v obvyklém průběhu výrobního procesu ztrácejí v takových formách, jako je pára nebo kouř, nebo přeměnou na neobnovitelný prach nebo popel, jsou způsobilé pro náhradu ohledně všech použitých množství.
3. Každé množství zboží, které není skutečně vyvezeno, není způsobilé pro náhrady ohledně skutečně použitých množství zemědělských produktů.
Pokud má toto zboží stejné složení jako zboží skutečně vyvezené, může se použít poměrné snížení množství zemědělských produktů skutečně použitých při výrobě druhého jmenovaného zboží.
Článek 13
1. Odchylně od čl. 12 odst. 3 jsou ztráty v hodnotě nejvýše 2 % hmotnostních, které jsou nedílnou součástí výroby tohoto zboží, způsobilé pro náhrady.
Prahová hodnota 2 % se vypočítá jako poměr hmotnosti sušiny všech použitých surovin, po odečtení množství uvedených v čl. 12 odst. 2, k hmotnosti sušiny skutečně vyvezeného zboží nebo pomocí použití jakékoli jiné metody výpočtu vhodné s ohledem na podmínky výroby zboží.
2. Pokud jsou ztráty, které jsou nedílnou součástí výroby zboží, vyšší než 2 %, není nadměrná ztráta způsobilá pro náhrady, pokud jde o množství skutečně použitých zemědělských produktů. Příslušné orgány členských států však mohou přijmout řádně odůvodněné vyšší ztráty. Členské státy oznámí Komisi případy, ve kterých příslušné orgány přijaly vyšší ztráty, jakož i důvody, proč tak učinily.
3. Pro náhrady jsou způsobilá skutečně použitá množství zemědělských produktů obsažená v reziduích.
4. V případech, kdy vznikají vedlejší produkty, se množství skutečně použitých zemědělských produktů připisují k vyvezenému zboží a k vedlejším produktům, a to v uvedeném pořadí.
ODDÍL 3
Sazby náhrady
Článek 14
1. Sazbu náhrady pro základní produkty uvedené v příloze I tohoto nařízení, vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, jak je stanoveno v článku 164 nařízení (ES) č. 1234/2007, stanoví Komise na 100 kg základního produktu na stejnou dobu jako v případě náhrad pro takové produkty vyvážené nezpracované.
2. Odchylně od odstavce 1 může být náhrada stanovena podle jiného časového rozvrhu určeného v souladu s postupem uvedeným v čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 1216/2009.
Článek 15
1. Sazbu náhrady stanoví Komise se zvláštním ohledem na následující skutečnosti:
a)
průměrné náklady vzniklé zpracovatelským odvětvím v souvislosti se získáváním dodávek základních produktů na trhu Unie a ceny existující na světovém trhu;
b)
úroveň náhrady pro vývoz zpracovaných zemědělských produktů uvedených v příloze I Smlouvy, které jsou vyráběny za podobných podmínek;
c)
potřeba zajištění rovných podmínek hospodářské soutěže mezi odvětvími, která používají produkty Unie, a těmi, která používají produkty ze třetích zemí v režimu aktivního zušlechťovacího styku;
d)
na jedné straně vývoj rozpočtových výdajů a na straně druhé vývoj cen základních produktů na trhu v Unii a na světovém trhu;
e)
shoda s omezeními plynoucími z dohod uzavřených v souladu s článkem 218 Smlouvy.
2. Při stanovování sazeb náhrady se, je-li to vhodné, u základních produktů nebo u obdobných produktů berou v úvahu podpory nebo jiná opatření s rovnocenným účinkem použitelná ve všech členských státech v souladu s nařízením (ES) č. 1234/2007.
3. Náhrady poskytované pro vývoz zemědělských produktů obsažených ve zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, nesmí být vyšší než náhrady, které jsou vyplatitelné na tyto produkty v případě, že se vyvážejí nezpracované.
Článek 16
1. V případě bramborového škrobu kódu KN 1108 13 00 se sazba náhrady stanoví odděleně, v ekvivalentu kukuřice, a to postupem podle čl. 195 odst. 2 nařízení (ES) č. 1234/2007 tak, že se použijí kritéria stanovená v čl. 15 odst. 1 tohoto nařízení. Použitá množství bramborového škrobu se převádějí na ekvivalentní množství kukuřice v souladu s článkem 8 tohoto nařízení.
2. V případě směsí D-glucitolu (sorbitolu, sorbitu) kódů KN 2905 44 a 3824 60, pokud dotyčná strana nevypracuje prohlášení uvedené v článku 45, v němž uvede informace požadované podle čl. 48 odst. 1 písm. d), nebo pokud dotyčná strana své prohlášení uspokojivě nedoloží, sazba náhrady pro tyto směsi je sazbou pro základní produkt, u něhož se uplatňuje nejnižší sazba náhrady.
Článek 17
1. Náhrada pro škroby kódů KN 1108 11 00 až 1108 19 90 nebo produkty uvedené v písm. d) části I přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 vzniklé zpracováním těchto škrobů se poskytne pouze na základě předložení prohlášení dodavatele těchto produktů, v němž se potvrzuje, že tyto produkty byly vyrobeny přímo z obilovin, brambor nebo rýže, kromě veškerého použití vedlejších produktů získaných při výrobě jiných zemědělských produktů nebo zboží.
2. Prohlášení uvedené v odstavci 1 se až do odvolání vztahuje ke všem dodávkám téhož výrobce. Ověřuje se v souladu s článkem 45.
Článek 18
1. Pokud obsah sušiny bramborového škrobu obdobného kukuřičnému škrobu podle čl. 3 odst. 1 činí nejméně 80 %, je sazba vývozní náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14. Pokud je obsah sušiny nižší než 80 %, je sazba náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14, vynásobenou 1/80 procenta skutečné sušiny.
U všech ostatních škrobů o obsahu sušiny nejméně 87 % je sazba vývozní náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14. Pokud je obsah sušiny nižší než 87 %, je sazba náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14, vynásobenou 1/87 procenta skutečné sušiny.
2. Pokud obsah sušiny v glukózových nebo maltodextrinových sirupech kódů KN 1702 30 90, 1702 40 90, 1702 90 50 nebo 2106 90 55 činí nejméně 78 %, je sazba vývozní náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14. Pokud je obsah sušiny těchto sirupů nižší než 78 %, je sazba náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14, vynásobenou 1/78 procenta sušiny.
3. Pro účely odstavce 1 se obsah sušiny u škrobů určí pomocí metody uvedené v příloze IV nařízení Komise (ES) č. 687/2008 (11) a obsah sušiny glukózových nebo maltodextrinových sirupů se určí pomocí metody 2 uvedené v příloze II směrnice Komise 79/796/EHS (12) nebo kterékoli jiné vhodné metody analýzy, která poskytuje přinejmenším stejné záruky.
4. Je-li předloženo prohlášení uvedené v článku 45, nahlásí žadatel obsah sušiny u použitých škrobů nebo glukózových nebo maltodextrinových sirupů.
Článek 19
1. Náhrady pro kasein kódu KN 3501 10, kaseináty kódu KN 3501 90 90 nebo pro vaječný albumin kódu KN 3502 11 90 a 3502 19 90 vyvážené v nezměněném stavu se mohou lišit podle místa určení, pokud si to vyžaduje některá z těchto skutečností:
a)
situace ve světovém obchodě ohledně těchto druhů zboží;
b)
specifické požadavky určitých trhů;
c)
dohody o mezinárodním obchodu.
2. Sazba náhrad pro zboží kódů KN 1902 11 00, 1902 19 a 1902 40 10 se může lišit podle místa určení.
3. Náhrada se může lišit podle toho, zda je či není stanovena předem v souladu s článkem 26.
Článek 20
1. Sazba náhrady je sazbou platnou v den, kdy se zboží vyváží, s výjimkou následujících případů:
a)
v souladu s článkem 26 byla podána žádost o to, aby sazba náhrady byla stanovena předem;
b)
v souladu s čl. 37 odst. 2 byla podána žádost a sazba náhrady byla stanovena předem v den, kdy byla žádost o osvědčení o náhradě předložena.
2. Pokud se uplatňuje systém stanovení sazby náhrady předem, sazba platná v den, kdy byla předložena žádost o stanovení náhrady předem, se použije u zboží vyváženého později během doby platnosti osvědčení o náhradě v souladu s čl. 35 odst. 2.
V případě zpracovaných výrobků z obilovin a rýže se sazba náhrady upraví za použití stejných pravidel, která se použijí při stanovení náhrad předem pro základní produkty vyvážené nezpracované, avšak za použití přepočítacích koeficientů stanovených v příloze V.
3. Na výpisy z osvědčení o náhradě ve smyslu nařízení (ES) č. 376/2008 se nevztahuje stanovení náhrady předem bez ohledu na osvědčení, z nichž pocházejí.
KAPITOLA III
OSVĚDČENÍ O NÁHRADĚ
ODDÍL 1
Obecná ustanovení
Článek 21
1. Členské státy vydávají žadateli bez ohledu na jeho místo usazení v Unii osvědčení o náhradě, která jsou platná na celém území Unie.
Osvědčení o náhradě zaručují vyplacení náhrady za předpokladu, že jsou splněny podmínky stanovené v kapitole V. Podmínky mohou obsahovat i stanovení sazeb náhrad předem. Osvědčení jsou platná pouze na jedno rozpočtové období.
2. Poskytování náhrad pro vývoz základních produktů ve formě zboží uvedeného v příloze II tohoto nařízení nebo pro obiloviny umístěné pod celní dohled určené k výrobě lihovin uvedených v článku 2 nařízení (ES) č. 1670/2006 je podmíněno předložením osvědčení o náhradě vydaným v souladu s článkem 24 tohoto nařízení.
Obiloviny uvedené v prvním pododstavci se považují za vyvezené.
První pododstavec se nepoužije na dodávky uvedené v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci třetí odrážce, čl. 33 odst. 1, čl. 37 odst. 1, čl. 41 odst. 1 a čl. 43 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009 nebo na vývoz uvedený v kapitole IV tohoto nařízení.
3. Poskytování náhrady v rámci systému stanovení náhrad předem podle čl. 20 odst. 2 je podmíněno předložením osvědčení o náhradě, ve kterém se uvádí stanovení sazeb náhrad předem.
Článek 22
1. Nařízení (ES) č. 376/2008 se vztahuje na osvědčení o náhradě uvedená v tomto nařízení.
2. Ustanovení nařízení (ES) č. 376/2008 o právech a povinnostech vyplývajících z osvědčení o náhradě vyjádřených v množstvích se použijí obdobně na práva a povinnosti vyplývající z osvědčení o náhradě uvedených v tomto nařízení pro částky vyjádřené v eurech, přičemž se zohlední příloha VI tohoto nařízení.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2 tohoto článku se čl. 7 odst. 2 a 4, články 8, 11 a 13, čl. 17 odst. 1, články 20, 23, 31, 32 a 34, čl. 35 odst. 6 a články 41, 45, 46 a 48 nařízení (ES) č. 376/2008 nepoužijí na osvědčení o náhradě uvedená v tomto nařízení.
4. Pro účely článků 39 a 40 nařízení (ES) č. 376/2008 nelze prodloužit platnost osvědčení, která vyprší 30. září.
V těchto případech se osvědčení na všechny částky, o které nebylo požádáno z důvodu vyšší moci, zruší a příslušná jistota se uvolní.
Článek 23
1. Žádosti o osvědčení o náhradě, kromě žádostí týkajících se projektů potravinové pomoci uvedených v článku 36, jsou platné pouze tehdy, pokud byla složena jistota rovnající se 10 % částky, o kterou se žádá, v souladu s podmínkami stanovenými v článku 14 nařízení (ES) č. 376/2008.
2. Jistota se uvolňuje v souladu s podmínkami stanovenými v článku 40 tohoto nařízení.
Článek 24
1. Žádost o osvědčení o náhradě a samotné osvědčení o náhradě vychází z tiskopisu „Vývozní licence nebo osvědčení o stanovení náhrady předem“ uvedeného v příloze I nařízení (ES) č. 376/2008 a udává částku v eurech.
Uvedené dokumenty se vyplňují v souladu s pokyny uvedenými v příloze VI tohoto nařízení.
2. Pokud žadatel nemá v úmyslu vyvážet zboží z jiného členského státu, než je stát, v němž žádá o osvědčení o náhradě, může příslušný orgán vzniklé osvědčení o náhradě uchovávat, zejména v elektronické podobě. V takovém případě informuje příslušný orgán žadatele o tom, že jeho osvědčení o náhradě bylo zaevidováno, a poskytne mu informace uvedené ve vyhotovení osvědčení o náhradě určeném pro držitele (dále jen „vyhotovení č. 1“). Vyhotovení osvědčení o náhradě určené pro vydávající orgány (dále jen „vyhotovení č. 2“) se nevydává.
Příslušný orgán zaznamená všechny informace z osvědčení o náhradě uvedených v oddílech III a IV přílohy VI a částky požadované na základě osvědčení.
Článek 25
1. Závazky vyplývající z osvědčení nejsou převoditelné. Práva vyplývající z osvědčení může převádět jejich držitel během doby jejich platnosti za předpokladu, že práva vyplývající z každého osvědčení či výpisu z osvědčení jsou převedena pouze na jediného nabyvatele. Tento převod se týká pouze částek, které ještě nejsou zapsány do osvědčení nebo výpisu.
2. Nabyvatelé nesmí svá práva dále převádět, mohou je ale převádět zpět na držitele. Zpětný převod na držitele se týká pouze částek, které ještě nejsou zapsány do osvědčení nebo výpisu. V těchto případech zapíše vydávající orgán v kolonce 6 osvědčení jeden z údajů stanovených v příloze VIII.
3. V případě žádosti držitele o převod práv nebo v případě zpětného převodu práv nabyvatelem na držitele uvede vydávající orgán nebo subjekt či subjekty jmenované každým členským státem na osvědčení nebo případně na výpisu z osvědčení toto:
a)
jméno a adresu nabyvatele podle odstavce 1 nebo údaj uvedený v odstavci 2;
b)
datum převodu nebo zpětného převodu na držitele potvrzené razítkem orgánu nebo subjektu.
4. Převod nebo zpětný převod na držitele nabývá platnosti dnem uvedení daného údaje podle odst. 3 písm. b).
Článek 26
1. Žádosti o stanovení sazeb náhrady předem se dotýkají všech platných sazeb náhrady.
2. Žádost o stanovení náhrady předem se může předkládat buď v době žádosti o osvědčení o náhradě, nebo kdykoli po dni, kdy bylo osvědčení o náhradě poskytnuto.
3. Žádosti o stanovení náhrady předem se podávají v souladu s oddílem II přílohy VI za použití tiskopisu uvedeného v příloze I nařízení (ES) č. 376/2008. Stanovení náhrady předem se nevztahuje na vývoz, který se uskutečnil přede dnem, kdy byla žádost předložena.
4. Žádosti o stanovení náhrady předem předložené ve čtvrtek se považují za předložené následující pracovní den.
Článek 27
1. Držitel osvědčení o náhradě může žádat o výpis z osvědčení v podobě uvedené v příloze I nařízení (ES) č. 376/2008. Žádost musí obsahovat informace uvedené v bodě 3 oddíle II přílohy VI tohoto nařízení.
Částka, na kterou se o výpis žádá, se zaznamená na původním osvědčení.
2. Aniž je dotčen článek 9 nařízení (ES) č. 376/2008, výpisy platné v celé Unii se mohou vyhotovovat z osvědčení, která se evidují jako platná osvědčení v jednom členském státě.
Článek 28
1. Každý vývozce vyplňuje zvláštní žádost o platbu ve smyslu článku 46 nařízení (ES) č. 612/2009. Předkládá se orgánu, který je odpovědný za platbu, společně s odpovídajícími osvědčeními, s výjimkou případu zaevidování osvědčení podle čl. 24 odst. 2 tohoto nařízení nebo v případě vývozu, který není pokryt osvědčeními o náhradě.
Příslušný orgán nemusí zvláštní žádost považovat za podklady pro výplatu uvedené v čl. 46 odst. 2 nařízení (ES) č. 612/2009.
Příslušný orgán může považovat zvláštní žádost za vývozní prohlášení ve smyslu čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009. V takovém případě je den, kdy orgán odpovědný za platbu podle odstavce 2 tohoto článku obdrží zvláštní žádost, dnem, kdy uvedený orgán obdrží vývozní prohlášení. Ve všech ostatních případech musí zvláštní žádost obsahovat podrobné údaje z vývozního prohlášení, včetně referenčního čísla vývozního prohlášení.
2. Orgán odpovědný za platbu určuje částku požadovanou na základě informací obsažených ve zvláštní žádosti, přičemž se za základ považuje výhradně množství a povaha vyváženého(vyvážených) základního(základních) produktu(ů) a platná(é) sazba(y) náhrady(náhrad). Zmíněné údaje se ve vývozním prohlášení uvedou jasně nebo se v něm na ně jasně odkáže.
Orgán odpovědný za platbu zaznamená uvedenou částku na osvědčení o náhradě do šesti měsíců ode dne obdržení zvláštní žádosti.
Osvědčení se zapisuje na zadní straně vyhotovení č. 1. Kolonky 28, 29 a 30 musí obsahovat částku v eurech místo množství.
Třetí pododstavec se použije obdobně na osvědčení vedená v elektronické podobě.
3. Není-li osvědčení o náhradě po zapsání zaevidováno podle čl. 24 odst. 2, vyhotovení č. 1 osvědčení se vrací držiteli nebo je na žádost vývozce uchovává platební orgán.
4. Jistota zadržená ohledně částky, která byla zapsána do osvědčení o náhradě vzhledem k vyvezenému zboží, se může uvolnit nebo může být převedena tak, aby zaručovala vyplacení náhrady předem v souladu s hlavou II kapitolou 2 nařízení (ES) č. 612/2009.
Článek 29
1. O osvědčení o náhradě vydaná pro jediné rozpočtové období se může žádat odděleně v šesti tranších. Žádosti o osvědčení se mohou předkládat nejpozději dne:
a)
7. září, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. října;
b)
7. listopadu, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. prosince;
c)
7. ledna, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. února;
d)
7. března, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. dubna;
e)
7. května, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. června;
f)
7. července, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. srpna.
2. O osvědčení o náhradě mohou hospodářské subjekty žádat pouze v souvislosti s tranší, která odpovídá prvnímu termínu po dni podání žádosti uvedenému v odst. 1.
Článek 30
Termín pro oznámení žádostí o osvědčení členskými státy Komisi je tento:
a)
14. září, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. a);
b)
14. listopadu, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. b);
c)
14. ledna, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. c);
d)
14. března, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. d);
e)
14. května, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. e);
f)
14. července, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. f).
Článek 31
1. Celková částka, ohledně které lze osvědčení o náhradě vydat pro každé rozpočtové období, se určí v souladu s odstavcem 2.
2. Od částky, která představuje maximální výši náhrad, stanovenou v souladu s čl. 9 odst. 2 dohody, se odečítají tyto složky:
a)
částka převyšující maximální částku a neoprávněně poskytnutá během předchozího rozpočtového roku;
b)
částka vyhrazená k pokrytí vývozu podle kapitoly IV tohoto nařízení;
c)
částky, ohledně kterých byla vydána osvědčení o náhradě platná během dotčeného rozpočtového období.
3. Částka, ohledně které byla vydaná osvědčení podle článku 41 vrácena, se připočte k číselnému údaji získanému v souladu s odstavcem 2.
4. Jakákoliv částka vyhrazená k pokrytí vývozu uvedeného v kapitole IV, která zůstává nevyužita, se připočte k číselnému údaji získanému v souladu s odstavcem 2.
5. Pokud ohledně částek uvedených v odst. 2 písm. a), b) a c) panuje nejistota, zohlední se tato skutečnost při určování konečné částky.
Článek 32
Celková částka, ohledně které lze osvědčení vydat pro každou z tranší uvedených v článku 29, je:
a)
30 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. září, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. a);
b)
27 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. listopadu, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. b);
c)
32 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. ledna, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. c);
d)
44 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. března, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. d);
e)
67 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. května, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. e);
f)
100 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. července, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. f).
ODDÍL 2
Žádost o vydání osvědčení o náhradě
Článek 33
1. Pokud celková částka požadovaná v žádostech obdržených pro jedno z dotčených období převyšuje maximální částku uvedenou v čl. 31 odst. 2, stanoví Komise koeficient snížení použitelný u všech žádostí předložených před odpovídajícím datem uvedeným v článku 29 tak, aby byla dodržena maximální částka uvedená v článku 31.
Komise zveřejní koeficient v Úředním věstníku Evropské unie do pěti pracovních dnů ode dnů uvedených v článku 30.
2. Pokud Komise stanoví koeficient snížení, osvědčení se vydávají na požadovanou částku vynásobenou 1 mínus koeficient snížení stanovený podle odstavce 1 tohoto článku nebo čl. 34 odst. 3 písm. a).
Pokud však jde o tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. f), mohou žadatelé stahovat své žádosti do pěti pracovních dnů od zveřejnění koeficientu v Úředním věstníku Evropské unie.
3. Členské státy oznámí Komisi do 1. srpna částky uvedené v žádostech o osvědčení o náhradě, stažených podle odst. 2 druhého pododstavce.
Článek 34
1. Pokud po termínu pro předložení žádostí o osvědčení o náhradě vzhledem ke konkrétní tranši uvedené v čl. 29 odst. 1 nebyl zveřejněn koeficient snížení podle čl. 33 odst. 1, hospodářské subjekty mohou předložit žádost o vydání osvědčení o náhradě na jakoukoli zbývající částku, která je k dispozici v rámci uvedené tranše a o niž ještě nebylo žádáno.
Žádost se předloží během období do dalšího termínu uvedeného v čl. 29 odst. 1.
2. Členské státy oznámí Komisi žádosti předložené v průběhu každého týdne vždy následující pondělí. Odpovídající osvědčení se mohou vydávat počínaje středou následující po oznámení, nevydá-li Komise jiné pokyny.
3. Pokud celková částka, ohledně které jsou obdrženy žádosti v konkrétním týdnu podávání žádostí, překročí zbývající částku, která je k dispozici, uvedenou v odstavci 1, Komise přijme jedno z následujících opatření:
a)
stanoví koeficient snížení použitelný u žádostí o osvědčení o náhradě, předložených v konkrétním týdnu předkládání žádostí, které byly oznámeny Komisi a pro které dosud nebyla vydána osvědčení o náhradě;
b)
nařídí členským státům, aby zamítly žádosti předložené v konkrétním týdnu předkládání žádostí, které se teprve musí oznámit Komisi;
c)
pozastaví předkládání žádostí o osvědčení o náhradě.
4. Každé nařízení přijaté podle odstavce 3 se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie do tří dnů po oznámení žádostí uvedených v odstavci 2.
Článek 35
1. Osvědčení o náhradě jsou platná ode dne vydání, jak je stanoveno v čl. 22 odst. 1 nařízení (ES) č. 376/2008.
2. S výhradou druhého pododstavce jsou osvědčení o náhradě platná do posledního dne pátého měsíce po měsíci, v němž byla podána žádost o osvědčení, nebo do posledního dne rozpočtového období podle toho, který den nastane dříve.
Osvědčení o náhradě uvedená v článku 36 jsou platná do posledního dne pátého měsíce po měsíci, v němž byla žádost o osvědčení podána.
3. Jsou-li sazby náhrady stanoveny předem v souladu s článkem 26, zůstávají v platnosti do posledního dne platnosti osvědčení.
Článek 36
Nařízení Komise (ES) č. 2298/2001 (13) se použije na žádosti o osvědčení o náhradě a osvědčení o náhradě vydaná na vývoz zboží, které je součástí fungování mezinárodní potravinové pomoci ve smyslu čl. 10 odst. 4 dohody.
Článek 37
1. Pro účely článku 47 nařízení (ES) č. 376/2008 se použijí odstavce 2 až 11 tohoto článku.
2. Od 1. října každého rozpočtového období se podle tohoto článku mohou mimo období stanovená v článcích 29 a 34 podávat žádosti o osvědčení v souvislosti s nabídkovým řízením vyhlášeným v dovážející třetí zemi, obsahující stanovení vývozní náhrady předem v den předložení žádosti, pokud souhrn částek odpovídající jednomu nabídkovému řízení, ohledně něhož jeden nebo více vývozců podalo jednu nebo více žádostí o osvědčení o náhradě a ohledně něhož dosud nebylo vydáno žádné osvědčení, nepřevyšuje částku 2 milionů EUR.
Uvedené omezení se však může zvýšit na 4 miliony EUR, pokud žádný z koeficientů snížení zveřejněných od začátku rozpočtového období a uvedených v čl. 33 odst. 1 nebo v čl. 34 odst. 3 nepřesahuje 50 %.
3. Částka, ohledně které se osvědčení žádá nebo žádají, nesmí přesahovat množství uvedené v nabídkovém řízení, vynásobené odpovídající(mi) sazbou(sazbami) náhrady, stanovenou(stanovenými) předem v den předložení žádosti. Nepřihlíží se k přípustným odchylkám nebo k opcím stanoveným v oznámení o nabídkovém řízení.
4. Kromě údajů uvedených v čl. 47 odst. 3 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 376/2008 členské státy sdělí neprodleně Komisi částky, ohledně kterých byly podány žádosti o každé osvědčení, a den a dobu předložení každé žádosti.
5. Pokud částky oznámené podle odstavce 4 po připočtení k částkám, ohledně kterých již byly v rámci téhož nabídkového řízení podány žádosti o jedno či více osvědčení, překročí příslušné omezení podle odstavce 2, informuje Komise členské státy do dvou pracovních dnů ode dne obdržení dodatečné informace podle odstavce 4 o tom, že osvědčení o náhradě nebude hospodářskému subjektu vydáno.
6. Komise může pozastavit používání odstavce 2, pokud kumulovaný součet částek v osvědčeních o náhradě, která mohou být vydána v souladu s článkem 47 nařízení (ES) č. 376/2008, převyšuje 4 miliony EUR v jednom rozpočtovém období. Rozhodnutí o pozastavení se zveřejňuje v Úředním věstníku Evropské unie.
7. Odchylně od čl. 35 odst. 1 a 2 tohoto nařízení jsou osvědčení o náhradě vydaná podle článku 47 nařízení (ES) č. 376/2008 platná ode dne, kdy jsou vydána ve smyslu čl. 22 odst. 2 nařízení (ES) č. 376/2008. Osvědčení o náhradě jsou platná do konce osmého měsíce po měsíci vydání nebo do 30. září podle toho, který den nastane dříve. Sazby stanovené předem jsou platné do posledního dne platnosti osvědčení.
8. Pokud bylo ke spokojenosti příslušného orgánu v souladu s čl. 47 odst. 9 písm. a) nařízení (ES) č. 376/2008 prokázáno, že, z důvodů vybraným účastníkem nabídkového řízení nezaviněných a nepovažovaných za případ vyšší moci, subjekt, který vyhlásil nabídkové řízení, zrušil smlouvu, uvolní příslušný orgán jistotu v případech, kdy je sazba náhrady na základní produkt, která je stanovena předem a odpovídá nejvyšší náhradě v porovnání s ostatními použitými základními produkty, vyšší nebo se rovná sazbě náhrady platné v poslední den platnosti osvědčení.
9. Pokud bylo ke spokojenosti příslušného orgánu v souladu s čl. 47 odst. 9 písm. b) nařízení (ES) č. 376/2008 prokázáno, že, z důvodů vybraným účastníkem nabídkového řízení nezaviněných a nepovažovaných za případ vyšší moci, subjekt, který vyhlásil nabídkové řízení, mu uložil změny ve smlouvě, příslušný orgán může prodloužit dobu platnosti osvědčení a období, během něhož se má použít sazba náhrady stanovené předem, až do 30. září.
10. Pokud vybraný účastník nabídkového řízení předloží důkaz v souladu s čl. 47 odst. 9 písm. c) nařízení (ES) č. 376/2008, že v oznámení o nabídkovém řízení nebo ve smlouvě uzavřené po výběru nabídky je stanovena přípustná odchylka nebo opce vyšší než 5 % a že subjekt, který vyhlásil nabídkové řízení, využil této doložky, je závazek vyvézt považován za splněný, pokud je vyvezené množství nejvíce o 10 % menší než množství odpovídající částce, na kterou bylo osvědčení vydáno.
První pododstavec se použije za podmínky, že sazba náhrady stanovená předem ohledně základního produktu, která odpovídá nejvyšší náhradě v porovnání s ostatními použitými základními produkty, je vyšší nebo se rovná sazbě náhrady platné v poslední den platnosti osvědčení. V těchto případech se sazba ve výši 95 % uvedená v čl. 40 odst. 3 a 5 tohoto nařízení nahrazuje sazbou ve výši 90 %.
11. Pro účely odstavců 1 až 10 tohoto článku činí lhůta 21 dnů uvedená v čl. 47 odst. 5 nařízení (ES) č. 376/2008 44 dnů.
ODDÍL 3
Jistoty
Článek 38
1. Vydání osvědčení o náhradě zavazuje držitele k tomu, aby žádal o náhrady na zboží vyvážené během doby platnosti osvědčení o náhradě rovnající se částce, na kterou bylo osvědčení vydáno.
Složí se jistota uvedená v článku 23, aby se zaručilo dodržení závazku uvedeného v prvním pododstavci.
2. Závazek uvedený v odst. 1 prvním pododstavci tohoto článku se považuje za zásadní požadavek ve smyslu čl. 20 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2220/85.
Článek 39
1. Zásadní požadavek se považuje za splněný, pokud vývozce odeslal zvláštní žádost vztahující se na zboží vyvezené během doby platnosti osvědčení o náhradě v souladu s podmínkami stanovenými v článku 28 a v oddílu V přílohy VI.
2. Pokud zvláštní žádost není vývozním prohlášením, musí být předložena do tří měsíců ode dne uplynutí doby platnosti osvědčení o náhradě, jehož číslo je vyplněné na zvláštní žádosti, s výjimkou případů vyšší moci.
Není-li dodržena lhůta tří měsíců stanovená v prvním pododstavci, zásadní požadavek nelze považovat za splněný.
3. Doklad o splnění zásadního požadavku se poskytuje tak, že se příslušnému orgánu předloží vyhotovení č. 1 osvědčení o náhradě řádně zaevidovaného v souladu s čl. 28 odst. 2. Uvedený doklad se předloží do konce dvanáctého měsíce po skončení období platnosti osvědčení o náhradě.
První pododstavec se obdobně použije na osvědčení zaevidovaná podle čl. 24 odst. 2.
4. Odchylně od čl. 22 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2220/85 jistota stanovená v článku 23 tohoto nařízení propadá v poměru k částce, ohledně níž nebyl předložen požadovaný doklad ve lhůtě stanovené v odstavcích 2 a 3 tohoto článku.
Článek 40
1. Pokud se používá koeficient snížení podle čl. 33 odst. 2 nebo čl. 34 odst. 3 písm. a), část jistoty rovnající se složené částce vynásobené koeficientem snížení se uvolní okamžitě.
2. Stáhne-li žadatel svou žádost o osvědčení v souladu s čl. 33 odst. 2 druhým pododstavcem, uvolní se 80 % původní jistoty.
3. Jistota se uvolní v plné výši, jakmile držitel osvědčení požádá o náhrady, které celkem činí 95 % částky, ohledně níž bylo osvědčení vydáno.
4. Členské státy mohou na žádost držitele uvolnit jistotu ve splátkách v poměru k částkám, ohledně kterých byly splněny podmínky uvedené v čl. 39 odst. 1 a 3 za předpokladu, že byl předložen doklad o tom, že bylo požádáno o částku rovnající se nejméně 5 % částky uvedené v osvědčení.
5. Pokud byly podány žádosti o náhrady na méně než 95 % částky, ohledně níž bylo osvědčení vydáno, část jistoty, která se rovná 10 % rozdílu mezi 95 % částky, na niž bylo osvědčení vydáno, a skutečně použitou částkou náhrad, propadá.
6. Je-li částka, ohledně níž byly splněny podmínky uvedené v čl. 39 odst. 1 a 3, nižší než 5 % částky uvedené v osvědčení, celá jistota propadá.
7. Pokud celková částka jistoty, která má propadnout, dosahuje 100 EUR nebo méně na dané osvědčení, dotyčný členský stát uvolní celou jistotu.
Článek 41
1. Pokud se osvědčení nebo výpis z osvědčení vrátí vydávajícímu orgánu v době odpovídající počátečním dvěma třetinám jeho doby platnosti, odpovídající částka jistoty, která má propadnout, se sníží o 40 %, přičemž se pro tyto účely započítává jakákoli část dne jako celý den.
2. Pokud se osvědčení nebo výpis z osvědčení vrátí vydávajícímu orgánu v době odpovídající poslední třetině jeho doby platnosti nebo během měsíce po datu skončení platnosti, odpovídající částka jistoty, která má propadnout, se sníží o 25 %.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí pouze na osvědčení a výpisy z osvědčení vrácené vydávajícímu orgánu během rozpočtového období, na které byla tato osvědčení vydána, za předpokladu, že se vrátí nejpozději do 31. srpna uvedeného období.
KAPITOLA IV
VÝVOZ NEKRYTÝ OSVĚDČENÍM
Článek 42
1. Osvědčení se nevyžadují pro vývoz, u kterého žádosti, jež předloží hospodářský subjekt během rozpočtového roku, nezakládají nárok na vyplacení částky vyšší než 100 000 EUR.
2. Osvědčení se nevyžadují pro dodávky uvedené v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci třetí odrážce, čl. 33 odst. 1, čl. 37 odst. 1, čl. 41 odst. 1 a čl. 43 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009.
3. Odstavce 1 a 2 se rovněž použijí na vývoz uskutečňovaný hospodářskými subjekty, které získaly osvědčení o náhradě během dotyčného rozpočtového období nebo které byly držiteli takového osvědčení v den vývozu.
4. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí pouze v členském státě, ve kterém je hospodářský subjekt usazen.
Článek 43
1. V každém rozpočtovém období je vývoz uvedený v čl. 42 odst. 1 způsobilý pro výplatu náhrady v rozsahu celkové rezervy 40 milionů EUR pro každý rozpočtový rok.
2. Náhrady pro vývoz, který je součástí fungování mezinárodní potravinové pomoci ve smyslu čl. 10 odst. 4 dohody, a náhrady pro dodávky uvedené v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci třetí odrážce, čl. 33 odst. 1, čl. 37 odst. 1, čl. 41 odst. 1 a čl. 43 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009 se nezohlední při stanovení výše výdajů v rámci rezervy uvedené v odstavci 1.
Článek 44
1. Pokud součet částek, které členské státy oznámí v souladu s článkem 53, dosahuje 30 milionů EUR, může Komise při zohlednění mezinárodních závazků Unie pozastavit používání čl. 43 odst. 1 u vývozu nekrytého osvědčením o náhradě nejvýše na 20 pracovních dnů.
2. Za podmínek stanovených v odstavci 1 může Komise v souladu s čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 1216/2009 pozastavit používání čl. 43 odst. 1 tohoto nařízení u vývozu nekrytého osvědčením o náhradě na období delší než 20 pracovních dnů.
KAPITOLA V
ZÁVAZKY VÝVOZCE
Článek 45
1. Před vývozem zboží podává dotyčná strana prohlášení o množstvích základních produktů, produktů získaných jejich zpracováním nebo produktů obdobných jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3, které byly skutečně použity, ve smyslu článku 10, při výrobě tohoto zboží, na které bude žádat o náhradu, nebo odkáže na uvedené složení, bylo-li určeno v souladu s čl. 10 odst. 4.
2. Pokud bylo při výrobě zboží k vývozu použito zboží, v prohlášení dotyčné strany se uvede skutečně použité množství zboží a povaha a množství každého ze základních produktů, produktů získaných jejich zpracováním a/nebo produktů obdobných jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3, z níž bylo zboží získáno.
Dotyčná strana poskytne příslušným orgánům na podporu svého prohlášení všechny dokumenty a informace, které tyto orgány považují za důležité. Dotčené dokumenty a informace mohou být uchovávány a předkládány v elektronické podobě.
Příslušné orgány ověří správnost prohlášení jakýmikoli vhodným způsobem.
3. Na žádost příslušných orgánů členského státu, na jehož území se provádějí celní formality při vývozu, jim příslušné orgány jiného členského státu přímo sdělí všechny informace, které jsou schopny získat, aby bylo možné ověřit prohlášení předložené dotyčnou stranou.
Článek 46
Odchylně od článku 45 a po poradě s příslušnými orgány lze prohlášení o použitých produktech nebo zboží nahradit souhrnným prohlášením o množstvích použitých produktů nebo odkazem na prohlášení o těchto množstvích, pokud již byla určena podle čl. 10 odst. 4 a pod podmínkou, že výrobce dá orgánům k dispozici všechny informace nezbytné k ověření prohlášení.
Článek 47
1. Pokud vývozce nevypracuje prohlášení uvedené v článku 46 nebo neposkytne uspokojivé informace na podporu svého prohlášení, nemá nárok na náhradu.
2. Odchylně od odstavce 1 může dotyčná strana na svou výslovnou žádost obdržet náhradu, je-li dotyčné zboží uvedeno ve sloupcích 1 a 2 přílohy IV. Povaha a množství základních produktů vzatých v úvahu pro výpočet této náhrady se určuje z analýzy zboží k vývozu a v souladu s tabulkou v příloze IV. Příslušný orgán rozhodne o podmínkách, za kterých se provede analýza, a o informacích, které se mají poskytnout na podporu žádosti.
3. Náklady na tuto analýzu hradí vývozce.
Článek 48
1. Článek 45 se nepoužije na množství zemědělských produktů určená v souladu s přílohou III, s výjimkou následujícího:
a)
množství produktů uvedených v čl. 45 odst. 1 vyvážených ve formě zboží získaného částečně z produktů, u kterých je platba vývozní náhrady upravena v nařízení (ES) č. 1234/2007, a částečně z jiných produktů v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 11 odst. 2;
b)
množství vajec nebo vaječných výrobků vyvážených ve formě těstovin kódu KN 1902 11 00;
c)
množství sušiny v čerstvých těstovinách, jak je uvedeno v čl. 11 odst. 1;
d)
povaha základních produktů skutečně použitých při výrobě D-glucitolu (sorbitolu, sorbitu) kódů KN 2905 44 a 3824 60 a, v případě potřeby, podíl D-glucitolu (sorbitolu, sorbitu) získaného ze škrobových produktů a sacharózy;
e)
množství kaseinu vyváženého ve formě zboží kódu KN 3501 90 90;
f)
stupeň Bg piva ze sladu kódu KN 2202 90 10;
g)
množství nesladového ječmene přijatá příslušnými orgány.
Při popisu zboží uvedeného na vývozním prohlášení a v žádosti o náhradu na zboží uvedené v příloze III se zohlední nomenklatura v uvedené příloze.
2. Při analýze zboží pro účely článků 45, 46, 47 nebo odstavců 1 nebo 3 tohoto článku se použijí metody analýzy uvedené v nařízení Komise (ES) č. 904/2008 (14) nebo, v případě jejich neexistence, metody uvedené v nařízení Komise (ES) č. 900/2008 (15) nebo, v případě jejich neexistence, metody použitelné u klasifikace podobného zboží dováženého do Unie podle společného celního sazebníku.
3. Na dokumentu potvrzujícím vývoz se uvedou množství vyvezeného zboží a množství produktů uvedených v čl. 45 odst. 1 nebo odkaz na složení určené v souladu s čl. 10 odst. 4. Pokud se však používá čl. 47 odst. 2, druhá jmenovaná množství se nahradí množstvími základních produktů uvedených ve sloupci 4 přílohy IV, která odpovídají výsledkům analýzy vyvezeného zboží.
4. Aby mohla být poskytnuta náhrada na zboží kódů KN 0403 10 51 až 0403 10 99, 0403 90 71 až 0403 90 99, 0405 20 10, 0405 20 30, 2105 00 99, 3502 11 90 a 3502 19 90, musí toto zboží splňovat požadavky nařízení (ES) č. 852/2004 a nařízení (ES) č. 853/2004, včetně požadavku, aby bylo připraveno ve schváleném zařízení a vyhovovalo požadavkům označení zdravotní nezávadnosti uvedeným v oddílu I přílohy II nařízení (ES) č. 853/2004.
5. Pro účely článků 45 a 46 každý členský stát informuje Komisi o kontrolách různých druhů vyváženého zboží provedených na svém území. Komise podle toho informuje ostatní členské státy.
Článek 49
1. Podle článků 45 a 46 tohoto nařízení a za použití článku 12 nařízení (ES) č. 612/2009, pokud jde o zboží, které obsahuje obiloviny, rýži, mléko a mléčné výrobky nebo vejce uvedené v čl. 162 odst. 1 písm. a) bodě i), ii), v) a vii) a písm. b) nařízení (ES) č. 1234/2007, předloží dotyčná strana prohlášení o tom, že žádná z těchto složek nebyla dovezena ze třetích zemí, nebo přesně stanoví množství těchto produktů dovezených ze třetích zemí.
2. Pokud se žádá o to, aby byla daná množství určena v souladu s čl. 10 odst. 4, příslušný orgán může přijmout prohlášení dotyčné strany o tom, že obiloviny, rýže a mléčné a vaječné výrobky uvedené v odstavci 1, které byly dovezeny ze třetích zemí, se nepoužijí.
3. Pokud se žádá o to, aby byla daná množství určena v souladu s čl. 11 odst. 1 nebo v souladu s čl. 47 odst. 2, příslušný orgán může přijmout prohlášení dotyčné strany o tom, že obiloviny, rýže a mléčné a vaječné výrobky uvedené v odstavci 1, které byly dovezeny ze třetích zemí, se nepoužijí.
4. Prohlášení podle odstavců 1 až 3 musí být ověřena příslušnými orgány jakýmkoli vhodným způsobem.
KAPITOLA VI
PLATBA NÁHRADY
Článek 50
1. V případě zboží vyvezeného mezi 1. říjnem a 15. říjnem každého roku se náhrady nevyplatí před 16. říjnem.
Pokud se jedná o zboží vyvezené na základě předložení osvědčení o náhradě vydaného na rozpočtové období a pokud se Komise domnívá, že existuje nebezpečí, že Unie nesplní své mezinárodní závazky, platby náhrady naplánované po skončení uvedeného období se neprovedou před 16. říjnem. V tom případě se lhůty uvedené v čl. 46 odst. 8 nařízení (ES) č. 612/2009 mohou dočasně prodloužit na tři měsíce a 15 dní prostřednictvím nařízení, které se vyhlásí přede dnem 20. září v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Pro zboží uvedené v příloze II tohoto nařízení a odchylně od článku 24 nařízení (ES) č. 612/2009 platí částka stanovená v čl. 24 odst. 1 písm. a) bodě ii) nařízení (ES) č. 612/2009 bez ohledu na zemi nebo území určení vývozu zboží:
a)
v případě zboží baleného pro maloobchodní prodej spotřebiteli v bezprostředním obalu o čisté hmotnosti nepřevyšující 2,5 kg nebo v nádobách o obsahu nejvýše 2 litry s označením ve smyslu čl. 1 odst. 3 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES (16), jež buď uvádí dovozce do země určení, nebo jehož text je v úředním jazyce země určení nebo v jazyce srozumitelném v této zemi;
b)
v případech, kdy určitý vývozce nejméně dvanáctkrát v průběhu dvou let předcházejících datu žádosti o povolení, jak je uvedena v odstavci 3, vyváží zboží, které neobsahuje více než 90 % hmotnostních jakéhokoli jediného základního produktu, na nějž se vyplácí náhrada, které má stejný osmimístný kód KN a směřuje ke stejnému příjemci či stejným příjemcům.
3. V případech uvedených v odstavci 2 mohou členské státy na základě žádosti udělit úřední povolení osvobozující daného vývozce od povinnosti předložit doklady vyžadované podle článku 17 nařízení (ES) č. 612/2009 jiné, než je přepravní doklad.
Povolení uvedené v prvním pododstavci platí, není-li zrušeno, nejdéle po dobu dvou let a je obnovitelné. Členské státy mohou povolení podle vlastního uvážení zrušit a musí je okamžitě odebrat, zejména pokud mají důvodné podezření, že vývozce nedodržel podmínky v něm uvedené.
Osvobození udělená v souladu s prvním pododstavcem se pokládají za rizikové faktory, k nimž je třeba přihlédnout pro účely čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 485/2008 (17).
Vývozci, kteří využívají osvobození, uvedou číslo povolení na jednotný správní doklad a na zvláštní žádost o platbu, jak je uvedena v článku 28 tohoto nařízení.
4. Odchylně od odstavce 3 mohou členské státy v případech uvedených v odst. 2 písm. b) osvobodit daného vývozce od povinnosti předložit přepravní doklady na veškerý vývoz, na nějž se vztahuje povolení, pokud se po daném vývozci žádá, aby předložil přepravní doklady k přinejmenším 10 % takových vývozních prohlášení nebo jeden ročně, podle toho, která z hodnot je větší, o čemž rozhodne členský stát podle kritérií stanovených v nařízení Komise (ES) č. 1276/2008 (18).
5. V případě zboží uvedeného v příloze II tohoto nařízení, jehož vývozní prohlášení bylo přijato nejpozději dne 30. září 2007 a k němuž vývozce nemůže předložit průkazní doklad uvedený v čl. 17 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009, se zboží považuje za dovezené do třetí země po předložení kopie přepravního dokladu a buď jednoho z dokladů uvedených v čl. 17 odst. 2 nařízení (ES) č. 612/2009, nebo bankovního dokladu vydaného schválenými zprostředkovateli usazenými v Unii, který potvrzuje, že platba odpovídající vývozu je připsána na účet vývozce vedený u zprostředkovatelů, nebo dokladu o zaplacení.
6. Pro účely použití článku 27 nařízení (ES) č. 612/2009 členské státy přihlédnou k odstavci 5.
KAPITOLA VII
OZNAMOVACÍ POVINNOST
Článek 51
1. Členské státy oznámí Komisi před desátým dnem každého měsíce toto:
a)
částky, vyjádřené v eurech, ohledně kterých byla vrácena osvědčení o náhradě během předchozího měsíce v souladu s čl. 41 odst. 1;
b)
částky, vyjádřené v eurech, ohledně kterých bylo během předchozího měsíce stanoveno, že zásadní požadavek uvedený v článku 38 nebyl splněn;
c)
osvědčení o náhradě, vyjádřená v eurech, vydaná během předchozího měsíce, jak je uvedeno v článku 35;
d)
osvědčení o náhradě, vyjádřená v eurech, vydaná během předchozího měsíce v souladu s článkem 47 nařízení (ES) č. 376/2008.
Částky uvedené v prvním pododstavci písm. b) se rozlišují podle odkazu na rozpočtové období osvědčení o náhradě, k němuž se vztahují.
2. Před 1. listopadem každého roku oznámí členské státy Komisi celkové částky, vyjádřené v eurech, zapsané před 1. říjnem téhož roku do osvědčení o náhradě vydaných v rozpočtovém období, jež skončilo 30. září předchozího kalendářního roku.
Článek 52
1. Členské státy nejpozději do konce měsíce po každém měsíci kalendářního roku sdělí Komisi prostřednictvím Systému výměny údajů, známého jako DEX (Data Exchange System), statistické údaje o zboží, na které se vztahuje toto nařízení a na něž byly v předchozím měsíci poskytnuty vývozní náhrady, přičemž údaje se rozepisují podle osmimístných kódů KN a zahrnují:
a)
množství tohoto zboží, vyjádřená v tunách nebo jiné stanovené měrné jednotce;
b)
výši vývozních náhrad, vyjádřenou v eurech, poskytnutých v předchozím měsíci na každý z dotyčných základních zemědělských produktů;
c)
množství každého ze základních zemědělských produktů, vyjádřená v tunách, pro která byly poskytnuty náhrady.
2. Členské státy oznámí Komisi před 31. prosincem každého roku celkové částky náhrad, vyjádřené v eurech, které skutečně poskytly během rozpočtového období, jež skončilo 30. září téhož roku, ve vztahu ke zboží vyvezenému v rozpočtovém období, jež skončilo 30. září předchozího roku, a během jakýchkoli předchozích rozpočtových období, která nebyla dosud oznámena, přičemž dotyčná období uvedou.
3. Pro účely odstavců 1 a 2 poskytnuté náhrady zahrnují platby předem.
4. Členské státy oznámí Komisi před 31. prosincem každého roku celkové částky, vyjádřené v eurech, zpětných uhrazení náhrad vyplacených neoprávněně, jež byly získány během rozpočtového období, jež skončilo 30. září téhož roku, přičemž uvedou dotyčné období (dotyčná období).
Článek 53
Členské státy oznámí Komisi nejpozději do pátého dne každého měsíce částky náhrad poskytnutých podle čl. 43 odst. 1 od šestnáctého dne do konce předchozího měsíce a nejpozději do dvacátého dne každého měsíce částky náhrad poskytnutých podle čl. 43 odst. 1 od prvního do patnáctého dne daného měsíce. Je-li to vhodné, členské státy informují Komisi o tom, že mezi příslušnými dny nebyly poskytnuty žádné částky.
KAPITOLA VIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 54
Nařízení (ES) č. 1043/2005 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze IX.
Článek 55
Toto nařízení vstupuje v platnost druhým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se na žádosti předkládané od 8. července 2010 o osvědčení k použití od 1. října 2010.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 29. června 2010.
KOMISIJOS REGLAMENTAS (ES) Nr. 578/2010
2010 m. birželio 29 d.
kuriuo įgyvendinamos Tarybos reglamento (EB) Nr. 1216/2009 nuostatos dėl eksporto grąžinamųjų išmokų už tam tikrus žemės ūkio produktus, eksportuojamus kaip į Sutarties I priedą neįtrauktos prekės, skyrimo sistemos ir tokių grąžinamųjų išmokų sumos nustatymo kriterijų
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 2009 m. lapkričio 30 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1216/2009, nustatantį prekybos tvarką, taikomą tam tikroms iš perdirbtų žemės ūkio produktų pagamintoms prekėms (1), ypač į jo 8 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą,
kadangi:
(1)
2005 m. birželio 30 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1043/2005, įgyvendinantis Tarybos reglamentą (EB) Nr. 3348/93 dėl eksporto grąžinamųjų išmokų už tam tikrus žemės ūkio produktus, eksportuojamus kaip į Sutarties I priedą neįtrauktos prekės, skyrimo sistemos ir tokių grąžinamųjų išmokų sumos nustatymo kriterijų (2) buvo keletą kartų iš esmės keičiamas. Kadangi būtini tolesni pakeitimai, jis turėtų būti pakeistas.
(2)
2007 m. spalio 22 d. Tarybos reglamente (EB) 1234/2007, nustatančiame bendrą žemės ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas (Bendras bendro žemės ūkio rinkų organizavimo reglamentas) (3), numatyta, kad tiek, kiek reikalinga, kad tam tikri žemės ūkio produktai galėtų būti eksportuojami kaip tam tikros perdirbtos Sutarties I priede neišvardytos prekės, atsižvelgiant į tokių produktų pasaulio rinkos kvotas arba kainas, skirtumas tarp šių kvotų arba kainų ir kainų Sąjungoje gali būti padengiamas eksporto grąžinamąja išmoka. Todėl grąžinamosios išmokos už visus šiuos žemės ūkio produktus, eksportuojamus kaip į Sutarties I priedą neįtrauktos prekės, turėtų būti skiriamos pagal bendrąsias taisykles.
(3)
Siekiant užtikrinti vienodą Reglamento (EB) Nr. 1234/2007, susijusio su eksporto grąžinamųjų išmokų skyrimu, taikymą, tokios grąžinamosios išmokos neturėtų būti skiriamos už trečiųjų šalių prekes, naudojamas gaminti prekėms, kurios yra eksportuojamos po to, kai buvo išleistos į laisvą apyvartą Sąjungoje.
(4)
Eksporto grąžinamosios išmokos turėtų būti mokamos už prekes, pagamintas tiesiogiai iš pagrindinių produktų, iš produktų, gautų perdirbant pagrindinius produktus, ir iš produktų, prilyginamų kuriai nors iš šių kategorijų. Turėtų būti patvirtintas eksporto grąžinamosios išmokos dydžio nustatymo kiekvienu iš šių atvejų metodas.
(5)
2009 m. liepos 7 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 612/2009, nustatantis bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles (4), ir 1985 m. liepos 22 d. Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 2220/85, nustatantis bendras išsamias taisykles dėl užstatų sistemos taikymo žemės ūkio produktams (5), iš esmės taikomi į Sutarties I priedą neįtrauktoms prekėms. Todėl būtina nurodyti, kaip taikomos tam tikros šių reglamentų nuostatos.
(6)
Pagal 2006 m. lapkričio 10 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1670/2006, nustatantį tam tikras išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1784/2003 taikymo taisykles dėl patikslintų grąžinamųjų išmokų eksportuojamiems iš grūdų gaunamiems spiritiniams gėrimams (6), eksporto grąžinamosios išmokos dydis turi būti toks pat, koks taikomas javų pristatymo muitinės patikrinimui, numatant juos spiritinių gėrimų gamybai, dieną. Todėl javų pristatymas muitinės patikrinimui, kai jie numatyti Reglamento (EB) Nr. 1670/2006 2 straipsnyje nurodytų spiritinių gėrimų gamybai, skiriant grąžinamąsias išmokas turėtų būti laikomas lygiaverčiu eksportavimui.
(7)
Spiritiniai gėrimai laikomi prekėmis, kurios mažiau nei kitos prekės priklauso nuo jų gamybai naudojamų žemės ūkio produktų kainų. Tačiau Jungtinės Karalystės, Airijos ir Danijos Stojimo akto 19 protokole numatyta, kad turi būti nustatytos būtinos priemonės, palengvinančios Sąjungos javų naudojimą iš javų gaminamų spiritinių gėrimų gamyboje.
(8)
Daugelis prekių, įmonėse gaminamų aiškiai apibrėžtomis techninėmis sąlygomis ir pasižyminčių pastoviomis charakteristikomis ir pastovia kokybe, yra nuolat eksportuojamos. Siekiant palengvinti eksporto formalumus, tokioms prekėms turėtų būti priimta supaprastinta tvarka, pagal kurią gamintojas kompetentingoms institucijoms pateiktų jų nuomone reikalingą informaciją apie prekių gamybos sąlygas. Jeigu eksportuojamoms prekėms gaminti faktiškai panaudotų produktų kiekius registruoja kompetentingos institucijos, turėtų būti įtraukta kasmetinio tokios registracijos patvirtinimo sąlyga, kad būtų sumažinta nepranešimo apie šių kiekių pakitimus rizika.
(9)
Daugelis žemės ūkio produktų kinta natūraliai arba pagal sezono sąlygas. Todėl žemės ūkio produktų kiekis eksportuojamose prekėse gali kisti. Dėl to grąžinamosios išmokos suma turėtų būti nustatoma pagal žemės ūkio produktų, faktiškai panaudotų eksportuojamoms prekėms gaminti, kiekius. Tačiau siekiant palengvinti administravimą, tam tikroms prekėms, kurių sudėtis yra palyginti paprasta ir pastovi, grąžinamosios išmokos suma turėtų būti apskaičiuojama pagal nustatytus žemės ūkio produktų kiekius.
(10)
Norint gauti grąžinamąją išmoką, panaudotus žemės ūkio produktus ir visų pirma iš jų pagamintas prekes būtina eksportuoti. Bet kokia šios taisyklės išimtis turėtų būti interpretuojama atsargiai. Vis dėlto šių prekių gamybos proceso metu gamintojai gali patirti nuostolių už žaliavas, už kurias jie sumokėjo Sąjungos kainą, o ne Sąjungoje įsteigtų gamintojų nuostoliai priklauso tik nuo pasaulio rinkos kainų. Be to, tam tikrų prekių gamybos proceso metu gaunami šalutiniai produktai, kurių vertė labai skiriasi nuo pagrindinių produktų vertės. Kai kuriais atvejais šie šalutiniai produktai gali būti naudojami tik pašarams. Todėl būtina nustatyti bendrąsias taisykles žemės ūkio produktų, faktiškai naudojamų eksportuojamoms prekėms gaminti, kiekio sąvokai nustatyti.
(11)
Taikant Reglamento (EB) Nr. 1216/2009 8 straipsnio 3 dalies antrą pastraipą, būtina numatyti, kad grąžinamosios išmokos už pagrindinius produktus, eksportuojamus kaip I priede neišvardytos prekės, būtų nustatomos tam pačiam laikotarpiui kaip išmokos už eksportuojamus neperdirbtus žemės ūkio produktus. Tačiau taip pat būtina numatyti leidžiančią nukrypti nuo šios taisyklės nuostatą, kuri rinkos sutrikimo aplinkybėmis būtų nustatoma Reglamento (EB) Nr. 1216/2009 16 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.
(12)
Nustatant grąžinamosios išmokos už pagrindinius ar jiems prilyginamus produktus dydį, reikėtų atsižvelgti į pagalbą ar kitas panašaus poveikio priemones, taikomas pagal Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1234/2007.
(13)
Nustatant eksporto grąžinamąsias išmokas, bulvių krakmolas turėtų būti prilyginamas kukurūzų krakmolui. Tačiau reikėtų numatyti galimybę rinkose, kur bulvių krakmolo kaina yra gerokai mažesnė negu kukurūzų krakmolo, nustatyti atskirą grąžinamosios išmokos už bulvių krakmolą dydį.
(14)
Pagal Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 162 straipsnio 2 dalį grąžinamosios išmokos už eksportuojamus žemės ūkio produktus, panaudotus į Sutarties I priedą neįtrauktoms prekėms gaminti, negali viršyti grąžinamųjų išmokų, kurios būtų mokamos už šiuos produktus, jei jie būtų eksportuojami neperdirbti. Į tai reikėtų atsižvelgti nustatant grąžinamosios išmokos dydžius ir rengiant prilyginimo taisykles.
(15)
Tam tikros panašiomis charakteristikomis pasižyminčios prekės galėjo būti pagamintos iš skirtingų pagrindinių medžiagų taikant skirtingas technologijas. Eksportuotojų turėtų būti prašoma nurodyti pagrindinių medžiagų rūšį ir pateikti tam tikras deklaracijas apie gamybos procesą, jei tokia informacija būtina nustatant teisę į grąžinamąją išmoką arba tinkamą grąžinamosios išmokos dydį.
(16)
Apskaičiuojant žemės ūkio produktų, faktiškai naudojamų krakmolams ir tam tikriems gliukozės bei maltodekstrino sirupams gaminti, kiekius, tikslinga atsižvelgti į sausosios medžiagos kiekį.
(17)
Jei to reikalaujama atsižvelgiant į pasaulio prekybos situaciją, konkrečias tam tikrų rinkų sąlygas ar tarptautinius prekybos susitarimus, reikėtų numatyti galimybę grąžinamąsias išmokas už tam tikrus žemės ūkio produktus, eksportuojamus kaip į Sutarties I priedą neįtrauktos prekės, diferencijuoti pagal tų produktų paskirties vietą.
(18)
Administruojant grąžinamųjų išmokų, kurios biudžetiniais metais gali būti skiriamos už tam tikrus žemės ūkio produktus, eksportuotus kaip į Sutarties I priedą neįtrauktos prekės, sumas, reikėtų leisti nustatyti skirtingus išmokų dydžius už eksportuojamas prekes, iš anksto pagal Sąjungos ir pasaulio rinkų pokyčius nustatant grąžinamosios išmokos dydį arba jo nenustatant.
(19)
Grąžinamųjų išmokų suma, kuri gali būti paskirta bet kuriais biudžetiniais metais, yra ribojama pagal Sąjungos tarptautinius įsipareigojimus. Reikėtų sudaryti sąlygas, kad į Sutarties I priedą neįtrauktas prekes būtų galima eksportuoti iš anksto žinomomis sąlygomis. Visų pirma reikėtų numatyti galimybę ūkinės veiklos vykdytojams turėti patvirtinimą, kad tokios eksportuojamos prekės atitinka grąžinamųjų išmokų reikalavimus, kuriais nepažeidžiami Sąjungos įsipareigojimai. Jeigu toks patvirtinimas nebegali būti suteiktas, eksportuotojams apie tai turėtų būti pranešama pakankamai iš anksto. Išduodamais grąžinamųjų išmokų sertifikatais sudaromos sąlygos kontroliuoti grąžinamosios išmokos paraiškas, o jų turėtojams užtikrinama, kad jiems bus skirta grąžinamoji išmoka, prilygstanti išduodame sertifikate nurodytai sumai, jei jie įvykdys kitas Sąjungos taisyklėse nustatytas sąlygas grąžinamajai išmokai gauti.
(20)
Reikėtų nustatyti grąžinamųjų išmokų sertifikatų sistemos administravimo priemones. Visų pirma reikėtų numatyti sumažinimo koeficientą, taikytiną tuo atveju, kai grąžinamosios išmokos paraiškų sumos viršija galimas skirti sumas. Tam tikromis aplinkybėmis reikėtų numatyti sustabdyti grąžinamųjų išmokų sertifikatų išdavimą.
(21)
Grąžinamųjų išmokų sertifikatais užtikrinama, kad laikomasi Sąjungos tarptautinių įsipareigojimų. Be to, pagal juos galima iš anksto nustatyti grąžinamąją išmoką, kuri gali būti skiriama už žemės ūkio produktus, panaudotus į trečiąsias šalis eksportuojamoms prekėms pagaminti. Šių sertifikatų paskirtis tam tikrais atžvilgiais skiriasi nuo eksporto licencijų, išduodamų pagrindinių produktų, kurie eksportuojami neperdirbti, eksportui ir kuriems taikomi tarptautiniai įsipareigojimai dėl kiekybinių apribojimų. Todėl būtina apibrėžti, kurioms žemės ūkio licencijoms ir sertifikatams taikomos bendrosios nuostatos, šiuo metu nustatytos 2008 m. balandžio 23 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 376/2008, nustatančiu bendrąsias išsamias taisykles dėl importo ir eksporto licencijų bei išankstinio nustatymo sertifikatų sistemos taikymo žemės ūkio produktams (7), neturėtų būti taikomos grąžinamosios išmokos sertifikatams.
(22)
Dažniausiai grąžinamosios išmokos dydžiai nustatomi arba keičiami ketvirtadieniais. Būtina sumažinti riziką, atsirandančią dėl paraiškų iš anksto nustatyti grąžinamąją išmoką už produktus, teikiamų spekuliaciniais tikslais. Todėl jei paraiška iš anksto nustatyti grąžinamąją išmoką pateikiama ketvirtadienį, ji turėtų būti laikoma pateikta kitą darbo dieną.
(23)
Kad valstybėms narėms būtų paprasčiau taikyti eksporto grąžinamųjų išmokų sistemą, grąžinamosios išmokos už skirtingus pagrindinius produktus, panaudotus į Sutarties I priedą neįtrauktoms prekėms gaminti, dydžiai turėtų būti iš anksto nustatomi tuo pačiu metu.
(24)
Paraiškos išduoti sertifikatą gali būti teikiamos didesnėms nei gali būti skirtos sumoms. Todėl biudžetinius metus reikėtų suskirstyti į laikotarpius, kad sertifikatus būtų galima išduoti ir tiems ūkinės veiklos vykdytojams, kurie eksportuoja biudžetinių metų pabaigoje, ir tiems, kurie eksportuoja biudžetinių metų pradžioje. Prireikus visoms konkrečiu laikotarpiu prašomoms sumoms turėtų būti taikomas sumažinimo koeficientas.
(25)
Tais atvejais, jei tam tikrai mokėjimo daliai prašoma bendra grąžinamųjų išmokų suma yra mažesnė nei tai mokėjimo daliai skiriama suma, ūkinės veiklos vykdytojams reikėtų leisti kas savaitę pateikti paraiškas išduoti grąžinamųjų išmokų sertifikatus bet kuriai likusiai tai mokėjimo daliai skiriamai sumai.
(26)
Būtina apibrėžti, kaip tam tikros Reglamento (EB) Nr. 376/2008 nuostatos dėl sertifikatų, kuriuose nurodoma iš anksto nustatyta eksporto grąžinamąja išmoka ir kurių paraiška susijusi su kvietimu dalyvauti importuojančios trečiosios šalies rengiamame konkurse, turėtų būti taikomos grąžinamosios išmokos sertifikatams.
(27)
Reikėtų nustatyti užstato, kuris teikiamas dėl grąžinamųjų išmokų sertifikatams, grąžinimo sąlygas. Jose turėtų būti nurodyti pagrindiniais reikalavimais laikomi įsipareigojimai, dėl kurių pateikiamas užstatas, ir teiktini šių įsipareigojimų vykdymo įrodymai.
(28)
Dauguma eksportuotojų gauna mažiau nei 100 000 EUR grąžinamųjų išmokų per metus. Visas šis prekių eksportas ekonominiu požiūriu nėra labai reikšmingas ir jam tenka tik nedidelė visos grąžinamųjų išmokų sumos, skiriamos už žemės ūkio produktus, kurie eksportuojami kaip į Sutarties I priedą neįtrauktos prekės, dalis. Todėl tokiais atvejais reikėtų numatyti galimybę smulkiuosius eksportuotojus atleisti nuo reikalavimo pateikti sertifikatą. Siekiant paprastumo, tam tikromis aplinkybėmis jiems turėtų būti leista naudoti grąžinamųjų išmokų sertifikatus neprarandant smulkiojo eksportuotojo statuso. Tačiau siekiant išvengti piktnaudžiavimo, būtina taikyti šią išimtį tik toje valstybėje narėje, kurioje smulkusis eksportuotojas yra įsteigtas.
(29)
Turėtų būti nustatyta stebėsenos tvarka, pagrįsta principu, kad kiekvieną kartą eksportuodamas prekes eksportuotojas turėtų kompetentingoms institucijoms pateikti deklaraciją apie eksportuojamoms prekėms gaminti panaudotų produktų kiekius. Kompetentingos institucijos, siekdamos patikrinti tokių deklaracijų tikslumą, turėtų imtis visų, jų nuomone, būtinų priemonių.
(30)
Už eksportuotojų pateiktų deklaracijų tikrinimą atsakingos institucijos gali neturėti pakankamai įrodymų, leidžiančių patvirtinti panaudotų kiekių deklaraciją, net jei ji pagrįsta chemine analize. Tokie atvejai ypač tikėtini, jei eksportuotinos prekės buvo pagamintos kitoje nei eksportuojanti valstybėje narėje. Todėl reikėtų, kad eksportuojančios valstybės narės kompetentingos institucijos, prireikus, galėtų tiesiogiai iš kitos valstybės narės kompetentingų institucijų gauti visą informaciją, kurią pastarosios gali surinkti apie prekių gamybos sąlygas.
(31)
Pasikonsultavus su valstybės narės, kurioje prekės pagamintos, kompetentingomis institucijomis, ūkinės veiklos vykdytojams turėtų būti leista pateikti supaprastintą panaudotų produktų deklaraciją, kurioje būtų nurodytas bendras šių produktų kiekis, jeigu jie turės toms institucijoms prieinamus išsamius duomenis apie panaudotus produktus.
(32)
Eksportuotojas, ypač, jei jis nėra gamintojas, ne visada gali žinoti tikslius panaudotų žemės ūkio produktų, už kuriuos jis galėtų prašyti grąžinamosios išmokos, kiekius. Todėl eksportuotojas ne visada gali tuos kiekius deklaruoti. Dėl to reikėtų numatyti alternatyvų grąžinamosios išmokos apskaičiavimo metodą, kuris būtų taikomas atitinkamo asmens prašymu tik tam tikroms prekėms ir kuris būtų pagrįstas šių prekių chemine analize naudojant tuo tikslu parengtą lentelę.
(33)
Pagal Reglamento (EB) Nr. 612/2009 28 straipsnį, grąžinamoji išmoka neskiriama už produktus, kurie eksporto deklaracijos priėmimo dieną nėra geros ir tinkamos prekinės kokybės. Siekiant užtikrinti, kad ši taisyklė būtų vienodai taikoma, reikėtų patikslinti, kad norint gauti grąžinamąją išmoką už tam tikrus gyvūninius produktus, kuriems taikomi 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 852/2004 dėl maisto produktų higienos (8) ir 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 853/2004, nustatantis konkrečius gyvūninės kilmės maisto produktų higienos reikalavimus (9), ir kurie yra įtraukti į šio reglamento II priedą, minėti gyvūniniai produktai turėtų būti ruošiami laikantis šių reglamentų reikalavimų ir žymimi reikalaujamu sveikumo ženklu.
(34)
Labai svarbu, kad Komisija galėtų vykdyti priimtų visų priemonių dėl eksporto grąžinamųjų išlaidų skyrimo stebėseną. Todėl valstybių narių kompetentingos institucijos turėtų perduoti Komisijai tam tikrą statistinę informaciją. Reikėtų apibrėžti šios informacijos formą ir apimtį.
(35)
Pagal Reglamento (EB) Nr. 612/2009 12 straipsnio 1 ir 4 dalis, sudedamosios dalys, išskyrus Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 162 straipsnio 1 dalies a punkto iii papunktyje ir 162 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytus cukraus produktus, kuriems skiriama eksporto grąžinamoji išmoka, turi būti Sąjungos kilmės. Todėl reikėtų nustatyti priemones, būtinas šio reikalavimo vykdymui užtikrinti.
(36)
Paraiškų, pagal kurias skiriamos grąžinamosios išmokos remiantis šiuo reglamentu, teikiama daug. Dauguma prekių, dėl kurių teikiamos šios paraiškos, pagamintos remiantis aiškiai apibrėžtomis techninėmis sąlygomis, pasižymi pastoviomis charakteristikomis ir kokybe, reguliariai eksportuojamos ir gaminamos pagal kompetentingų institucijų užregistruotus ir patvirtintus gamybos metodus. Atsižvelgiant į šias ypatingas aplinkybes ir siekiant supaprastinti administracinį darbą, susijusį su eksporto grąžinamųjų išmokų skyrimu pagal šį reglamentą, tikslinga valstybėms narėms leisti lanksčiau taikyti Reglamento (EB) Nr. 612/2009 24 straipsnį tiek, kiek jis susijęs su ribomis, kurių neviršydamos valstybės narės galėtų atleisti ūkinės veiklos vykdytojus nuo pareigos pateikti reikalaujamus įrodymus, išskyrus vežimo dokumentą.
(37)
Tikslinga užtikrinti, kad visoje Sąjungoje būtų vienodai taikomos nuostatos dėl grąžinamųjų išmokų už į Sutarties I priedą neįtrauktas prekes skyrimo. Todėl kiekviena valstybė narė turėtų informuoti Komisiją apie stebėsenos tvarką, jos teritorijoje taikomą įvairių rūšių eksportuojamoms prekėms.
(38)
Turėtų būti nustatytas pakankamas pereinamasis laikotarpis, per kurį vietoje grąžinamųjų išmokų sertifikatų skyrimo administracinės tvarkos pagal Reglamentą (EB) Nr. 1043/2005 būtų pradėta taikyti šiame reglamente numatoma administracinė tvarka. Todėl šis reglamentas turėtų būti taikomas nuo pirmo pateikimo laikotarpio 2011 m. biudžetinio laikotarpiu pirmos dienos ir įsigalioti nuo tos dienos.
(39)
Šiame reglamente numatytos priemonės atitinka Horizontaliųjų klausimų dėl prekybos perdirbtais žemės ūkio produktais, neišvardytais Sutarties I priede, vadybos komiteto nuomonę,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
I SKYRIUS
DALYKAS IR APIBRĖŽTYS
1 straipsnis
1. Šiuo reglamentu nustatomos Reglamento (EB) Nr. 1216/2009 dėl eksporto grąžinamųjų išmokų skyrimo sistemos, nustatytos pagal Reglamentą (EB) Nr. 1234/2007, įgyvendinimo taisyklės.
Jis taikomas pagrindinių produktų, produktų, gautų perdirbus pagrindinius produktus, arba produktų, pagal šio reglamento 3 straipsnį prilyginamiems vienai iš šių dviejų kategorijų, eksportui, kai šie produktai eksportuojami kaip prekės, neįtrauktos į Sutarties I priedą, bet kurios išvardytos Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 XX priedo I-V dalyse ir šio reglamento II priede.
2. 1 dalyje nurodyta eksporto grąžinamoji išmoka neskiriama už prekes, kurios pagal Sutarties 29 straipsnį išleidžiamos į laisvą apyvartą ir reeksportuojamos.
Už šias prekes neskiriama grąžinamoji išmoka, jei jos eksportuojamos po perdirbimo arba yra panaudotos kitoms prekėms gaminti.
3. Grąžinamoji išmoka neskiriama už produktus, panaudotus II priede nurodytų ir pagal KN kodą 2208 klasifikuojamų spiritinių gėrimų sudėtyje esančiam alkoholiui gaminti, išskyrus javus.
2 straipsnis
1. Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
a) „biudžetinis laikotarpis“- laikotarpis nuo atitinkamų metų spalio 1 d. iki kitų metų rugsėjo 30 d.;
b) „biudžetiniai metai“- laikotarpis nuo atitinkamų metų spalio 16 d. iki kitų metų spalio 15 d.;
c) „pagrindiniai produktai“- produktai, išvardyti šio reglamento I priede;
d) „sudedamosios dalys“- pagrindiniai produktai, produktai, gauti perdirbus pagrindinius produktus, arba produktai, prilyginami šioms dviem produktų, naudojamų prekėms gaminti, kategorijoms ir išvardyti Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 162 straipsnio 1 dalies a punkto i, ii, iii, v ir vii papunkčiuose ir 162 straipsnio 1 dalies b punkte;
e) „prekės“- produktai, neįtraukti į Sutarties I priedą, bet išvardyti Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 XX priedo I-V dalyse ir šio reglamento II priede;
f) „Susitarimas“- Susitarimas dėl žemės ūkio, sudarytas daugiašalių prekybos derybų Urugvajaus raunde;
g) „pagalba maistu“- pagalbos maistu operacijos, atitinkančios Susitarimo 10 straipsnio 4 dalyje nustatytas sąlygas;
h) „liekanos“- gamybos proceso metu gauti produktai, kurių sudėtis aiškiai skiriasi nuo faktiškai eksportuojamų prekių ir kurių negalima parduoti;
i) „šalutiniai produktai“- gamybos proceso metu gauti produktai arba prekės, kurių sudėtis arba charakteristikos skiriasi nuo faktiškai eksportuojamų prekių ir kuriuos galima parduoti;
j) „nuostoliai“- produktų arba prekių kiekiai, gaunami gamybos proceso metu nuo to etapo, kai gamybai pradedami naudoti neperdirbti žemės ūkio produktai, kurie nėra faktiškai eksportuojamų prekių kiekiai, nėra liekanų ar šalutinių produktų kiekiai ir kurie negali būti parduoti.
2. Taikant 1 dalies h, i ir j punktus, gamybos proceso metu gauti produktai, kurių sudėtis skiriasi nuo faktiškai eksportuotų prekių, parduoti už kainą, kurią sudaro tik jų realizavimo išlaidos, nelaikomi parduotais.
Taikant 1 dalies j punktą, gamybos proceso metu gauti produktai arba prekės, kurie gali būti realizuojami tik kaip pašarai už užmokestį arba nemokamai, prilyginami nuostoliams.
3 straipsnis
1. Bulvių krakmolas, kurio KN kodas yra 1108 13 00, pagamintas tiesiogiai iš bulvių, be subproduktų, prilyginamas produktui, gautam perdirbus kukurūzus.
2. Išrūgos, kurių KN kodai yra 0404 10 48-0404 10 62, nekoncentruotos, užšaldytos arba neužšaldytos, prilyginamos I priede išvardytiems išrūgų milteliams (toliau - 1 produktų grupė).
3. Šie produktai prilyginami I priede išvardytiems pieno milteliams, kurių riebumas ne didesnis kaip 1,5 % (toliau - 2 produktų grupė):
a)
pienas ir pieno produktai, kurių KN kodai yra 0403 10 11, 0403 90 51 ir 0404 90 21, nekoncentruoti, į kuriuos nepridėta cukraus ar kitokių saldiklių, užšaldyti arba neužšaldyti, kurių riebumas ne didesnis kaip 0,1 % masės;
b)
pienas ir pieno produktai, kurių KN kodai yra 0403 10 11, 0403 90 11 ir 0404 90 21, miltelių, granulių ar kitokio kieto pavidalo, į kuriuos nepridėta cukraus ar kitokių saldiklių, kurių riebumas ne didesnis kaip 1,5 % masės.
4. Šie produktai prilyginami I priede išvardytiems pieno milteliams, kurių riebumas 26 % (toliau - 3 produktų grupė):
a)
pienas, grietinėlė ir pieno produktai, kurių KN kodai yra 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 90 51, 0403 90 53, 0404 90 21 ir 0404 90 23, nekoncentruoti, į kuriuos nepridėta cukraus ar kitokių saldiklių, užšaldyti arba neužšaldyti, kurių riebumas didesnis kaip 0,1 %, bet ne didesnis kaip 6 % masės;
b)
pienas, grietinėlė ir pieno produktai, kurių KN kodai yra 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 10 19, 0403 90 13, 0403 90 19, 0404 90 23 ir 0404 90 29, miltelių, granulių ar kitokio kieto pavidalo, į kuriuos nepridėta cukraus ar kitokių saldiklių, kurių riebumas didesnis kaip 1,5 %, bet mažesnis kaip 45 % masės.
5. Šie produktai prilyginami 6 produktų grupei:
a)
pienas, grietinėlė ir pieno produktai, kurių KN kodai yra 0403 10 19, 0403 90 59, 0404 90 23 ir 0404 90 29, nekoncentruoti, į kuriuos nepridėta cukraus ar kitokių saldiklių, kurių riebumas didesnis kaip 6 % masės;
b)
pienas, grietinėlė ir pieno produktai, kurių KN kodai yra 0403 10 19, 0403 90 19 ir 0404 90 29, miltelių, granulių ar kitokio kieto pavidalo, į kuriuos nepridėta cukraus ar kitokių saldiklių, kurių riebumas ne mažesnis kaip 45 % masės;
c)
sviestas ir kiti pieno riebalai, kurių riebumas nėra 82 % masės, bet ne mažesnis kaip 62 % masės, kurių KN kodai yra 0405 10, 0405 20 90, 0405 90 10 ir 0405 90 90.
6. Pienas, grietinėlė ir pieno produktai, kurių KN kodai yra 0403 10 11-0403 10 19, 0403 90 51-0403 90 59 ir 0404 90 21-0404 90 29, koncentruoti, tačiau ne miltelių, granulių ar kitokio kieto pavidalo, į kuriuos nepridėta cukraus ar kitokių saldiklių, pagal produkto sausosios medžiagos neriebiąją dalį prilyginami 2 produktų grupės produktams. Pagal produkto pieno riebalų dalį jis prilyginamas 6 produktų grupės produktams.
Pirmoji pastraipa taip pat taikoma sūriui ir varškei.
7. Lukštenti ryžiai, kurių KN kodas yra 1006 20, ir pusiau nulukštenti ryžiai, kurių KN kodai yra 1006 30 21-1006 30 48, prilyginami visiškai nulukštentiems ryžiams, kurių KN kodai yra 1006 30 61-1006 30 98.
8. Jei toliau išvardyti produktai, kai eksportuojami neperdirbti, atitinka grąžinamosios išmokos skyrimo sąlygas, nustatytas Reglamentu (EB) Nr. 1234/2007 ir Komisijos reglamentu (EB) Nr. 951/2006 (10), jie prilyginami baltajam cukrui, kurio KN kodas yra 1701 99 10:
a)
cukrinių runkelių arba cukranendrių žaliavinis cukrus, kurio KN kodas yra 1701 11 90 arba 1701 12 90, kurio sudėtyje esanti sacharozė, nustatyta poliarimetriniu metodu, sudaro ne mažiau kaip 92 % sausosios medžiagos masės;
b)
cukrus, kurio KN kodas yra 1701 91 00 arba 1701 99 90;
c)
produktai, nurodyti Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 I priedo III dalies c punkte, išskyrus mišinius, gautus iš dalies naudojant produktus, įtrauktus į Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 I priedo I dalį;
d)
produktai, nurodyti Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 I priedo III dalies d ir g punktuose, išskyrus mišinius, gautus iš dalies naudojant produktus, įtrauktus į Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 I priedą.
4 straipsnis
Išskyrus atvejus, kai šio reglamento 39 straipsnio 4 dalyje ir 50 straipsnyje numatyta kitaip, kartu su šio reglamento nuostatomis taikomi Reglamentas (EB) Nr. 612/2009 ir Reglamentas (EEB) Nr. 2220/85.
II SKYRIUS
EKSPORTO GRĄŽINAMOSIOS IŠMOKOS
1 SKIRSNIS
Apskaičiavimo metodas
5 straipsnis
1. Pagal 2 skirsnį nustatyta grąžinamosios išmokos, skiriamos už kiekvieno iš pagrindinių produktų, eksportuotų kaip tos pačios rūšies prekės, kiekį suma yra gaunama, padauginus šį kiekį iš grąžinamosios išmokos už pagrindinį produktą dydžio, apskaičiuoto svorio vienetui pagal 3 skirsnį.
2. Jei pagal 15 straipsnio 2 dalį konkrečiam pagrindiniam produktui nustatomi skirtingi grąžinamosios išmokos dydžiai, tokio pagrindinio produkto kiekvienam kiekiui suma apskaičiuojama atskirai.
3. Jeigu prekės naudojamos eksportuojamoms prekėms gaminti, grąžinamosios išmokos dydis, naudojamas apskaičiuojant sumą už kiekvieną pagrindinį produktą, produktus, gautus perdirbus pagrindinius produktus, arba produktus, pagal 3 straipsnį prilyginamus vienai iš šių dviejų kategorijų ir panaudotus eksportuojamoms prekėms gaminti, yra toks pat, koks taikomas minėtoms gamybai naudojamoms prekėms, kai šios eksportuojamos neperdirbtos.
2 SKIRSNIS
Referencinis kiekis
6 straipsnis
Kiekvieno prekių pagrindinio produkto kiekis, imamas kaip pagrindas apskaičiuojant grąžinamosios išmokos sumą (toliau - referencinis kiekis), nustatomas pagal 7, 8 ir 9 straipsnius, išskyrus tuos atvejus, kai nurodomas III priedas arba taikoma 47 straipsnio 2 dalis.
7 straipsnis
Jei naudojamas neperdirbtas pagrindinis produktas ar jam prilyginamas produktas, jo referencinis kiekis yra eksportuojamoms prekėms gaminti faktiškai naudojamas kiekis, atsižvelgiant į VII priede nustatytus perskaičiavimo kursus.
8 straipsnis
1. Jei yra naudojamas produktas, kuriam taikomas Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 1 straipsnio 1 dalies a punktas ir I priedo I dalis arba Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 1 straipsnio 1 dalies b punktas ir I priedo II dalis, jo referencinis kiekis yra eksportuojamoms prekėms gaminti faktiškai naudojamas kiekis, pritaikytas, kad atitiktų pagrindinio produkto kiekį taikant šio reglamento V priede nustatytus koeficientus, jei minėtas produktas atitinka vieną iš šių sąlygų:
a)
jis gaunamas perdirbus pagrindinį produktą ar produktą, prilyginamą tam pagrindiniam produktui;
b)
jis prilyginamas produktui, gautam perdirbus pagrindinį produktą;
c)
jis gaunamas perdirbus produktą, prilyginamą produktui, gautam perdirbus pagrindinį produktą.
2. Nukrypstant nuo 1 dalies, javų spiritui, esančiam spiritiniuose gėrimuose, kurių KN kodas yra 2208, referencinis kiekis yra 3,4 kg miežių iš javų gauto alkoholio tūrio procentui viename eksportuojamo spiritinio gėrimo hektolitre.
9 straipsnis
1. Laikantis 11 straipsnio nuostatų, naudojant bet kuriuos toliau išvardytus produktus, referencinis kiekvieno iš pagrindinių produktų kiekis yra lygus kiekiui, kurį pagal 45 straipsnį nustato kompetentingos institucijos:
a)
į Sutarties I priedą neįtrauktas produktas, gautas perdirbus šio reglamento 7 ar 8 straipsniuose nurodytą produktą;
b)
produktas, gautas sumaišius arba perdirbus keletą 7 ar 8 straipsniuose nurodytų produktų arba šios pastraipos a punkte nurodytus produktus.
Referencinis kiekis nustatomas remiantis eksportuojamoms prekėms gaminti faktiškai naudojamu produkto kiekiu.
Kad būtų galima apskaičiuoti šį kiekį, taikomi VII priede nustatyti perskaičiavimo kursai, arba, prireikus, taikomos specialios apskaičiavimo taisyklės, lygiavertiškumo santykiai ir koeficientai, nurodyti 8 straipsnyje.
2. Nukrypstant nuo 1 dalies, iš javų gamintiems spiritiniams gėrimams, esantiems spiritiniuose gėrimuose, kurių KN kodas yra 2208, referencinis kiekis yra 3,4 kg miežių iš javų gauto alkoholio tūrio procentui viename eksportuojamo spiritinio gėrimo hektolitre.
10 straipsnis
1. Taikant 6-9 straipsnius, produktai, neperdirbti naudojami eksportuojamoms prekėms gaminti, yra laikomi faktiškai naudojamais.
2. Kai vienu tokių prekių gamybos etapų pats pagrindinis produktas yra perdirbamas į kitą, sudėtingesnį pagrindinį produktą, naudojamą tolesniame etape, tik pastarasis pagrindinis produktas laikomas faktiškai naudojamu.
3. 1 dalyje apibrėžti faktiškai naudojami produktų kiekiai nustatomi kiekvienai eksportuojamai prekei.
4. Nukrypstant nuo 1, 2 ir 3 dalių, jei nuolat eksportuojamos konkrečios įmonės prekės, pagamintos aiškiai apibrėžtomis techninėmis sąlygomis ir pasižyminčios pastoviomis charakteristikomis ir kokybe, jų kiekiai, susitarus su kompetentingomis institucijomis, gali būti nustatyti pagal prekių gamybos metodą arba pagal vidutinį produkto, per nustatytą laikotarpį panaudoto tam tikram šių prekių kiekiui gaminti, kiekį. Tokiu būdu nustatyti produktų kiekiai kaip pagrindas apskaičiavimui naudojami tol, kol nepakinta sąlygos, kuriomis gaminamos prekės.
Tokiu būdu nustatyti produktų kiekiai patvirtinami bent kartą per metus, išskyrus tuos atvejus, kai kompetentingos institucijos duoda oficialų leidimą.
11 straipsnis
1. III priede išvardytų prekių pagrindinio produkto referencinis kiekis kilogramais 100 kg prekės yra tame priede nurodytas kiekvienai tokiai prekei.
Tačiau šviežios tešlos gaminių atveju III priede nurodyti pagrindinio produkto kiekiai turi būti sumažinti iki lygiaverčio sausos tešlos kiekio, padauginus šiuos kiekius iš tešloje esančio procentais išreikšto sausojo ekstrakto kiekio, ir gautą sandaugą padalijus iš 88.
2. Kai III priede išvardytos prekės iš dalies pagamintos iš produktų, už kuriuos eksporto grąžinamosios išmokos skiriamos pagal Reglamentą (EB) Nr. 1234/2007, ir iš dalies iš kitų produktų, referencinis kiekis pirmiesiems produktams nustatomas pagal 6-10 straipsnius.
12 straipsnis
1. Nustatant faktiškai naudojamus žemės ūkio produktų kiekius taikomos 2 ir 3 dalys.
2. Už visus žemės ūkio produktus, panaudotus taip, kaip apibrėžta 10 straipsnyje, už kuriuos gali būti skiriama grąžinamoji išmoka, ir kurie išnyksta gamybos proceso metu, pavyzdžiui, kaip garai ar dūmai, arba negrįžtamai virsta milteliais ar pelenais, gali būti skiriama grąžinamoji išmoka už visą panaudotą kiekį.
3. Už bet kokį prekių, kurios nebuvo faktiškai eksportuotos, kiekį, grąžinamoji išmoka už faktiškai panaudotus žemės ūkio produktų kiekius neskiriama.
Jei tokių prekių sudėtis tokia pati kaip faktiškai eksportuotų prekių, gali būti proporcingai sumažinti faktiškai pastarosioms prekėms gaminti naudojamų žemės ūkio produktų kiekiai.
13 straipsnis
1. Nukrypstant nuo 12 straipsnio 3 dalies, grąžinamosios išmokos gali būti skiriamos, jei prekių gamybos procesui būdingi nuostoliai yra ne didesni kaip 2 % masės.
2 % riba apskaičiuojama kaip visų panaudotų žaliavų sausosios medžiagos masės dalis, atėmus 12 straipsnio 2 dalyje nurodytus kiekius, lyginant su faktiškai eksportuotų prekių sausosios medžiagos mase arba taikant bet kurį kitą apskaičiavimo metodą, kuriuo atsižvelgiama į prekių gamybos sąlygas.
2. Jei prekių gamybos procesui būdingi nuostoliai viršija 2 %, grąžinamoji išmoka už faktiškai panaudotus žemės ūkio produktų kiekius dėl nuostolių perviršio neskiriama. Tačiau tinkamai pagrįstus didesnius nuostolius valstybių narių kompetentingos institucijos gali pripažinti. Valstybės narės praneša Komisijai apie tuos atvejus, kai kompetentingos institucijos pripažino didesnius nuostolius, ir nurodo pripažinimo priežastis.
3. Grąžinamosios išmokos gali būti skiriamos už faktiškai panaudotus žemės ūkio produktų kiekius, įsimaišiusius į liekanas.
4. Kai gaunami šalutiniai produktai, faktiškai panaudoti žemės ūkio produktų kiekiai priskiriami atitinkamai eksportuojamai prekei ir šalutiniams produktams.
3 SKIRSNIS
Grąžinamųjų išmokų dydžiai
14 straipsnis
1. Komisija nustato grąžinamosios išmokos už šio reglamento I priede išvardytus pagrindinius produktus, eksportuojamus kaip į Sutarties I priedą neįtrauktos prekės, dydį, kaip numatyta Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 164 straipsnyje, pagrindinio produkto 100 kg tam pačiam laikotarpiui, kaip grąžinamosios išmokos už eksportuojamus neperdirbtus minėtus produktus.
2. Nukrypstant nuo 1 dalies, grąžinamoji išmoka gali būti nustatoma pagal kitokį tvarkaraštį, sudaromą Reglamento (EB) Nr. 1216/2009 16 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka.
15 straipsnis
1. Komisija nustato grąžinamosios išmokos dydį, visų pirma atsižvelgdama:
a)
į perdirbimo įmonių vidutines išlaidas už pagrindinių produktų atsargų įsigijimą Sąjungos rinkoje ir į pasaulio rinkoje vyraujančias kainas;
b)
į grąžinamosios išmokos už eksportuojamus į Sutarties I priedą įtrauktus perdirbtus žemės ūkio produktus, kurie pagaminti panašiomis sąlygomis, dydį;
c)
į poreikį užtikrinti vienodas įmonių, naudojančių Sąjungos produktus, ir įmonių, naudojančių trečiųjų šalių produktus pagal laikinojo įvežimo perdirbti tvarką, konkurencijos sąlygas;
d)
į biudžetinių išlaidų raidą ir į pagrindinių produktų rinkos kainų raidą Sąjungoje ir pasaulio rinkoje;
e)
į apribojimų, atsiradusių dėl pagal Sutarties 218 straipsnį sudarytų susitarimų, laikymąsi.
2. Nustatant grąžinamosios išmokos dydžius, prireikus atsižvelgiama į pagalbą ar kitas lygiaverčio poveikio priemones, taikomas visose valstybėse narėse pagrindiniams ar jiems prilyginamiems produktams pagal Reglamentą (EB) Nr. 1234/2007.
3. Grąžinamosios išmokos už eksportuojamus žemės ūkio produktus, panaudotus į Sutarties I priedą neįtrauktoms prekėms gaminti, negali viršyti grąžinamųjų išmokų, kurios mokamos už šiuos produktus, jei jie eksportuojami neperdirbti.
16 straipsnis
1. Grąžinamosios išmokos už bulvių krakmolą, kurio KN kodas yra 1108 13 00, dydis nustatomas atskirai pagal kukurūzų ekvivalentą Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 195 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka ir taikant šio reglamento 15 straipsnio 1 dalyje nustatytus kriterijus. Panaudoto bulvių krakmolo kiekiai pagal šio reglamento 8 straipsnį paverčiami lygiaverčiais kukurūzų krakmolo kiekiais.
2. D-gliucitolio (sorbitolio) mišinių, kurių KN kodai yra 2905 44 ir 3824 60, atveju, kai susijusi šalis neparengia 45 straipsnyje nurodytos deklaracijos, pateikiančios pagal 48 straipsnio 1 dalies d punktą reikalaujamą informaciją, arba kai susijusi šalis nepateikia tinkamų tą deklaraciją pagrindžiančių dokumentų, už šiuos mišinius skiriamos grąžinamosios išmokos dydis yra toks pat, kaip skiriamos už pagrindinius produktus, kuriems taikomas mažiausias grąžinamosios išmokos dydis.
17 straipsnis
1. Grąžinamoji išmoka už krakmolus, kurių KN kodai yra 1108 11 00-1108 19 90, arba už produktus, išvardytus Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 I priedo I dalies d punkte, gautus perdirbus šiuos krakmolus, skiriama tik šių produktų tiekėjui pateikus deklaraciją, įrodančią, kad produktai buvo tiesiogiai pagaminti iš javų, bulvių ar ryžių, nenaudojant jokių subproduktų, gautų gaminant kitus žemės ūkio produktus ar prekes.
2. 1 dalyje nurodyta deklaracija iki jos atšaukimo taikoma visiems to paties gamintojo tiekiamiems produktams. Ji patikrinama pagal 45 straipsnio nuostatas.
18 straipsnis
1. Kai bulvių krakmolo, pagal 3 straipsnio 1 dalį prilyginto kukurūzų krakmolui, sausojo ekstrakto kiekis yra 80 % ar didesnis, eksporto grąžinamosios išmokos dydis nustatomas pagal 14 straipsnį. Kai sausojo ekstrakto kiekis yra mažesnis nei 80 %, eksporto grąžinamosios išmokos dydis nustatomas pagal 14 straipsnį ir padauginamas iš faktiško sausojo ekstrakto kiekio procentais 1/80-osios dalies.
Visiems kitiems krakmolams, kurių sausojo ekstrakto kiekis yra 87 % ar didesnis, eksporto grąžinamosios išmokos dydis nustatomas pagal 14 straipsnį. Kai sausojo ekstrakto kiekis yra mažesnis nei 87 %, eksporto grąžinamosios išmokos dydis nustatomas pagal 14 straipsnį ir padauginamas iš faktiško sausojo ekstrakto kiekio procentais 1/87-osios dalies.
2. Kai gliukozės ar maltodekstrino sirupų, kurių KN kodai yra 1702 30 90, 1702 40 90, 1702 90 50 ar 2106 90 55, sausosios medžiagos kiekis yra 78 % ar didesnis, eksporto grąžinamosios išmokos dydis nustatomas pagal 14 straipsnį. Kai šių sirupų sausosios medžiagos kiekis yra mažesnis nei 78 %, eksporto grąžinamosios išmokos dydis nustatomas pagal 14 straipsnį ir padauginamas iš faktiško sausosios medžiagos kiekio procentais 1/78-osios dalies.
3. Taikant 1 dalį, krakmolų sausojo ekstrakto kiekis nustatomas pagal Komisijos reglamento (EB) Nr. 687/2008 (11) IV priede nurodytą metodą, o gliukozės ar maltodekstrino sirupų sausosios medžiagos kiekis nustatomas pagal Komisijos direktyvos 79/796/EEB (12) II priede nurodytą metodą Nr. 2 arba bet kurį kitą tinkamą analizės metodą, suteikiantį bent jau tokias pat garantijas.
4. Pateikdamas 45 straipsnyje nurodytą deklaraciją pareiškėjas deklaruoja naudotų krakmolų, gliukozės arba maltodekstrino sirupų sausojo ekstrakto kiekį.
19 straipsnis
1. Grąžinamosios išmokos už eksportuojamus neperdirbtą kazeiną, kurio KN kodas yra 3501 10, neperdirbtus kazeinatus, kurių KN kodas yra 3501 90 90, arba neperdirbtą kiaušinių albuminą, kurio KN kodai yra 3502 11 90 ir 3502 19 90, gali būti diferencijuojami pagal jų paskirties vietą, jei tai reikalinga dėl bet kurios iš šių priežasčių:
a)
pasaulio prekybos šiomis prekėmis situacijos;
b)
konkrečių tam tikrų rinkų sąlygų;
c)
tarptautinių prekybos susitarimų.
2. Grąžinamųjų išmokų už prekes, kurių KN kodai yra 1902 11 00, 1902 19 ir 1902 40 10, dydis gali būti diferencijuojamas pagal jų paskirties vietą.
3. Grąžinamoji išmoka gali skirtis atsižvelgiant į tai, ar pagal 26 straipsnį ji yra iš anksto nustatytina, ar ne.
20 straipsnis
1. Grąžinamosios išmokos dydis yra tas, kuris taikomas prekių eksportavimo dieną, išskyrus šiuos atvejus:
a)
kai pagal 26 straipsnį buvo pateikta paraiška iš anksto nustatyti grąžinamosios išmokos dydį;
b)
kai paraiška buvo pateikta pagal 37 straipsnio 2 dalį ir grąžinamosios išmokos dydis buvo nustatytas iš anksto tą dieną, kai buvo pateikta paraiška išduoti grąžinamosios išmokos sertifikatą.
2. Kai taikoma išankstinio grąžinamosios išmokos dydžio nustatymo sistema, dydis, galiojantis paraiškos iš anksto nustatyti grąžinamąją išmoką pateikimo dieną, yra taikomas vėliau, grąžinamosios išmokos sertifikato galiojimo laikotarpiu eksportuojamoms prekėms pagal 35 straipsnio 2 dalį.
Perdirbtų javų ir ryžių produktų atveju grąžinamosios išmokos dydis derinamas pagal tas pačias taisykles, pagal kurias iš anksto nustatoma grąžinamoji išmoka už eksportuojamus neperdirbtus pagrindinius produktus, taikant V priede nustatytus perskaičiavimo koeficientus.
3. Grąžinamųjų išmokų sertifikatų išrašams, kaip apibrėžta Reglamente (EB) Nr. 376/2008, netaikomas išankstinis grąžinamosios išmokos dydžio nustatymas, neatsižvelgiant į sertifikatus, iš kurių padaryti išrašai.
III SKYRIUS
GRĄŽINAMŲJŲ IŠMOKŲ SERTIFIKATAI
1 SKIRSNIS
Bendrosios nuostatos
21 straipsnis
1. Valstybės narės visiems pareiškėjams neatsižvelgdamos į jų įsteigimo Sąjungoje vietą išduoda grąžinamųjų išmokų sertifikatus, kurie galioja visoje Sąjungoje.
Grąžinamųjų išmokų sertifikatais užtikrinamas grąžinamosios išmokos išmokėjimas įvykdžius V skyriuje išdėstytas sąlygas. Tos sąlygos gali numatyti išankstinį grąžinamosios išmokos dydžio nustatymą. Sertifikatai galioja tik vieną biudžetinį laikotarpį.
2. Grąžinamosios išmokos už pagrindinių produktų, kaip šio reglamento II priede nurodytų prekių, eksportą arba už javus, pateiktus muitinės kontrolei, numatant juos naudoti spiritinių gėrimų, nurodytų Reglamento (EB) Nr. 1670/2006 2 straipsnyje, gamybai, skiriamos tik pateikus pagal šio reglamento 24 straipsnį išduotą grąžinamosios išmokos sertifikatą.
Pirmoje pastraipoje nurodyti javai laikomi eksportuotinais.
Pirma pastraipa netaikoma tiekiamiems produktams, nurodytiems Reglamento (EB) Nr. 612/2009 4 straipsnio 1 dalies antros pastraipos trečioje įtraukoje ir 33 straipsnio 1 dalyje, 37 straipsnio 1 dalyje, 41 straipsnio 1 dalyje ir 43 straipsnio 1 dalyje, arba eksportuojamoms prekėms, nurodytoms šio reglamento IV skyriuje.
3. Grąžinamoji išmoka skiriama pagal 20 straipsnio 2 dalyje numatytą išankstinio nustatymo sistemą tik pateikus grąžinamosios išmokos sertifikatą, kuriame nurodoma, kad grąžinamųjų išmokų dydžiai buvo nustatyti iš anksto.
22 straipsnis
1. Šiame reglamente nurodytiems grąžinamosios išmokos sertifikatams taikomas Reglamentas (EB) Nr. 376/2008.
2. Reglamente (EB) Nr. 376/2008 pateiktos nuostatos dėl teisių ir įsipareigojimų, grindžiamų grąžinamųjų išmokų sertifikatais, kuriuose žymimi kiekiai, mutatis mutandis taikomos teisėms ir įsipareigojimams, grindžiamiems šiame reglamente nurodytais grąžinamųjų išmokų sertifikatais, kuriuose žymimos sumos eurais, atsižvelgiant į šio reglamento VI priedą.
3. Nukrypstant nuo šio straipsnio 1 ir 2 dalių, Reglamento (EB) Nr. 376/2008 7 straipsnio 2 ir 4 dalys, 8, 11 ir 13 straipsniai, 17 straipsnio 1 dalis, 20, 23, 31, 32 ir 34 straipsniai, 35 straipsnio 6 dalis bei 41, 45, 46, ir 48 straipsniai netaikomi šiame reglamente nurodytiems grąžinamųjų išmokų sertifikatams.
4. Taikant Reglamento (EB) Nr. 376/2008 39 ir 40 straipsnius, sertifikatai, galiojantys iki rugsėjo 30 d., gali būti nepratęsiami.
Tokiu atveju sertifikatas bet kokioms sumoms, neprašytoms dėl force majeure priežasties, panaikinamas ir grąžinamas atitinkamas užstatas.
23 straipsnis
1. Paraiškos išduoti grąžinamosios išmokos sertifikatus kitoms nei 36 straipsnyje nurodytoms pagalbos maistu operacijoms, galioja tik jei užstatas, lygus 10 % prašytos sumos, buvo pateiktas pagal Reglamento (EB) Nr. 376/2008 14 straipsnyje nustatytas sąlygas.
2. Užstatas grąžinamas laikantis šio reglamento 40 straipsnyje nurodytų sąlygų.
24 straipsnis
1. Paraiška išduoti grąžinamosios išmokos sertifikatą ir pats sertifikatas parengiami pagal Reglamento (EB) Nr. 376/2008 I priede nustatytą formą „Eksporto licencija arba sertifikatas su iš anksto nustatyta grąžinamąja išmoka“ ir juose nurodoma suma eurais.
Šie dokumentai užpildomi pagal šio reglamento VI priede nustatytas instrukcijas.
2. Jeigu pareiškėjas neketina eksportuoti iš kitos valstybės narės, nei ta, kurioje jis prašo grąžinamosios išmokos sertifikato, kompetentinga institucija gali pasilikti sertifikatą elektronine forma. Tokiu atveju kompetentinga institucija pareiškėją informuoja, kad jo grąžinamosios išmokos sertifikatas yra užregistruotas, ir suteikia jam grąžinamosios išmokos sertifikato turėtojo egzemplioriuje (toliau - egzempliorius Nr. 1) pateiktą informaciją. Išduodančiosios institucijos grąžinamosios išmokos sertifikato egzempliorius (toliau - egzempliorius Nr. 2) nėra išduodamas.
Kompetentinga institucija įrašo visą informaciją iš grąžinamosios išmokos sertifikatų, nurodytų VI priedo III ir IV skyriuose, ir sumas, kurių prašoma remiantis sertifikatu.
25 straipsnis
1. Sertifikatais suteikiamų įsipareigojimų negalima perleisti. Sertifikatais suteikiamas teises jų galiojimo laikotarpiu gali perleisti pradinis sertifikato turėtojas, jei kiekvienu sertifikatu ar jo išrašu suteikiamos teisės perleidžiamos tik vienam asmeniui. Taip perleidžiamos sumos, kurios dar nebuvo paskirtos pagal sertifikatą ar jo išrašą.
2. Perėmėjai toliau perleisti savo teisių negali, tačiau gali jas grąžinti pradiniam turėtojui. Pradiniam turėtojui grąžinamos tik teisės į sumas, kurios dar nebuvo paskirtos pagal sertifikatą ar jo išrašą. Tokiais atvejais išduodančioji institucija į sertifikato 6 langelį įrašo vieną iš VIII priede nurodytų įrašų.
3. Jei pradinis turėtojas pageidauja perleisti sertifikatu suteikiamas teises, arba jei perėmėjas nori jas grąžinti pradiniam turėtojui, kiekvienos valstybės narės paskirta sertifikatus išduodanti institucija, agentūra (-os) sertifikate arba prireikus jo išraše įrašo šiuos duomenis:
a)
perėmėjo vardą, pavardę arba pavadinimą ir adresą, kaip nurodyta 1 dalyje, arba 2 dalyje nurodytą įrašą;
b)
sertifikatu suteikiamų teisių perleidimo ar grąžinimo pradiniam turėtojui datą, patvirtintą institucijos ar agentūros antspaudu.
4. Teisių perleidimas arba jų grąžinimas pradiniam turėtojui įsigalioja 3 dalies b punkte nurodyto įrašo dieną.
26 straipsnis
1. Paraiškos iš anksto nustatyti grąžinamosios išmokos dydžius apima visus taikomus grąžinamųjų išmokų dydžius.
2. Paraiška iš anksto nustatyti grąžinamąją išmoką gali būti pateikta kartu su paraiška išduoti grąžinamosios išmokos sertifikatą arba bet kuriuo metu po grąžinamosios išmokos sertifikato išdavimo dienos.
3. Paraiškos iš anksto nustatyti grąžinamąją išmoką rengiamos pagal VI priedo II skyriaus nuostatas naudojant Reglamento (EB) Nr. 376/2008 I priede nustatytą formą. Už prekes, eksportuotas iki paraiškos pateikimo dienos, grąžinamoji išmoka iš anksto nenustatoma.
4. Ketvirtadienį pateiktos paraiškos iš anksto nustatyti grąžinamąją išmoką laikomos pateiktomis kitą darbo dieną.
27 straipsnis
1. Grąžinamosios išmokos sertifikato turėtojas gali prašyti šio sertifikato išrašo, parengto pagal Reglamento (EB) Nr. 376/2008 I priede nustatytą formą. Paraiškoje pateikiama šio reglamento VI priedo II skyriaus 3 punkte nurodyta informacija.
Suma, dėl kurios prašoma išrašo, įrašoma sertifikato originale.
2. Nepažeidžiant Reglamento (EB) Nr. 376/2008 9 straipsnio nuostatų, sertifikatų, kurie užregistruoti kaip galiojantys vienoje valstybėje narėje, išrašai galioja visoje Sąjungoje.
28 straipsnis
1. Kiekvienas eksportuotojas užpildo specialią mokėjimo paraišką, kaip apibrėžta Reglamento (EB) Nr. 612/2009 46 straipsnyje. Ji pateikiama už mokėjimą atsakingai institucijai kartu su atitinkamais sertifikatais, išskyrus tuos atvejus, kai sertifikatai yra užregistruojami kaip numatyta šio reglamento 24 straipsnio 2 dalyje, arba kai eksportuojamoms prekėms netaikomi grąžinamųjų išmokų sertifikatai.
Kompetentinga institucija gali specialios paraiškos nepripažinti Reglamento (EB) Nr. 612/2009 46 straipsnio 2 dalyje nurodytais mokėjimo dokumentais.
Kompetentinga institucija gali specialią paraišką pripažinti Reglamento (EB) Nr. 612/2009 5 straipsnio 1 dalyje nurodyta eksporto deklaracija. Tokiu atveju šio straipsnio 2 dalyje nurodyta data, kurią už mokėjimą atsakinga institucija gavo specialią paraišką, yra laikoma data, kurią ši institucija gavo eksporto deklaraciją. Visais kitais atvejais specialioje paraiškoje turi būti pateikti eksporto deklaracijos duomenys, įskaitant eksporto deklaracijos numerį.
2. Prašomą sumą nustato už mokėjimą atsakinga institucija pagal specialioje paraiškoje pateiktą informaciją ir remdamasi vien tik eksportuojamo (-ų) pagrindinio (-ių) produkto (-ų) kiekiu ir rūšimi bei taikomos grąžinamosios išmokos dydžiu (-iais). Šie duomenys eksporto deklaracijoje yra aiškiai nurodomi arba aiškiai pateikiamos nuorodos į juos.
Už mokėjimą atsakinga institucija per šešis mėnesius nuo specialios paraiškos gavimo dienos šią sumą įrašo į grąžinamosios išmokos sertifikatą.
Sertifikatų duomenys įrašomi egzemplioriaus Nr. 1 kitoje pusėje. 28, 29 ir 30 langeliuose nurodoma ne kiekis, o suma eurais.
Trečia pastraipa mutatis mutandis taikoma elektroninės formos sertifikatams.
3. Skyrus grąžinamąją išmoką, jeigu grąžinamosios išmokos sertifikatas neužregistruojamas kaip numatyta 24 straipsnio 2 dalyje, sertifikato egzempliorius Nr. 1 grąžinamas jo turėtojui arba eksportuotojo prašymu jį pasilieka mokėjimo institucija.
4. Užstatas, susijęs su suma, kuriai buvo išduotas grąžinamosios išmokos sertifikatas už eksportuojamas prekes, gali būti grąžintas arba pervestas išankstiniam grąžinamosios išmokos mokėjimui užtikrinti pagal Reglamento (EB) Nr. 612/2009 II antraštinės dalies 2 skyrių.
29 straipsnis
1. Paraiškas išduoti grąžinamosios išmokos sertifikatus vienam biudžetiniam laikotarpiui galima teikti atskirai šešioms mokėjimo dalims. Paraiškos gali būti teikiamos ne vėliau kaip:
a)
rugsėjo 7 d. dėl sertifikatų, naudojamų nuo spalio 1 d.;
b)
lapkričio 7 d. dėl sertifikatų, naudojamų nuo gruodžio 1 d.;
c)
sausio 7 d. dėl sertifikatų, naudojamų nuo vasario 1 d.;
d)
kovo 7 d. dėl sertifikatų, naudojamų nuo balandžio 1 d.;
e)
gegužės 7 d. dėl sertifikatų, naudojamų nuo birželio 1 d.;
f)
liepos 7 d. dėl sertifikatų, naudojamų nuo rugpjūčio 1 d.
2. Ūkinės veiklos vykdytojai gali teikti paraišką išduoti grąžinamosios išmokos sertifikatą tik tai mokėjimo daliai, kuri išmokama iki pirmo po paraiškos pateikimo dienos einančio termino, nurodyto 1 dalies a-f punktuose.
30 straipsnis
Terminas, per kurį valstybės narės praneša Komisijai apie paraiškas išduoti sertifikatus, yra:
a)
rugsėjo 14 d. dėl 29 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytų sertifikatų;
b)
lapkričio 14 d. dėl 29 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytų sertifikatų;
c)
sausio 14 d. dėl 29 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytų sertifikatų;
d)
kovo 14 d. dėl 29 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytų sertifikatų;
e)
gegužės 14 d. 29 straipsnio 1 dalies e punkte nurodytų sertifikatų;
f)
liepos 14 d. dėl 29 straipsnio 1 dalies f punkte nurodytų sertifikatų.
31 straipsnis
1. Bendra suma, dėl kurios gali būti išduodamas grąžinamosios išmokos sertifikatas vienam biudžetiniam laikotarpiui, nustatoma pagal 2 dalį.
2. Iš pagal Susitarimo 9 straipsnio 2 dalį nustatytos didžiausios grąžinamųjų išmokų sumos atimami šie elementai:
a)
suma, kuri viršija didžiausią sumą ir kuri buvo neteisėtai paskirta ankstesniais biudžetiniais metais;
b)
suma, rezervuota šio reglamento IV skyriuje nurodytoms eksportuojamoms prekėms;
c)
sumos, dėl kurių buvo išduoti grąžinamųjų išmokų sertifikatai, galiojantys aptariamu biudžetiniu laikotarpiu.
3. Suma, dėl kurios pagal 41 straipsnį išduotas sertifikatas buvo grąžintas, pridedama prie sumos, gautos remiantis 2 dalies nuostatomis.
4. Bet kuri likusi nepanaudota suma, rezervuota IV skyriuje nurodytoms eksportuojamoms prekėms, pridedama prie sumos, gautos remiantis 2 dalies nuostatomis.
5. Nustatant galutinę sumą atsižvelgiama į galimus neaiškumus dėl bet kurių 2 dalyje nurodytų sumų.
32 straipsnis
Bendra suma, dėl kurios gali būti išduodami sertifikatai kiekvienai 29 straipsnyje nurodytai mokėjimo daliai, yra:
a)
29 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytai mokėjimo daliai - 30 % pagal 31 straipsnį apskaičiuotos sumos, nustatytos rugsėjo 14 d.;
b)
29 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytai mokėjimo daliai - 27 % pagal 31 straipsnį apskaičiuotos sumos, nustatytos lapkričio 14 d.;
c)
29 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytai mokėjimo daliai - 32 % pagal 31 straipsnį apskaičiuotos sumos, nustatytos sausio 14 d.;
d)
29 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytai mokėjimo daliai - 44 % pagal 31 straipsnį apskaičiuotos sumos, nustatytos kovo 14 d.;
e)
29 straipsnio 1 dalies e punkte nurodytai mokėjimo daliai - 67 % pagal 31 straipsnį apskaičiuotos sumos, nustatytos gegužės 14 d.;
f)
29 straipsnio 1 dalies f punkte nurodytai mokėjimo daliai - 100 % pagal 31 straipsnį apskaičiuotos sumos, nustatytos liepos 14 d.
2 SKIRSNIS
Paraiška išduoti grąžinamųjų išmokų sertifikatus ir jų išdavimas
33 straipsnis
1. Jei bendra paraiškose, gautose kiekvienam aptariamam laikotarpiui, prašoma suma viršija 31 straipsnyje nurodytą didžiausią sumą, Komisija nustato sumažinimo koeficientą, taikytiną visoms paraiškoms, pateiktoms iki atitinkamos 29 straipsnyje nurodytos datos, kad būtų laikomasi 31 straipsnyje nurodytos didžiausios sumos.
Komisija per penkias darbo dienas nuo 30 straipsnyje nurodytos datos šį koeficientą turi paskelbti Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
2. Jei Komisija nustato sumažinimo koeficientą, sertifikatai išduodami prašytai sumai, padaugintai iš skaičiaus, gaunamo iš 1 atėmus sumažinimo koeficientą, numatytą šio straipsnio 1 dalyje arba 34 straipsnio 3 dalies a punkte.
Tačiau 29 straipsnio 1 dalies f punkte nurodytos mokėjimo dalies atveju pareiškėjai savo paraiškas gali atsiimti per penkias darbo dienas nuo koeficiento paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
3. Valstybės narės iki rugpjūčio 1 d. praneša Komisijai apie sumas, kurioms pateiktos paraiškos dėl grąžinamosios išmokos sertifikatų buvo atsiimtos pagal 2 dalies antrą pastraipą.
34 straipsnis
1. Jei pasibaigus paraiškų išduoti grąžinamųjų išmokų sertifikatus dėl konkrečios 29 straipsnio 1 dalyje nurodytos mokėjimo dalies pateikimo terminui, nebuvo paskelbtas joks sumažinimo koeficientas pagal 33 straipsnio 1 dalį, ūkinės veiklos vykdytojai gali pateikti paraišką išduoti grąžinamųjų išmokų sertifikatą bet kuriai minėtai mokėjimo daliai skiriamai sumai, dėl kurios paraiška dar nebuvo pateikta.
Paraiška pateikiama per laikotarpį iki kito 29 straipsnio 1 dalyje nustatyto termino.
2. Valstybės narės apie kas savaitę pateiktas paraiškas praneša Komisijai kitą pirmadienį. Atitinkami sertifikatai gali būti išduodami nuo trečiadienio, einančio po pranešimo dienos, jei Komisija nenurodo kitaip.
3. Jei bendra paraiškose, gautose tam tikrą paraiškų savaitę, nurodoma suma viršija 1 dalyje nurodytą skiriamą sumą, Komisija imasi vienos ar daugiau toliau nurodytų priemonių:
a)
nustato sumažinimo koeficientą, taikytiną tą konkrečią paraiškų teikimo savaitę pateiktoms paraiškoms išduoti grąžinamųjų išmokų sertifikatus, apie kurias buvo pranešta Komisijai ir pagal kurias grąžinamųjų išmokų sertifikatai dar nebuvo išduoti;
b)
nurodo valstybėms narėms nepriimti tam tikrą paraiškų teikimo savaitę pateiktų paraiškų, apie kurias dar nebuvo pranešta Komisijai;
c)
sustabdo paraiškų išduoti grąžinamųjų išmokų sertifikatus teikimą.
4. Visi pagal 3 dalį priimti reglamentai skelbiami Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje per tris dienas nuo tos dienos, kai apie 2 dalyje nurodytas paraiškas pranešama.
35 straipsnis
1. Grąžinamųjų išmokų sertifikatai pradeda galioti jų išdavimo dieną, kaip nustatyta Reglamento (EB) Nr. 376/2008 22 straipsnio 1 dalyje.
2. Laikantis antros pastraipos, grąžinamųjų išmokų sertifikatai galioja iki penkto mėnesio nuo mėnesio, kurį buvo pateikta paraiška išduoti sertifikatą, paskutinės dienos, arba iki paskutinės biudžetinio laikotarpio dienos, jei ši yra anksčiau.
36 straipsnyje nurodyti grąžinamųjų išmokų sertifikatai galioja iki penkto mėnesio nuo mėnesio, kurį buvo pateikta paraiška išduoti sertifikatą, paskutinės dienos.
3. Jeigu grąžinamosios išmokos dydžiai nustatomi iš anksto pagal 26 straipsnį, tie dydžiai galioja iki sertifikato galiojimo laikotarpio paskutinės dienos.
36 straipsnis
Komisijos reglamentas (EB) Nr. 2298/2001 (13) taikomas toms paraiškoms išduoti grąžinamųjų išmokų sertifikatus ir tiems eksportuojamoms prekėms išduotiems sertifikatams, kurie yra tarptautinės pagalbos maistu operacijos dalis, kaip apibrėžta Susitarimo 10 straipsnio 4 dalyje.
37 straipsnis
1. Taikant Reglamento (EB) Nr. 376/2008 47 straipsnį, taikomos šio straipsnio 2-11 dalys.
2. Nuo kiekvieno biudžetinio laikotarpio spalio 1 d., išskyrus 29 ir 34 straipsniuose nustatytus laikotarpius, pagal šį straipsnį gali būti teikiamos paraiškos išduoti sertifikatus, susijusius su kvietimu dalyvauti importuojančioje trečiojoje šalyje rengiamame konkurse, ir iš anksto paraiškos pateikimo dieną nustatomos eksporto grąžinamosios išmokos, jei bendra suma, atitinkanti vieną kvietimą dalyvauti konkurse, kuriai vienas ar daugiau eksportuotojų pateikė vieną ar daugiau paraiškų išduoti grąžinamųjų išmokų sertifikatus ir kuriai dar nebuvo išduotas sertifikatas, neviršija 2 mln. EUR.
Tačiau ši riba gali būti padidinta iki 4 mln. EUR, jei nė vienas 33 straipsnio 1 dalyje ar 34 straipsnio 3 dalyje nurodytų nuo biudžetinio laikotarpio pradžios paskelbtų sumažinimo koeficientų neviršija 50 %.
3. Suma, kuriai prašoma sertifikato (-ų), negali viršyti kvietime dalyvauti konkurse nustatyto kiekio, padauginto iš atitinkamo (-ų) iš anksto paraiškos pateikimo dieną nustatyto (-ų) grąžinamosios išmokos dydžio (-ių). Į kvietime dalyvauti konkurse numatytas leidžiamas paklaidas arba pasirinkimo galimybes neatsižvelgiama.
4. Be Reglamento (EB) Nr. 376/2008 47 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje nurodytų duomenų valstybės narės Komisijai nedelsdamos praneša apie sumas, kurioms prašoma visų sertifikatų, ir kiekvienos paraiškos pateikimo datą ir laiką.
5. Jei sumoms, apie kurias pranešta pagal 4 dalį, pridėjus prie sumų, kurioms kaip to paties kvietimo dalyvauti konkurse dalis jau buvo pateikta viena ar daugiau paraiškų išduoti sertifikatus, viršijama 2 dalyje nurodyta taikoma riba, Komisija per dvi darbo dienas nuo 4 dalyje nurodytos papildomos informacijos gavimo dienos praneša valstybėms narėms, kad grąžinamosios išmokos sertifikatas ūkinės veiklos vykdytojui nėra išduodamas.
6. Jei kartu sudėtos sumos, kurioms grąžinamųjų išmokų sertifikatai gali būti išduodami pagal Reglamento (EB) Nr. 376/2008 47 straipsnį, viršija 4 mln. EUR biudžetiniam laikotarpiui, Komisija gali sustabdyti 2 dalies taikymą. Sprendimai dėl šio sustabdymo skelbiami Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
7. Nukrypstant nuo šio reglamento 35 straipsnio 1 ir 2 dalių, grąžinamųjų išmokų sertifikatai, išduoti pagal Reglamento (EB) Nr. 376/2008 47 straipsnį, įsigalioja jų išdavimo dieną, kaip apibrėžta Reglamento (EB) 376/2008 22 straipsnio 2 dalyje. Grąžinamosios išmokos sertifikatai galioja iki aštuonių mėnesių nuo sertifikato išdavimo mėnesio pabaigos arba iki rugsėjo 30 d., jei pastaroji data yra anksčiau. Iš anksto nustatyti išmokų dydžiai galioja iki paskutinės sertifikato galiojimo dienos.
8. Jeigu pagal Reglamento (EB) Nr. 376/2008 47 straipsnio 9 dalies a punktą kompetentingai institucijai pateikiami įrodymai, kad kvietimą dalyvauti konkurse paskelbusi agentūra sutartį nutraukė dėl priežasčių, nesusijusių nei su konkurso laimėtoju, nei laikomų force majeure aplinkybėmis, kompetentinga institucija grąžina užstatą tuo atveju, jei iš anksto nustatyta grąžinamoji išmoka už pagrindinį produktą, už kurį palyginus su kitais naudojamais pagrindiniais produktais skiriama didžiausia grąžinamoji išmoka, yra didesnė arba lygi grąžinamosios išmokos, taikomos paskutinę sertifikato galiojimo dieną, dydžiui.
9. Jei pagal Reglamento (EB) Nr. 376/2008 47 straipsnio 9 dalies b punktą kompetentingai institucijai pateikiami įrodymai, kad kvietimą dalyvauti konkurse paskelbusi agentūra įpareigojo konkurso laimėtoją sutikti su sutarties pakeitimais dėl priežasčių, nesusijusių nei su konkurso laimėtoju, nei laikomų force majeure aplinkybėmis, kompetentinga institucija gali pratęsti sertifikato galiojimą ir laikotarpį, per kurį iki rugsėjo 30 d. taikytinas iš anksto nustatytos grąžinamosios išmokos dydis.
10. Jei pagal Reglamento (EB) Nr. 376/2008 47 straipsnio 9 dalies c punktą konkurso laimėtojas pateikia įrodymus, kad kvietime dalyvauti konkurse arba vėliau sudarytoje sutartyje buvo numatyta didesnė nei 5 % leidžiama mažėjanti paklaida arba pasirinkimo galimybė ir kad kvietimą dalyvauti konkurse paskelbusi agentūra taiko tinkamą nuostatą, įsipareigojimas eksportuoti laikomas įvykdytu, jei eksportuotas kiekis yra ne daugiau kaip 10 % mažesnis už kiekį, kuris atitinka sertifikate nustatytą sumą.
Pirma pastraipa taikoma tik tuo atveju, jei iš anksto nustatytos grąžinamosios išmokos už pagrindinį produktą, už kurį palyginus su kitais naudojamais pagrindiniais produktais skiriama didžiausia grąžinamoji išmoka, dydis yra lygus arba didesnis už paskutinę sertifikato galiojimo dieną taikomą grąžinamąją išmoką. Tokiais atvejais šio reglamento 40 straipsnio 3 ir 5 dalyse nurodytas 95 % dydis keičiamas 90 % dydžiu.
11. Taikant šio straipsnio 1-10 dalis, Reglamento (EB) Nr. 376/2008 47 straipsnio 5 dalyje nurodytas 21 dienos laikotarpis keičiamas 44 dienų laikotarpiu.
3 SKIRSNIS
Užstatai
38 straipsnis
1. Išdavus grąžinamosios išmokos sertifikatą, jo turėtojas įpareigojamas prašyti tokio dydžio grąžinamosios išmokos už prekes, eksportuotas grąžinamosios išmokos sertifikato galiojimo laikotarpiu, kokiai sertifikatas buvo išduotas.
Kad pirmoje pastraipoje nurodyto įsipareigojimo būtų laikomasi, pateikiamas 23 straipsnyje nurodytas užstatas.
2. Šio straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nurodytas įsipareigojimas laikomas pagrindiniu reikalavimu, kaip apibrėžta Reglamento (EEB) Nr. 2220/85 20 straipsnio 2 dalyje.
39 straipsnis
1. Pagrindinis reikalavimas laikomas įvykdytu, jei eksportuotojas pateikė specialią paraišką dėl prekių, eksportuotų grąžinamosios išmokos sertifikato galiojimo laikotarpiu, 28 straipsnyje ir VI priedo V skyriuje nustatytomis sąlygomis.
2. Jei speciali paraiška nėra eksporto deklaracija, paraiška turi būti pateikta per tris mėnesius nuo grąžinamosios išmokos sertifikato galiojimo pabaigos, specialiojoje paraiškoje nurodant to sertifikato numerį, išskyrus force majeure atvejus.
Jei pirmoje pastraipoje nustatyto trijų mėnesių termino nesilaikoma, pagrindinis reikalavimas negali būti laikomas įvykdytu.
3. Įrodymai, kad pagrindinis reikalavimas buvo įvykdytas, pateikiami pristatant kompetentingai institucijai grąžinamosios išmokos sertifikato egzempliorių Nr. 1 su tinkamu įrašu pagal 28 straipsnio 2 dalį. Šis įrodymas pateikiamas iki dvylikto mėnesio pabaigos, skaičiuojant nuo grąžinamosios išmokos sertifikato galiojimo pabaigos.
Pirma pastraipa taikoma mutatis mutandis sertifikatams, užregistruojamiems, kaip numatyta 24 straipsnio 2 dalyje.
4. Nukrypstant nuo Reglamento (EEB) Nr. 2220/85 22 straipsnio 3 dalies, šio reglamento 23 straipsnyje numatyto užstato negrąžinama dalis yra proporcinga sumai, dėl kurios per šio straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytą terminą nebuvo pateikta reikalaujamų įrodymų.
40 straipsnis
1. Jei pagal 33 straipsnio 2 dalį ar 34 straipsnio 3 dalies a punktą taikomas sumažinimo koeficientas, užstato dalis, lygi pateiktai sumai, padaugintai iš sumažinimo koeficiento, grąžinama nedelsiant.
2. Jei pareiškėjas atsiima paraišką išduoti sertifikatą pagal 33 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą, grąžinama 80 % pradinio užstato.
3. Visas užstatas grąžinamas, jei sertifikato turėtojas prašė grąžinamųjų išmokų, iš viso sudarančių 95 % tos sumos, kuriai išduotas sertifikatas.
4. Pradinio sertifikato turėtojo prašymu valstybės narės gali grąžinti užstatą dalimis, proporcingomis sumoms, kurios atitiko 39 straipsnio 1 ir 3 dalyse nurodytus reikalavimus, tuo atveju, jei yra įrodyta, kad buvo prašoma sumos, atitinkančios bent 5 % sertifikate nurodytos sumos.
5. Jei pateiktose grąžinamosios išmokos paraiškose prašoma suma buvo mažesnė nei 95 % sumos, kuriai išduotas sertifikatas, negrąžinama užstato dalis, lygi 95 % sumos, kuriai išduotas sertifikatas, ir faktiškai panaudotos grąžinamųjų išmokų sumos skirtumo 10 %.
6. Jei suma, kuri atitinka 39 straipsnio 1 ir 3 dalyse nurodytus reikalavimus, yra mažesnė nei 5 % sertifikate nurodytos sumos, negrąžinamas visas užstatas.
7. Jei bendra už tam tikrą sertifikatą negrąžinamo užstato suma yra 100 EUR ar mažiau, atitinkama valstybė narė grąžina visą užstatą.
41 straipsnis
1. Jei sertifikatas ar jo išrašas grąžinamas jį išdavusiajai institucijai per pirmus du jo galiojimo laikotarpio trečdalius, atitinkama negrąžinamo užstato suma sumažinama 40 %, dienos dalį skaičiuojant kaip visą dieną.
2. Jei sertifikatas ar jo išrašas grąžinamas jį išdavusiajai institucijai per paskutinįjį jo galiojimo laikotarpio trečdalį arba per mėnesį, einantį po jo galiojimo pabaigos, atitinkama negrąžinama užstato suma sumažinama 25 %.
3. 1 ir 2 dalys taikomos tik sertifikatams ir jų išrašams, grąžinamiems juos išdavusioms institucijoms per biudžetinį laikotarpį, kuriam jie buvo išduoti, jeigu jie grąžinami ne vėliau nei iki to laikotarpio rugpjūčio 31 d.
IV SKYRIUS
BE SERTIFIKATŲ EKSPORTUOJAMOS PREKĖS
42 straipsnis
1. Pateikti sertifikatus nereikalaujama už eksportuojamas prekes, kurioms ūkinės veiklos vykdytojas biudžetiniais metais pateikė paraiškas, pagal kurias mokėjimas neviršija 100 000 EUR.
2. Pateikti sertifikatus nereikalaujama už prekių tiekimą, nurodytą Reglamento (EB) Nr. 612/2009 4 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje, 33 straipsnio 1 dalyje, 37 straipsnio 1 dalyje, 41 straipsnio 1 dalyje ir 43 straipsnio 1 dalyje.
3. 1 ir 2 dalys taip pat taikomoms eksportui, vykdomam tų ūkinės veiklos vykdytojų, kurie nuo aptariamo biudžetinio laikotarpio pradžios turėjo grąžinamosios išmokos sertifikatą ir jį turi eksporto dieną.
4. 1, 2 ir 3 dalys taikomos tik toje valstybėje narėje, kurioje įsteigtas ūkinės veiklos vykdytojas.
43 straipsnis
1. Kiekvienu biudžetiniu laikotarpiu už 42 straipsnio 1 dalyje nurodytas eksportuojamas prekes gali būti mokamos grąžinamosios išmokos neviršijant 40 mln. EUR bendro rezervo kiekvieniems biudžetiniams metams.
2. Nustatant rezervo, nurodyto 1 dalyje, išlaidų dydį, neatsižvelgiama į grąžinamąsias išmokas eksportui, kuris yra tarptautinės pagalbos maistu operacijų dalis, kaip apibrėžta Susitarimo 10 straipsnio 4 dalyje, ir į grąžinamąsias išmokas prekių tiekimui, nurodytam (EB) Nr. 612/2009 4 straipsnio 1 dalies antros pastraipos trečiojoje įtraukoje, 33 straipsnio 1 dalyje, 37 straipsnio 1 dalyje, 41 straipsnio 1 dalyje ir 43 straipsnio 1 dalyje.
44 straipsnis
1. Jei bendra suma, apie kurią valstybės narės pranešė pagal 53 straipsnį, pasiekia 30 mln. EUR, Komisija, atsižvelgdama į Sąjungos tarptautinius įsipareigojimus, ne daugiau kaip 20 darbo dienų gali sustabdyti 43 straipsnio 1 dalies taikymą be grąžinamosios išmokos sertifikato eksportuojamoms prekėms.
2. 1 dalyje nurodytomis aplinkybėmis pagal Reglamento (EB) Nr. 1216/2009 16 straipsnio 2 dalį Komisija daugiau kaip 20 dienų gali sustabdyti šio reglamento 43 straipsnio 1 dalies taikymą be dalies grąžinamosios išmokos sertifikato eksportuojamoms prekėms.
V SKYRIUS
EKSPORTUOTOJO ĮSIPAREIGOJIMAI
45 straipsnis
1. Jei prekės turi būti eksportuojamos, susijusi šalis deklaruoja pagrindinių produktų, produktų, gautų perdirbus pagrindinius produktus, arba produktų, pagal 3 straipsnį prilyginamų vienai iš šių dviejų kategorijų, kiekius pagal 10 straipsnį faktiškai panaudotus gaminti prekėms, už kurias bus prašoma grąžinamosios išmokos, arba kitaip nurodyti prekių sudėtį, jei ji buvo nustatyta pagal 10 straipsnio 4 dalį.
2. Jei prekės buvo naudojamos eksportuotinoms prekėms gaminti, susijusios šalies deklaracijoje nurodomas faktiškai panaudotų prekių kiekis ir kiekvieno pagrindinio produkto, produktų, gautų perdirbus pagrindinius produktus, ir (arba) produktų, pagal 3 straipsnį prilyginamų vienai iš šių dviejų kategorijų, iš kurių gautos prekės, rūšis ir kiekis.
Savo deklaracijai pagrįsti susijusi šalis kompetentingoms institucijoms pateikia visus pastarųjų prašomus dokumentus ir informaciją. Susiję dokumentai ir informacija gali būti laikomi ir teikiami elektronine forma.
Kompetentingos institucijos visomis reikiamomis priemonėmis patikrina deklaracijos tikslumą.
3. Valstybės narės, kurios teritorijoje tvarkomi muitinės eksporto formalumai, kompetentingų institucijų prašymu kitos valstybės narės kompetentingos institucijos joms tiesiogiai pateikia visą galimą gauti informaciją, kad būtų galima patikrinti suinteresuotos šalies pateiktą deklaraciją.
46 straipsnis
Nukrypstant nuo 45 straipsnio ir pasitarus su kompetentingomis institucijomis, panaudotų produktų arba prekių deklaracija gali būti pakeista apibendrinta panaudotų produktų kiekių deklaracija arba nuoroda į šių kiekių deklaraciją, jei tie kiekiai jau buvo nustatyti pagal 10 straipsnio 4 dalį ir jei gamintojas pateikia institucijoms visą deklaracijai patikrinti reikalingą informaciją.
47 straipsnis
1. Jei eksportuotojas neparengė 46 straipsnyje nurodytos deklaracijos arba nepateikė pakankamai jo deklaraciją pagrindžiančios informacijos, jis neturi teisės į grąžinamąją išmoką.
2. Nukrypstant nuo 1 dalies, jei šios prekės nurodytos IV priedo 1 ir 2 skiltyse, susijusiai šaliai aiškiai paprašius gali būti skiriama grąžinamoji išmoka. Pagrindinių produktų rūšis ir kiekis, į kuriuos atsižvelgiama apskaičiuojant tokias grąžinamąsias išmokas, nustatomas atlikus eksportuotinų prekių analizę ir pagal IV priedo lentelę. Kompetentinga institucija nustato sąlygas, kuriomis turi būti vykdoma analizė ir pateikiama prašymą pagrindžianti informacija.
3. Tokios analizės išlaidas padengia eksportuotojas.
48 straipsnis
1. 45 straipsnis netaikomas pagal III priedą nustatytiems žemės ūkio produktų kiekiams, išskyrus:
a)
45 straipsnio 1 dalyje nurodytų produktų, kurie eksportuojami kaip prekės, iš dalies gautos iš produktų, už kuriuos grąžinamosios išmokos mokėjimas reglamentuojamas Reglamentu (EB) Nr. 1234/2007, ir iš dalies iš kitų produktų pagal 11 straipsnio 2 dalies sąlygas, kiekius;
b)
kiaušinių arba kiaušinių produktų, kurie eksportuojami kaip tešlos gaminiai, kurių KN kodas yra 1902 11 00, kiekius;
c)
šviežios tešlos gaminių sausosios medžiagos kiekį, kaip nurodyta 11 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje;
d)
pagrindinių produktų, kurie faktiškai panaudoti D-gliucitoliui (sorbitoliui), kurio KN kodai yra 2905 44 ir 3824 60, gaminti, rūšį ir, prireikus, D-gliucitolio (sorbitolio), gauto iš amilacetatinių produktų ir sacharozės, proporcijas;
e)
kazeino, eksportuojamo kaip prekės, kurių KN kodas yra 3501 90 90, kiekius;
f)
alaus, pagaminto iš salyklo, kurio KN kodas yra 2202 90 10, Plato laipsnį;
g)
kompetentingų institucijų pripažintų nesalyklinių miežių kiekius.
Prekės, nurodytos eksporto deklaracijoje ir paraiškoje skirti grąžinamąją išmoką už III priede išvardytas prekes, aprašomos atsižvelgiant į to priedo nomenklatūrą.
2. Jei atliekama prekių analizė taikant 45, 46 ir 47 straipsnius ar šio straipsnio 1 arba 3 dalis, taikomi Komisijos reglamente (EB) Nr. 904/2008 (14) nurodyti analizės metodai, arba, jei tokių nėra - Komisijos reglamente (EB) Nr. 900/2008 (15) nurodyti metodai, arba jei tokių nėra, pagal Bendrojo muitų tarifo klasifikaciją panašioms į Sąjungą importuojamoms prekėms taikomi metodai.
3. Eksportuojamų prekių ir produktų, nurodytų 45 straipsnio 1 dalyje, kiekiai arba nuoroda į šių prekių sudėtį, nustatytą pagal 10 straipsnio 4 dalį, įrašomi į eksportą patvirtinantį dokumentą. Tačiau jei taikoma 47 straipsnio 2 dalis, minėtus kiekius galima pakeisti IV priedo 4 skiltyje išvardytais pagrindinių produktų kiekiais, atitinkančiais eksportuojamų prekių analizės rezultatus.
4. Kad grąžinamoji išmoka būtų skirta už prekes, kurių KN kodai yra 0403 10 51-0403 10 99, 0403 90 71-0403 90 99, 0405 20 10, 0405 20 30, 2105 00 99, 3502 11 90 ir 3502 19 90, prekės turi atitikti Reglamento (EB) Nr. 852/2004 ir Reglamento (EB) Nr. 853/2004 reikalavimus, įskaitant reikalavimą dėl paruošimo patvirtintoje įmonėje ir Reglamento (EB) Nr. 853/2004 II priedo I skyriuje nurodytus sveikumo ženklinimo reikalavimus.
5. Taikant 45 ir 46 straipsnius, kiekviena valstybė narė informuoja Komisiją apie jos teritorijoje atliktus įvairių eksportuojamų prekių rūšių tikrinimus. Atitinkamai Komisija informuoja kitas valstybes nares.
49 straipsnis
1. Pagal šio reglamento 45 ir 46 straipsnius ir taikant Reglamento (EB) Nr. 612/2009 12 straipsnį, dėl prekių, kurių sudėtyje yra javų, ryžių, pieno ir pieno produktų ar kiaušinių, nurodytų Reglamento (EB) Nr. 1234/2007 162 straipsnio 1 dalies a punkto i, ii, v ir vii papunkčiuose ir 162 straipsnio 1 dalies b punkte, susijusi šalis pateikia deklaraciją, kad nė viena iš sudedamųjų dalių nebuvo importuota iš trečiųjų šalių, arba nurodo iš trečiųjų šalių importuotų tokių produktų kiekius.
2. Jei pateikiamas prašymas nustatyti kiekius pagal 10 straipsnio 4 dalį, kompetentinga institucija gali pripažinti susijusios šalies deklaraciją, kad nebus naudojami 1 dalyje nurodyti javų, pieno, ryžių ir kiaušinių produktai, importuoti iš trečiųjų šalių.
3. Jei pateikiamas prašymas nustatyti kiekius pagal 11 straipsnio 1 dalį arba pagal 47 straipsnio 2 dalį, kompetentinga institucija gali pripažinti susijusios šalies deklaraciją, kad nebus naudojami 1 dalyje nurodyti javų, pieno, ryžių ir kiaušinių produktai, importuoti iš trečiųjų šalių.
4. 1, 2 ir 3 dalyse nurodytas deklaracijas visomis būtinomis priemonėmis tikrina kompetentingos institucijos.
VI SKYRIUS
GRĄŽINAMOSIOS IŠMOKOS MOKĖJIMAS
50 straipsnis
1. Jei prekės eksportuotos kiekvienų metų spalio 1-15 d., grąžinamosios išmokos nemokamos iki spalio 16 d.
Jei prekės eksportuotos pateikiant grąžinamosios išmokos sertifikatą, išduotą atitinkamam biudžetiniam laikotarpiui, ir jei Komisija mano, kad Sąjunga gali neįvykdyti savo tarptautinių įsipareigojimų, grąžinamųjų išmokų mokėjimas, numatytas po minėto biudžetinio laikotarpio pabaigos, neatliekamas iki spalio 16 d. Tokiu atveju Reglamento (EB) Nr. 612/2009 46 straipsnio 8 dalyje nurodytas terminas gali būti laikinai pratęstas iki trijų mėnesių ir 15 dienų, iki rugsėjo 20 d. Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbiant reglamentą.
2. Prekėms, išvardytoms šio reglamento II priede, nukrypstant nuo Reglamento (EB) Nr. 612/2009 24 straipsnio, taikomas Reglamento (EB) Nr. 612/2009 24 straipsnio 1 dalies a punkto ii papunktyje nustatytas kiekis, neatsižvelgiant į paskirties šalį ar teritoriją, į kurią eksportuotos prekės:
a)
jeigu prekės tiesiogiai supakuotos į mažmeninei prekybai skirtas pakuotes, kurių neto masė ne didesnė kaip 2,5 kg, arba į mažesnes nei 2 l talpyklas, kurių ženklinimas atitinka Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/13/EB (16) 1 straipsnio 3 dalies a punkte nurodytą ženklinimo apibrėžtį, nurodant paskirties šalies importuotoją arba pateikiant tekstą paskirties šalies oficialiąja kalba ar toje šalyje lengvai suprantama kalba;
b)
jeigu konkretus eksportuotojas bent 12 kartų dvejų metų laikotarpiu, pasibaigusiu iki prašymo išduoti leidimą pateikimo dienos, kaip nurodyta 3 dalyje, eksportuoja prekes, kurių ne daugiau kaip 90 % masės sudaro vienas pagrindinis produktas, už kurį turi būti sumokėta grąžinamoji išmoka, ir kurių aštuonženklis KN kodas yra toks pats, tam (-iems) pačiam (-tiems) gavėjui (-ams).
3. 2 straipsnyje numatytais atvejais valstybės narės, gavusios prašymą, gali suteikti oficialų leidimą, atleidžiantį eksportuotoją nuo pareigos parengti pagal Reglamento (EB) Nr. 612/2009 17 straipsnį reikalaujamus dokumentus, išskyrus vežimo dokumentą.
Pirmoje pastraipoje nurodytas leidimas, jeigu jo galiojamas nenutraukiamas, galioja ne ilgiau kaip dvejus metus ir vėliau yra pratęsiamas. Valstybės narės gali panaikinti leidimo galiojimą savo nuožiūra ir visų pirma nedelsdamos anuliuoja leidimą, jeigu esama pagrįstų priežasčių įtarti, kad eksportuotojas nesilaikė jame nustatytų sąlygų.
Pagal pirmą pastraipą suteiktas atleidimas nuo pareigos pateikti dokumentus laikomas rizikos veiksniu, į kurį reikia atsižvelgti taikant Tarybos reglamento (EB) Nr. 485/2008 (17) 2 straipsnio 1 dalį.
Eksportuotojai, kurie atleisti nuo pareigos pateikti dokumentus, nurodo leidimo numerį bendrajame administraciniame dokumente ir konkrečiame prašyme dėl sumokėjimo, kaip nurodyta šio reglamento 28 straipsnyje.
4. Nukrypdamos nuo 3 dalies, 2 dalies b punkte numatytais atvejais valstybės narės gali atleisti eksportuotoją nuo pareigos parengti vežimo dokumentus visoms eksportuojamoms prekėms, kurioms suteiktas leidimas, jeigu iš eksportuotojo reikalaujama pateikti vežimo dokumentus dėl ne daugiau kaip 10 % tokio eksporto deklaracijų arba vieną vežimo dokumentą per metus, pagal tai, kurių dokumentų skaičius būtų didesnis, kuriuos turi atrinkti valstybės narės, taikančios Komisijos reglamente (EB) Nr. 1276/2008 (18) nustatytus kriterijus.
5. Jeigu šio reglamento II priede išvardytų prekių eksporto deklaracija buvo priimta ne vėliau kaip 2007 m. rugsėjo 30 d. ir jeigu eksportuotojas dėl šių prekių negali pateikti įrodymų, nurodytų Reglamento (EB) Nr. 612/2009 17 straipsnio 1 dalyje, prekės laikomos importuotomis į trečiąją šalį pateikus vežimo dokumento kopiją ir vieną iš Reglamento (EB) Nr. 612/2009 17 straipsnio 2 dalyje nurodytų dokumentų arba Sąjungoje įsteigtų patvirtintų tarpininkų išduotą banko dokumentą, patvirtinantį, kad už eksportuojamas prekes mokestis buvo pervestas į tarpininkų atidarytą eksportuotojo sąskaitą, arba mokėjimą įrodantį dokumentą.
6. Taikydamos Reglamento (EB) Nr. 612/2009 27 straipsnį, valstybės narės atsižvelgia į 5 dalį.
VII SKYRIUS
ĮSIPAREIGOJIMAS PRANEŠTI
51 straipsnis
1. Iki kiekvieno mėnesio dešimtos dienos valstybės narės Komisijai praneša apie:
a)
sumas eurais, kurioms išduoti grąžinamosios išmokos sertifikatai pagal 41 straipsnio 1 dalį praėjusį mėnesį buvo grąžinti;
b)
sumas eurais, į kurias atsižvelgiant praėjusį mėnesį buvo nustatyta, kad 38 straipsnyje nurodytas pagrindinis reikalavimas nebuvo įvykdytas;
c)
grąžinamųjų išmokų sertifikatus, kuriuose sumos nurodytos eurais ir kurie išduoti praėjusį mėnesį, kaip nurodyta 35 straipsnyje;
d)
grąžinamųjų išmokų sertifikatus, kuriuose sumos nurodytos eurais ir kurie išduoti praėjusį mėnesį pagal Reglamento (EB) Nr. 376/2008 47 straipsnį.
Pirmos pastraipos b punkte nurodytos sumos yra diferencijuojamos pagal su jomis susijusio grąžinamosios išmokos sertifikato biudžetinį laikotarpį.
2. Iki kiekvienų metų lapkričio 1 d. valstybės narės praneša Komisijai apie bendras sumas eurais, iki tų metų spalio 1 d. skirtas pagal grąžinamųjų išmokų sertifikatus, išduotus biudžetiniu laikotarpiu, kuris baigėsi ankstesnių kalendorinių metų rugsėjo 30 d.
52 straipsnis
1. Valstybės narės ne vėliau kaip iki mėnesio, einančio po kiekvieno kalendorinių metų mėnesio, pabaigos per duomenų mainų sistemą DEX pateikia Komisijai statistinę informaciją apie šiuo reglamentu reglamentuojamas prekes, už kurias eksporto grąžinamosios išmokos buvo skirtos praėjusį mėnesį ir kurių KN kodas yra aštuonženklis, nurodydamos:
a)
tokių prekių kiekius tonomis ar kitais nustatytais matavimo vienetais;
b)
eksporto grąžinamųjų išmokų, skirtų praėjusį mėnesį už kiekvieną atitinkamą pagrindinį žemės ūkio produktą, sumą eurais;
c)
kiekvieno pagrindinio žemės ūkio produkto, už kurį buvo skirtos grąžinamosios išmokos, kiekius tonomis.
2. Iki kiekvienų metų gruodžio 31 d. valstybės narės praneša Komisijai apie bendrą grąžinamųjų išmokų sumą eurais, biudžetiniu laikotarpiu, kuris baigėsi tų metų rugsėjo 30 d., faktiškai paskirtą už prekes, eksportuotas biudžetiniu laikotarpiu, kuris baigėsi ankstesnių metų rugsėjo 30 d. ir ankstesniais biudžetiniais laikotarpiais, apie kuriuos dar nepranešta, ir nurodo susijusius laikotarpius.
3. Taikant 1 ir 2 dalis, į skiriamas grąžinamąsias išmokas įskaitomas išankstinis mokėjimas.
4. Iki kiekvienų metų gruodžio 31 d. valstybės narės praneša Komisijai apie bendrą grąžintų neteisėtai sumokėtų grąžinamųjų išmokų sumą eurais, kuri buvo susigrąžinta biudžetiniu laikotarpiu, kuris baigėsi tų metų rugsėjo 30 d., ir nurodo susijusį (-ius) biudžetinį (-ius) laikotarpį (-ius).
53 straipsnis
Valstybės narės ne vėliau kaip iki kiekvieno mėnesio penktos dienos Komisijai praneša apie grąžinamųjų išmokų sumas, pagal 43 straipsnio 1 dalį paskirtas nuo praėjusio mėnesio šešioliktos dienos iki jo pabaigos, ir ne vėliau kaip iki kiekvieno mėnesio dvidešimtos dienos - grąžinamųjų išmokų sumas, pagal 43 straipsnio 1 dalį paskirtas nuo to mėnesio pirmos iki jo penkioliktos dienos. Atitinkamais atvejais valstybės narės informuoja Komisiją, kad tais laikotarpiais nebuvo skirta jokių sumų.
VIII SKYRIUS
BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
54 straipsnis
Reglamentas (EB) Nr. 1043/2005 panaikinamas.
Nuorodos į panaikintą reglamentą laikomos nuorodomis į šį reglamentą ir aiškinamos pagal IX priede pateiktą atitikmenų lentelę.
55 straipsnis
Šis reglamentas įsigalioja antrą dieną po jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Jis taikomas nuo 2010 m. liepos 8 d. pateiktoms paraiškoms išduoti sertifikatus, kuriuos bus galima naudoti nuo 2010 m. spalio 1 d.
Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2010 m. birželio 29 d.