ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 11. ledna 2012
o státní podpoře C 21/10 (ex E 1/10) - Finsko na základě nepřijetí příslušných opatření pro systém pojištění v odvětví rybolovu poté, co Komise přijala revidované pokyny pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu a akvakultury
(oznámeno pod číslem K(2011) 10065)
(Pouze finské a švédské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/287/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“), a zejména na čl. 108 odst. 1 a 2 této smlouvy,
po výzvě zúčastněných stran k předložení připomínek (1) v souladu s výše uvedenými ustanoveními,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
V roce 2004 Komise přijala revidované Pokyny pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu a akvakultury (dále jen „pokyny“) (2). Dopisem ze dne 21. října 2004 a na základě bodu 5.2 těchto pokynů Komise požádala členské státy, mimo jiné Finsko, aby změnily své stávající režimy podpory tak, aby byly slučitelné s těmito novými pokyny nejpozději do 1. ledna 2005, a aby písemně potvrdily, že přijímají návrhy příslušných opatření, a to nejpozději do 15. listopadu 2004 (3).
(2)
V dopisech ze dne 15. listopadu 2004, 20. ledna 2005 a 14. června 2005 Finsko uvedlo, že nesouhlasí se změnou režimu podpor „systém pojištění v odvětví rybolovu“ s cílem uvést jej v soulad s těmito novými pokyny. Tento režim byl Komisi oznámen dopisem ze dne 27. dubna 1995 na základě čl. 144 písm. a) Smlouvy o přistoupení Finské republiky k Evropské unii a byl následně považován za existující podporu ve smyslu čl. 88 odst. 1 Smlouvy o ES (nyní článek 108 SFEU).
(3)
Dne 11. října 2005 proběhlo setkání, jehož se zúčastnili zástupci Komise a Finska. Dopisem ze dne 24. listopadu 2005 Finsko zaslalo dodatečné informace.
(4)
Pokyny byly znovu zrevidovány v roce 2008 (4) a Komise dopisy ze dne 15. dubna 2008 rovněž požádala členské státy, aby změnily své stávající režimy nejpozději do 1. září 2008 (5).
(5)
Finsko odpovědělo dopisem ze dne 30. května 2008, že je stále připraveno změnit svůj systém pojištění v odvětví rybolovu, jak bylo navrženo v roce 2005, ale ne v rozsahu, který vyžadují příslušná opatření. Dne 6. března 2009 proběhlo nové setkání, jehož se zúčastnili zástupci Komise a Finska.
(6)
Poslední žádost o informace Komise zaslala dne 1. října 2009 a uvedla v ní, že pokud Finsko nepřijme navrhovaná příslušná opatření, bude se Komise muset řídit postupem podle čl. 19 odst. 2 a čl. 4 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (6) a zahájit formální vyšetřovací řízení stanovené v čl. 108 odst. 2 SFEU. Finsko odpovědělo dopisem ze dne 18. listopadu 2009.
(7)
Jelikož Finsko nepřijalo v celém rozsahu tento návrh na změnu tohoto režimu, rozhodla Komise o zahájení uvedeného řízení. Uvedené rozhodnutí, které bylo zveřejněno v Úředním věstníku (7), bylo oznámeno dopisem ze dne 15. září 2010.
(8)
Finsko odpovědělo dopisem ze dne 15. listopadu 2010. Kromě toho po zveřejnění rozhodnutí v Úředním věstníku Komise obdržela připomínky od tří zúčastněných stran: dva dopisy od dvou sdružení zastupujících finské profesionální rybáře, Suomen Ammatikalastajalitto SAKL ry (dopis ze dne 8. listopadu 2011) a Kalatalouden Keskusliitto (dopis ze dne 16. listopadu 2010) a dopis od šesti sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu nacházejících se ve Finsku (dopis ze dne 16. listopadu 2010). Kopie těchto dopisů byly zaslány finským orgánům dne 6. prosince 2010. Později se dne 13. ledna 2011 zástupci těchto sdružení setkali se zástupci útvarů Komise a poskytli doplňující dokumenty.
(9)
Jelikož Komise potřebovala určité vyjasnění informace obsažené v dopise ze dne 15. listopadu 2010, uskutečnilo se dne 4. dubna 2011 setkání se zástupci finských orgánů v prostorách Komise. Finské orgány zaslaly rovněž doplňující informace ve zprávách ze dne 13. dubna a 13. května 2011.
(10)
Jelikož z informací, které Finsko zaslalo, vyplývá, že je připraveno změnit režim tak, aby byl slučitelný s vnitřním trhem, Komise dopisem ze dne 6. července 2011 Finsko požádala, aby potvrdilo svůj oficiální závazek změnit právní předpisy, které jsou právním základem uvedeného režimu. Finsko kladně odpovědělo dopisem ze dne 19. září 2011.
2. POPIS PODPORY
(11)
Tento režim podpory se opírá o zákon č. 331 ze dne 23. července 1958, naposledy pozměněný zákonem č. 1236 ze dne 29. ledna 1999 (8). Finsko oznámilo tento režim Komisi hned po vstupu do Evropského společenství, a to na základě čl. 144 písm. a) Smlouvy o přistoupení Finska k Evropské unii. Od té doby se tento režim podpory považuje za existující podporu ve smyslu článku 88 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 1 SFEU).
(12)
Příjemci tohoto režimu pojištění jsou rybářské podniky, které se ve Finsku trvale věnují rybolovné činnosti. Pojištění poskytuje šest sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu pokrývajících celé Finsko. Každé sdružení pokrývá vymezenou zeměpisnou oblast.
(13)
Podle článku 7 uvedených předpisů se rybářským sdružením vyplácí roční státní podpory představující část nároků, které sdružení zaplatilo v rámci pojistných smluv, na které se tyto právní předpisy vztahují. Podle článku 2 se mohou nároky týkat následujících škod:
-
škody na sítích, lovných šňůrách na lososy a dlouhých lovných šňůrách a na kotvách k nim připojených, lanech a ostatních pomocných zařízeních,
-
škody na rybářských plavidlech registrovaných ve Finsku,
-
škody na dopravních a nákladních vozidlech, které se v zimě používají k rybolovu na ledě, rybářských chatách a plovoucích nebo vlečných zátahových sítích.
(14)
V právních předpisech jsou rovněž popsány podmínky, které musí nároky splňovat, mají-li být vzaty v potaz. Pro posouzení Komise jsou zvláště důležité následující podmínky: pojištěné položky musí být dostatečně kvalitně vyrobené a plně provozuschopné; na žádost musí být zařízení pojištěno na plnou hodnotu; škoda musí být spolehlivě prokázána.
(15)
Dopisem ze dne 15. listopadu 2004 Finsko vysvětlilo, jak tento režim podpory funguje v souvislosti se škodami, které rybářské podniky utrpěly. Zaprvé se jedná o franšízu spojenou s výší způsobilého nároku, která odpovídá 25 % v případě škod nepřesahujících 504,56 EUR nebo maximálně 5 % v případě škod přesahujících tuto hodnotu; po odečtení této franšízy se získá částka vyrovnávací platby, kterou podniku vyplatí příslušné sdružení pro pojištění v odvětví rybolovu. Náhrada vyplacená sdružení pro pojištění v odvětví rybolovu ze strany státu se tedy rovná 40 % vyplacených náhrad, pokud výše škody nedosahuje 504,56 EUR, a 90 %, pokud tato částka přesahuje 504,56 EUR.
(16)
Finsko v dalším dopisu ze dne 24. listopadu 2005 navrhlo, aby tento režim byl změněn tak, aby státní podpora byla vyplacena pouze na vyrovnání škod způsobených zvláštními podmínkami ve Finsku, včetně podmínky, že ke škodě došlo severně od 59. rovnoběžky.
(17)
Finsko v dopise ze dne 15. listopadu 2004 popsalo, co považuje za zvláštní podmínky ve Finsku, pokud jde o rybolovné činnosti. Tyto podmínky jsou způsobené klimatickými podmínkami spolu s mimo jiné tvořením ledu, který může poškodit jak plavidla, tak i zařízení, a teplotami pod bodem mrazu, které mohou poškodit motor plavidla. Tyto zvláštní podmínky jsou ještě zesíleny faktory, jako je topografie moří Finska s mělkými vodami a nerovnoměrným mořským dnem v kompaktním souostroví; v těchto podmínkách jsou rizika ztroskotání související s bouřemi a proudy v mrazivých podmínkách spíše vysoká. Kromě toho zde žije početná populace tuleňů, kteří způsobují významné ztráty v odvětví rybolovu tím, že poškozují zařízení; škody na zařízení (tenatových sítí) mohou být také někdy způsobeny kormorány.
(18)
Od roku 2004 do roku 2009 je roční počet událostí, jež si vyžádaly vyrovnávací platbu, celková roční vyrovnávací platba vyplacená sdruženími pojišťoven pro odvětví rybolovu a zčásti uhrazená státem následující:
Rok
Dotčené podniky
Počet případů
Vyplacená vyrovnávací platba (EUR)
Úhrada od státu(EUR)
2009
472
470
1 296 961
1 026 132
2008
486
459
1 256 200
980 065
2007
503
530
1 564 340
1 197 217
2006
519
496
1 234 761
920 167
2005
543
539
1 333 027
992 826
2004
576
568
1 607 919
1 111 195
(19)
Platby uskutečněné sdruženími se týkají přibližně z 50 % zařízení, 45 % plavidel a 5 % ostatního zařízení.
3. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(20)
Jak je uvedeno výše (9), byl tento režim Komisi oznámen v roce 1995 na základě čl. 144 písm. a) Smlouvy o přistoupení Finské republiky k Evropské unii a byl následně považován za existující podporu ve smyslu čl. 88 odst. 1 Smlouvy o ES. Pokyny, které se používaly do revize z roku 2004, obsahovaly specifické ustanovení o podpoře pro pojistné a na základě toho byl tento režim podpory považován za slučitelný s vnitřním trhem. Toto ustanovení bylo s revizí za rok 2004 vyškrtnuto.
(21)
Komise měla při zahájení tohoto řízení za to, že škody, na něž se vztahuje systém pojištění v odvětví rybolovu nelze považovat za způsobené mimořádnou událostí nebo přírodní katastrofou, ale spíše stálou a strukturální situací, tj. stálým a strukturálním kontextem, v jehož rámci je vykonávána rybolovná činnost ve finských vodách.
(22)
Z tohoto důvodu a v souladu s pokyny (10) měla Komise za to, že tato podpora je provozní podporou, která je v zásadě neslučitelná vzhledem k tomu, že má vliv na zvýšení obchodní likvidity podniků, které ji využívají, a že je poskytnuta, aniž by příjemcům ukládala jakékoli povinnosti.
(23)
Komise nepřijala argumenty finských orgánů, které tento režim podpor zdůvodňovaly tím, že jej kvalifikovaly jako službu obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Finsko neposkytlo žádné konkrétní argumenty zdůvodňující, že poskytnutí pojištění rybářským podnikům by mohlo být kvalifikováno jako služba uvedeného druhu, a Komise s ohledem na vlastnosti tohoto režimu neshledala důvod je takto kvalifikovat. Komise zejména zjistila, že sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu poskytují pojišťovací služby pouze určitým skupinám podniků, jejichž ekonomická činnost spočívá ve výrobě zboží prodávaného na trhu, tj. podniků, které jsou činné v odvětví rybolovu. Komise proto měla silné pochybnosti, že poskytování obchodního pojištění vybraným skupinám hospodářských subjektů může být považováno za služby obecného hospodářského zájmu.
4. PŘIPOMÍNKY FINSKÝCH ORGÁNŮ A TŘETÍCH ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 Připomínky finských orgánů
(24)
Finské orgány připomněly hlavní vlastnosti fungování tohoto systému pojištění. Poskytly rovněž podrobný popis zvláštní podmínek, s nimiž se odvětví rybolovu ve Finsku vypořádává: specifické klimatické podmínky s ledem a tmou v zimě, topografie pobřežních vod s mělkými vodami a nerovnoměrným mořským dnem, existence početné populace tuleňů.
(25)
Poskytly rovněž informace o nedostatku nabídky na pokrytí pojištění odvětví rybolovu ze soukromého pojišťovnictví se stejnou úrovní krytí pro tento druh škod. Na podporu svého postoje k odpovědi připojily dopis finské konfederace finančního odvětví - Finanssialan Keskusliitto.
(26)
Kromě toho uvedly, že hodnota dovozu odpovídá 6,8 násobku hodnoty vývozu. V roce 2009 Finsko dovezlo 95 046 tun ryb v hodnotě 244,5 milionu EUR a vyvezlo 59 905 tun v hodnotě 36 milionů EUR. Pouze 30 % spotřebovávaných ryb pochází z Finska. Roční spotřeba finských ryb se od roku 2000 do roku 2009 snížila ze 6,1 na 4,5 kg, zatímco spotřeba dovezených ryb se zvýšila ze 6,6 na 11,2 kg. Podle finských orgánů z toho vyplývá, že tato státní podpora nemůže mít žádný negativní dopad na hospodářskou soutěž.
(27)
Finské orgány připomínají, že Komise ve svém rozhodnutí zahájit řízení poznamenala, že vypuštění ustanovení o poskytování podpory na pojistné v pokynech z roku 2004 znamená, že tento druh státní podpory již není dovolen. Finské orgány s uvedeným postojem nesouhlasí. Za prvé, tento režim pojištění má nadále plné opodstatnění z důvodu klimatických a zeměpisných podmínek ve finských vodách. Kromě toho byl tento režim v roce 2000 považován za slučitelný s vnitřním trhem, přestože taková podpora nebyla uvedena mezi podporami, které mohly být považovány za slučitelné s vnitřním trhem podle tehdy používaných pokynů z roku 1997 (11), v kontextu podobném tomu, který existoval od roku 2004 s pokyny z roku 2004 a 2008.
(28)
Finsko však v těchto vyjádřeních uvádí, že je připraveno změnit svůj režim takto:
-
vyloučení plavidel lovících na otevřeném moři, což v praxi znamená vyloučení plavidel delších než 12 metrů,
-
způsobilost jen v případě škod utrpěných v pobřežních vodách Finska nebo jeho výhradním hospodářském prostoru,
-
krytí škod způsobených jen specifickými podmínkami ve Finsku, a tedy způsobených nepříznivými klimatickými nebo zeměpisnými podmínkami (led, sníh, silné bouře, útesy v mělkých vodách) nebo tuleni a kormorány, které utrpí plavidla a rybářská zařízení i dopravní a nákladní vozidla a jiné specifické vybavení používané k rybolovu v zimě.
(29)
Finsko se domnívá, že tato změna by se dala uskutečnit do 31. prosince 2012. Toto prodlení je nutné ze dvou důvodů: Za prvé nutností změnit stávající právní předpisy, které jsou v platnosti a tvoří právní základ tohoto režimu (zákon č. 331 ze dne 23. července 1958), a za druhé nutností ukončit stávající smlouvy v rámci stávajícího režimu. Nový systém pojištění v odvětví rybolovu by tedy vstoupil v platnost dne 1. ledna 2013.
(30)
Jak je uvedeno výše (12), finské orgány dopisem ze dne 19. září 2011 potvrdily svůj závazek změnit právní předpisy, které tvoří právní základ uvedeného režimu. Uvedly, že pokud Komise přijme své konečné rozhodnutí v rozumné lhůtě, budou moci předložit svému parlamentu návrh dostatečně brzy v roce 2012, aby zákon mohl nabýt účinnosti dne 1. ledna 2013. Zdůraznily však, že na zavedení nových pravidel bude nutné přechodné období, protože bude třeba změnit podmínky platných pojistných smluv. Pro tento účel mají za to, že by se tyto změny ve smlouvách mohly uskutečnit k 1. lednu 2014 a změněné podmínky na podporu poskytovanou pojistiteli by se mohly uplatňovat od uvedeného data.
4.2 Připomínky třetích stran
(31)
Své připomínky Komisi zaslala dvě rybářská sdružení: Suoman Ammattikalastajaliitto a Katatalouden Keskuliitto. Podobně jako finské orgány, obě sdružení zdůraznila specifické podmínky rybolovu ve Finsku a nedostupnost nabídek pojištění na krytí škod. Jedno z nich (Suoman Ammattikalastajaliitto) poznamenalo, že Komise neposkytla žádný důkaz o tom, že by tento režim podpory mohl narušit hospodářskou soutěž mezi členskými státy, přičemž zejména uvedlo, že profesionální rybolov je v současnosti zdrojem jen 7 % spotřebovávaných ryb v zemi a že finský rybářský průmysl a trh s rybami proto závisí na dovozu ryb. Z tohoto důvodu toto sdružení považuje předběžné závěry uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení za neopodstatněné.
(32)
Stanovisko finských orgánů podporují rovněž sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu. Poukazují na to, že rybářský průmysl ve Finsku čelí velmi specifickým klimatickým a zeměpisným podmínkám. Uvádějí, že tento systém pojištění se zavedl z nedostatku nabídky od soukromého pojistného sektoru, který nebyl ochoten krýt uvedená rizika rybolovu, jenž je činností okrajového významu. Kromě toho jsou sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu povinna pojistit všechny rybáře usazené v regionu jejich příslušnosti.
5. POSOUZENÍ PODPORY
5.1 Existence státní podpory
(33)
V čl. 107 odst. 1 SFEU je uvedeno, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(34)
Náhrada, kterou sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu vyplácí rybářským podnikům, zčásti pochází z peněz, které těmto sdružením poskytuje stát. Tyto peníze pocházejí ze státního rozpočtu. Jelikož tato náhrada podnikům odvětví rybolovu přináší finanční zvýhodnění, jde o odvětvové zvýhodnění prostřednictvím státních zdrojů.
(35)
V souladu s judikaturou Evropského soudního dvora už pouhý fakt, že se ve srovnání s jinými konkurenčními podniky posílí konkurenční postavení jednoho podniku v důsledku ekonomického zvýhodnění, kterého by jinak tento podnik v běžném podnikání nedosáhl, poukazuje na možné narušení hospodářské soutěže (13). Kromě toho podpora podniku, který svou činnost provozuje na otevřeném trhu v rámci Unie, by mohla narušit obchod mezi členskými státy (14).
(36)
Vzhledem k tomu, že se v Evropské unii obchoduje s produkty rybolovu ve velké míře, posiluje toto opatření postavení těchto podniků na trhu Unie a mohlo by proto narušit hospodářskou soutěž nebo hrozit jejím narušením a ovlivnit obchod v rámci Unie (15). Skutečnost, že dovoz je vyšší než vývoz nebo že většina spotřebovávaných ryb pochází z jiných zemí, není relevantní. Naopak prokazuje, že trh s produkty rybolovu ve Finsku je skutečně velmi otevřený, a naznačuje tak, že podpora finským podnikům posiluje jejich postavení vůči podnikům usazeným v jiných členských státech a narušuje nebo by mohla narušit hospodářskou soutěž. I skutečnost, že množství spotřebovávaných dovezených ryb vzrostlo ve srovnání s množstvím místních spotřebovávaných ryb v tomto ohledu nic nemění; mohlo by to jen naznačovat, že finské podniky neprovedly potřebné úpravy, aby se mohly přizpůsobit vývoji ekonomických podmínek na trhu s produkty rybolovu ve Finsku. V každém případě tyto podniky mají prospěch z podpory, která posiluje jejich postavení na vnitřním trhu vůči zahraničním podnikům.
(37)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem lze dospět k závěru, že podmínky čl. 107 odst. 1 jsou splněny a že náhrada vyplácená rybářským podnikům pocházející ze státního rozpočtu představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
5.2 Slučitelnost s vnitřním trhem
5.2.1 Povaha tohoto režimu podpory
(38)
Cílem systému pojištění v odvětví rybolovu je pokrýt výdaje, které jsou částečně kryty pojistným. Sám o sobě nepředstavuje podporu na pojistné; jeho cílem není krýt část pojistného, ale krýt část nároků v případě náhrad, které podniky předkládají sdružením pojišťoven pro odvětví rybolovu.
(39)
Jelikož se však tyto nároky předkládají těmto sdružením, která musí uhradit způsobilou částku utrpěných škod, má Komise za to, že tato podpora se projeví snížením pojistného, které by rybářské podniky musely zaplatit, pokud by sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu neočekávala, že finanční prostředky dostanou od státu. Má tedy stejný dopad jako režim podpory na pojistné. Tento režim může být proto posuzován jako režim podpory na pojistné.
5.2.2 Slučitelnost s vnitřním trhem
(40)
Komise nemůže souhlasit s názorem finských orgánů, podle nichž je situace v souvislosti s pokyny z roku 2004 a 2008 srovnatelná se situací v souvislosti s pokyny 1997, protože se ani v jedněch z nich nenacházelo ustanovení o podpoře na pojistné. Z vypuštění zvláštního ustanovení o uvedené podpoře v roce 2004, které bylo předtím zakotveno v pokynech z roku 2001 (16), vyplývá, že Komise při revizi v roce 2004 jasně usoudila, že se na takovou podporu už nemůže vztahovat výjimka ze zásady neslučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem a že ji nelze považovat za slučitelnou s vnitřním trhem od vstupu pokynů z roku 2004 v platnost. Uvedené politické rozhodnutí se další revizí, tj. v pokynech z roku 2008, nezměnilo.
(41)
Celkový rámec, podle kterého Komise posuzuje státní podporu na pojistné, se navíc změnil. Komise tento režim státní podpory v roce 2000 (17) považovala za slučitelný s vnitřním trhem v případě náhrady, která vyplývá z „výjimečných podmínek specifických pro finské počasí a pobřežní oblasti“. Při odůvodnění svého rozhodnutí Komise odkázala na situaci v zemědělském sektoru, pro který rovněž v pokynech neexistovalo žádné ustanovení vztahující se na zemědělský sektor, v souvislosti s pojištěním proti přírodním katastrofám a výjimečnými pojištěními ale Komise obvykle rozhodovala kladně případ od případu. V roce 2000 Komise objasnila svou politiku v zemědělství i rybářství a v příslušných pokynech stanovila kritéria, která se mají při posuzování (18) takového druhu podpory dodržovat. Uvedená kritéria od té doby stále existují v pokynech pro odvětví zemědělství (19), zatímco v pokynech pro odvětví rybářství již neexistují. Zatímco Komise v odvětví zemědělství tedy stanovila přesná kritéria pro považování pojistného za slučitelné s vnitřním trhem, z pokynů pro odvětví rybářství byla uvedená kritéria vypuštěna. V případě odvětví rybolovu je tedy Komise nucena se vrátit k obecné zásadě neslučitelnosti státních podpor a posuzovat slučitelnost nebo neslučitelnost uvedeného druhu režimu na základě ustanovení, která se mohou uplatňovat.
(42)
Ze současných ustanovení lze použít odstavec 4.9, ve kterém se uvádí, že v zásadě nelze považovat za slučitelné opatření podpory, pro které neexistuje použitelné ustanovení v jiných odstavcích, ve kterých jsou uvedeny jednotlivé kategorie podpor, které lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
(43)
Výjimečně lze režim podpory považovat za slučitelný s vnitřním trhem, pokud členský stát prokáže, že režim splňuje různé zásady uvedené v pokynech a slouží cílům společné rybářské politiky.
(44)
Finsko ve své odpovědi na zahájení řízení předložilo konkrétní návrhy na změnu režimu restriktivním způsobem (20). Kromě toho odůvodnilo pokračování režimu tím, že na pojistném trhu není k dispozici možnost krýt značnou část těchto škod.
(45)
Finská konfederace finančního odvětví Finanssialan Keskusliitto ve svém dopise přiloženém k této odpovědi uznává, že by nemohla krýt všechny škody, jako je tomu momentálně v případě sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu. Šlo by jen o velmi částečné krytí a v některých případech, například při poškození zařízení, by nebylo možné vůbec. Pojišťovny nemohou tyto škody považovat za pojistitelné, nebo, pokud by je za pojistitelné považovaly, pojistné by převyšovalo rozumnou míru.
(46)
Z toho vyplývá, že sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu nemohou narušit hospodářskou soutěž, pokud jde o soukromé pojišťovny. Znamená to, že pokud jde o krytí těchto škod soukromými firmami ve Finsku, trh selhal.
(47)
Komise se domnívá, že opatření státní podpory, kterým se napravuje selhání trhu, lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem, pokud splňuje cíle společného zájmu. Jsou tak splněny požadavky, které jsou zmíněny v bodě 4.9 pokynů týkajících se dodržování zásad uvedených v pokynech a cílech společné rybářské politiky.
(48)
Cílem společné rybářské politiky je zajistit takové využívání živých vodních zdrojů, které zajistí udržitelné hospodářské, environmentální a sociální podmínky (21). Komise se domnívá, že režim pozměněný v souladu se změnami, které Finsko popsalo, by k zajištění takových podmínek přispěl. Při využívání těchto zdrojů by to spolu s uplatňováním pravidel ochrany a řízení umožnilo dále lovit za podmínek, které jsou specifické pro pobřežní vody Finska, včetně škod způsobených na vybavení (rybolovné sítě) tuleni a někdy kormorány. Přispělo by to k zajištění zdravých ekonomických, environmentálních a sociálních podmínek rybářským podnikům vypořádávajícím se při lovu v těchto vodách se zvláštními omezeními. Rovněž by to přispělo k zachování sociálně-ekonomické struktury dotyčných pobřežních společenství.
(49)
Komise kromě toho poznamenává, že pokud bude tento režim podpory změněn, v žádném případě nenabídne plnou náhradu dotčených škod. Současný systém, ve kterém se nejprve uplatní franšíza a pak jen částečná úhrada náhrady (22), zůstane zachován. Zůstává požadavek protihodnoty od příjemců tohoto režimu podpory podle bodu 3.3 pokynů.
(50)
Komise se konečně domnívá, že období, které Finsko považuje za nezbytné pro změnu režimu (23), je přijatelné. S ohledem na nezbytný legislativní postup je 1. leden 2013 rozumnou lhůtou po nabytí účinnosti právního předpisu, kterým se mění současný právní základ režimu. Kromě toho budou v té době platné pojistné smlouvy mezi rybářskými podniky a sdruženími pojišťoven pro odvětví rybolovu během roku 2012 obnoveny za podmínek, které platí k uvedenému datu, s uplynutím platnosti během roku 2013. Je namístě umožnit, aby tyto smlouvy platily až do uplynutí jejich platnosti na základě dohodnutých podmínek. V roce 2013 budou obnoveny v souladu s novými podmínkami, které se v té době budou uplatňovat. Konečná lhůta 31. prosince 2013 a nabytí účinnosti těchto upravených smluv následující den, tj. 1. ledna 2014, je proto oprávněná.
6. ZÁVĚR
(51)
Vzhledem k výše uvedené analýze dospěla Komise k závěru, že „systém pojištění v odvětví rybolovu“ lze považovat za slučitelný s vnitřním trhem, pokud bude změněn v souladu s těmito zásadami:
-
vyloučení plavidel lovících na otevřeném moři, což v praxi znamená vyloučení plavidel delších než 12 metrů,
-
způsobilost jen v případě škod utrpěných v pobřežních vodách Finska nebo jeho výhradním hospodářském prostoru,
-
pouze krytí škod způsobených specifickými podmínkami ve Finsku, a tedy způsobených nepříznivými klimatickými nebo zeměpisnými podmínkami (led, sníh, silné bouře, útesy v mělkých vodách) nebo tuleni a kormorány, které utrpí plavidla a rybářská zařízení i dopravní a nákladní vozidla a jiné specifické vybavení používané k rybolovu v zimě.
(52)
Komise bere na vědomí závazek finských orgánů změnit právní základ uvedeného režimu podpory nejpozději do 1. ledna 2013, aby se podmínky pojistných smluv změnily nejpozději do 1. ledna 2014,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Stávající režim podpory „systém pojištění v odvětví rybolovu“, který byl předmětem návrhu vhodných opatření po revizi pokynů pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu a akvakultury, je slučitelný s vnitřním trhem, pokud se změní v souladu s těmito závazky Finska:
-
vyloučení plavidel lovících na otevřeném moři, což v praxi znamená vyloučení plavidel delších než 12 metrů,
-
způsobilost jen v případě škod utrpěných v pobřežních vodách Finska nebo jeho výhradním hospodářském prostoru
-
pouze krytí škod způsobených specifickými podmínkami ve Finsku, a tedy způsobených nepříznivými klimatickými nebo zeměpisnými podmínkami (led, sníh, silné bouře, útesy v mělkých vodách) nebo tuleni a kormorány, které utrpí plavidla a rybářská zařízení i dopravní a nákladní vozidla a jiné specifické vybavení používané k rybolovu v zimě.
2. Právní předpisy, kterými se tento režim mění, vstoupí v platnost nejpozději do dne 1. ledna 2013 a příslušné pojistné smlouvy uzavřené na jejich základě vstoupí v platnost nejpozději do dne 1. ledna 2014.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Finské republice.
V Bruselu dne 11. ledna 2012.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2012 m. sausio 11 d.
dėl valstybės pagalbos C 21/10 (ex E 1/10) - Suomija, priimtas po to, kai, Komisijai patvirtinus persvarstytas gaires dėl valstybės pagalbos žuvininkystei ir akvakultūrai patikrinimo, buvo nepritarta tam tikroms žuvininkystės draudimo schemų priemonėms
(pranešta dokumentu Nr. C(2011) 10065)
(Tekstas autentiškas tik suomių ir švedų kalbomis)
(Tekstas svarbus EEE)
(2012/287/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau - SESV), ypač į jos 108 straipsnio 1 ir 2 dalis,
pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas (1) pagal minėtas nuostatas,
kadangi:
1. PROCEDŪRA
(1)
2004 m. Komisija patvirtino persvarstytas Gaires dėl valstybės pagalbos žuvininkystei ir akvakultūrai patikrinimo (toliau - gairės) (2). Pagal šių gairių 5.2 punktą 2004 m. spalio 21 d. raštu Komisija kreipėsi į valstybes nares, inter alia, Suomiją, kad jos ne vėliau kaip iki 2005 m. sausio 1 d. pakeistų esamas pagalbos schemas siekiant jas suderinti su šiomis naujomis gairėmis ir ne vėliau kaip iki 2004 m. lapkričio 15 d. raštu patvirtintų, kad jos sutinka su pasiūlymais dėl atitinkamų priemonių (3).
(2)
2004 m. lapkričio 15 d. ir 2005 m. sausio 20 d. ir 2005 m. birželio 14 d. raštais Suomija nurodė, kad ji nesutinka pakeisti pagalbos schemos „Žvejybos draudimo schema“ pagal šias naujas gaires. Apie tą schemą Komisijai pranešta 1995 m. balandžio 27 d. raštu, remiantis Suomijos Respublikos stojimo į Europos Sąjungą sutarties 144 straipsnio a dalimi, ir tada ta schema buvo pripažinta esama pagalba, kaip apibrėžta EB sutarties 88 straipsnio 1 dalyje (dabar SESV 108 straipsnis).
(3)
Komisijos ir Suomijos posėdis įvyko 2005 m. spalio 11 d. Suomija papildomos informacijos pateikė 2005 m. lapkričio 24 d. raštu.
(4)
Gairės buvo dar kartą persvarstytos 2008 m. (4) ir Komisija kreipėsi į valstybes nares 2008 m. balandžio 15 d. raštu, kad jos ne vėliau kaip iki 2008 m. rugsėjo 1 d. (5) pakeistų savo esamas schemas.
(5)
2008 m. gegužės 30 d. raštu Suomija atsakė, kad ji vis dar pasirengusi iš dalies pakeisti savo žvejybos draudimo schemą, kaip buvo siūloma 2005 m., bet ne tiek, kiek reikalaujama pagal atitinkamas priemones. Naujas Komisijos ir Suomijos posėdis įvyko 2009 m. kovo 6 d.
(6)
Komisija paskutinį kartą informacijos paprašė 2009 m. spalio 1 d. raštu, kuriame nurodė, kad, jeigu Suomija nepatvirtins siūlomų atitinkamų priemonių, Komisija privalės taikyti Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999 (6) 19 straipsnio 2 dalyje ir 4 straipsnio 4 dalyje nurodytą procedūrą ir pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje nustatytą oficialią tyrimo procedūrą. Suomija pateikė atsakymą 2009 m. lapkričio 18 d. raštu.
(7)
Kadangi Suomija nesutiko su pasiūlymu pakeisti šios schemos taip, kaip buvo nurodyta pasiūlyme, Komisija nusprendė pradėti tą procedūrą. Apie tą sprendimą buvo pranešta 2010 m. rugsėjo 15 d. raštu, kuris buvo paskelbtas Oficialiajame leidinyje (7).
(8)
Suomija pateikė atsakymą 2010 m. lapkričio 15 d. raštu. Be to, po sprendimo paskelbimo Oficialiajame leidinyje Komisija gavo trijų suinteresuotųjų šalių pastabas: du raštus atsiuntė dvi Suomijos profesionalius žvejus atstovaujančios asociacijos - Suomen Ammatikalastajalitto SAKL ry (2011 m. lapkričio 8 d. raštas) ir Kalatalouden Keskusliitto (2010 m. lapkričio 16 d. raštas) - ir vieną raštą atsiuntė šešios Suomijoje įsikūrusios žvejybos draudimo asociacijos (2010 m. lapkričio 16 d. raštas). Suomijos institucijoms šių raštų kopijos buvo išsiųstos 2010 m. gruodžio 6 d.2011 m. sausio 13 d. šių asociacijų atstovai susitiko su Komisijos tarnybų atstovais ir pateikė papildomų dokumentų.
(9)
Kadangi Komisijai reikėjo informacijos, pateiktos 2010 m. lapkričio 15 d. išsiųstame rašte, paaiškinimo, 2011 m. balandžio 4 d. Komisijos patalpose buvo surengtas susitikimas su Suomijos institucijų atstovais. Be to, Suomijos institucijos papildomos informacijos išsiuntė 2011 m. balandžio 13 d. ir gegužės 13 d. pranešimais.
(10)
Galiausiai, kai remiantis Suomijos pateikta informacija paaiškėjo, kad Suomija yra pasirengusi iš dalies pakeisti schemą taip, kad ji būtų suderinama su vidaus rinka, 2011 m. liepos 6 d. raštu Komisija kreipėsi į Suomiją, kad ji patvirtintų savo oficialų įsipareigojimą iš dalies pakeisti teisės aktus, kurie yra teisinis tos schemos pagrindas. Suomija pateikė teigiamą atsakymą 2011 m. rugsėjo 19 d. raštu.
2. PAGALBOS APIBŪDINIMAS
(11)
Ši pagalbos schema pagrįsta 1958 m. liepos 23 d. Įstatymu Nr. 331 su paskutiniais pakeitimais, padarytais 1999 m. sausio 29 d. Įstatymu Nr. 1236 (8). Pagal Suomijos stojimo į Europos Sąjungą sutarties 144 straipsnio a dalį Suomija apie šią schemą Komisijai pranešė iškart po įstojimo į Europos bendriją. Nuo tada ši pagalbos schema laikoma esama pagalba, kaip apibrėžta EB sutarties 88 straipsnyje (dabar SESV 108 straipsnio 1 dalis).
(12)
Paramos pagal šią draudimo schemą gavėjai yra žvejybos įmonės, vykdančios nuolatinę žvejybos veiklą Suomijoje. Šį draudimą visoje Suomijoje teikia šešios žvejybos draudimo asociacijos. Kiekvienai asociacijai yra priskirta nustatyta geografinė teritorija.
(13)
Remiantis to įstatymo 7 straipsniu, žvejybos asociacijai išmokama metinė valstybės pagalba, kurios dydis lygus pretenzijų, kurias asociacija patenkino pagal draudimo sutartis, kurioms taikomas šis įstatymas, sumai. Remiantis 2 straipsniu, gali būti teikiamos pretenzijos dėl šių žalos tipų:
-
tinklams, lašišų žvejybos valams, ūdoms ir prie jų pritvirtintiems inkarams, laivavirvėms ir kitiems papildomiems žvejybos įrankiams padaryta žala;
-
Suomijoje registruotiems žvejybos laivams padaryta žala;
-
transportavimo ir traukimo įrangai, naudojamai žvejybai žiemą ant ledo, žvejybos nameliams ir velkamiesiems tinklams ar dugniniams tralavimo įrankiams padaryta žala.
(14)
Be to, įstatyme yra pateiktos sąlygos, kurios turi būti įvykdytos norint, kad pretenzijos būtų svarstomos. Komisijos vertinimui ypač svarbios šios sąlygos: apdrausti gaminiai turi būti pakankamai aukštos kokybės ir visiškai tinkami naudoti; turi būti apdrausta visa įrangos vertė; žala turi būti patikimai įrodyta.
(15)
2004 m. lapkričio 15 d. raštu Suomija paaiškino, kaip ši pagalbos schema taikoma žalą patyrusioms žvejybos įmonėms. Pirmiausia, taikoma su tinkamos pretenzijos suma susijusi frančizė, kuri tuo atveju, kai žala neviršija 504,56 EUR, yra lygi 25 %, o kai žala viršija šią sumą, yra ne didesnė nei 5 %; atėmus šią frančizės sumą gaunama kompensacijos suma, kurią įmonei sumoka atitinkama žvejybos draudimo asociacija. Tada kompensacijos, kurias valstybė sumoka žvejybos draudimo asociacijai, suma yra lygi 40 % grąžinamųjų išmokų sumos, kuri sumokama, kai žalos dydis yra iki 504,56 EUR, ir 90 %, kai šis dydis viršija 504,56 EUR sumą.
(16)
Vėlesniu 2005 m. lapkričio 24 d. raštu Suomija pasiūlė šią schemą iš dalies pakeisti taip, kad valstybės pagalba būtų skiriama tik siekiant kompensuoti žalą, kuri patirta dėl Suomijai būdingų ypatingų sąlygų, įskaitant sąlygą dėl žalos, padarytos į šiaurę nuo 59 lygiagretės esančioje teritorijoje.
(17)
2004 m. lapkričio 15 d. raštu Suomija paaiškino, ką ji laiko Suomijai būdingomis specifinėmis žvejybos sąlygomis. Šios sąlygos - tai klimato sąlygos, kuriomis, inter alia, susiformuoja ledas, galintis pažeisti ir laivą, ir žvejybos įrankius, bei užšalimo temperatūra, kuri gali pažeisti laivo variklį. Šias specifines sąlygas apsunkina Suomijos jūros dugno topografija: seklumos, nelygus jūros dugnas ir tankus salynas. Šiomis sąlygomis kyla santykinai didelis laivo sudužimo dėl audrų ir srovių esant plikšalai pavojus. Be to, šiose vietovėse yra didelė ruonių populiacija - ruoniai pažeidžia žvejybos įrankius, todėl žvejybos pramonė patiria daug nuostolių. Kartais žvejybos įrankius (žiauninius tinklus) gali pažeisti ir kormoranai.
(18)
Toliau pateikiamas 2004-2009 m. kasmet registruojamų įvykių, dėl kurių turėjo būti mokamos kompensacijos, skaičius, bendra metinė kompensacijų, kurias sumokėjo žvejybos draudimo asociacijos, suma ir valstybės kompensuotos sumos dalis:
Metai
Apdraustos įmonės
Atvejų skaičius
Sumokėta kompensacija (EUR)
Valstybės kompensacija (EUR)
2009
472
470
1 296 961
1 026 132
2008
486
459
1 256 200
980 065
2007
503
530
1 564 340
1 197 217
2006
519
496
1 234 761
920 167
2005
543
539
1 333 027
992 826
2004
576
568
1 607 919
1 111 195
(19)
Asociacijų sumokėtos sumos 50 % dalis skirta žvejybos įrankiams, 45 % - laivams ir 5 % - kitai įrangai.
3. PAGRINDAS PRADĖTI OFICIALIĄ TYRIMO PROCEDŪRĄ
(20)
Kaip nurodyta pirmiau (9), apie šią pagalbos schemą Komisijai pranešta 1995 m., remiantis Suomijos Respublikos stojimo į Europos Sąjungą sutarties 144 straipsnio a dalimi, ir tada ta schema buvo pripažinta esama pagalba, kaip apibrėžta EB sutarties 88 straipsnio 1 dalyje. Gairėse, kurios buvo taikomos iki 2004 m. peržiūros, buvo pateikta konkreti nuostata dėl paramos draudimo įmokoms kompensuoti ir šiuo pagrindu ši pagalbos schema buvo laikoma suderinama su vidaus rinka. 2004 m. atliekant peržiūrą ta nuostata buvo išbraukta.
(21)
Pradėdama šią procedūrą Komisija manė, kad negali būti laikoma, jog žala, kuriai taikytina žvejybos draudimo schema, buvo patirta dėl ypatingo įvykio ar stichinės nelaimės - jos nuomone, ši žala buvo patirta dėl nuolatinės struktūrinės padėties, t. y. dėl nuolatinių struktūrinių aplinkybių, kuriomis Suomijos vandenyse vykdoma žvejybos veikla.
(22)
Dėl tos priežasties, remdamasi gairėmis (10), Komisija laikėsi nuomonės, kad ši pagalba buvo veiklos pagalba, kuri iš esmės nesuderinama su vidaus rinka, nes ji didina įmonių verslo likvidumą, kuris yra joms naudingas, ir ši pagalba buvo suteikta pagalbos gavėjams nenustatant jokių įpareigojimų.
(23)
Komisija nesutiko su Suomijos institucijomis, kurios siekė pateisinti šią pagalbos schemą ir teigė, kad ši pagalba - tai bendros ekonominės svarbos paslauga, apibrėžta SESV 106 straipsnio 2 dalyje. Suomija nepateikė jokio konkretaus argumento, kuriuo grindžiamas teiginys, kad žvejybos įmonėms suteiktas draudimas galėtų būti tokios rūšies paslauga, ir Komisija, atsižvelgdama į tos schemos ypatybes, nenustatė, kad ši pagalba galėtų būti laikoma tokia paslauga. Visų pirma, Komisija pastebėjo, kad žvejybos draudimo asociacijos teikia draudimo paslaugas tik konkrečiai įmonių grupei, kurių ekonominė veikla - rinkoje parduodamų prekių gamyba ir kurios veikia žvejybos sektoriuje. Todėl Komisija labai suabejojo, ar komercinio draudimo suteikimas pasirinktai ekonominę veiklą vykdančių įmonių grupei gali būti laikomas bendros ekonominės svarbos paslauga.
4. SUOMIJOS INSTITUCIJŲ IR TREČIŲJŲ SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS
4.1. Suomijos valdžios institucijų pastabos
(24)
Suomijos institucijos priminė pagrindines šios draudimo sistemos veikimo ypatybes. Be to, jos išsamiai apibūdino specifines sąlygas, kuriomis veikia Suomijos žvejybos pramonė: specifines klimato sąlygas, susijusias su užšalimu ir tamsa žiemą, pakrančių vandenų topografija - seklumomis ir nelygiu jūros dugnu, didele ruonių populiacija.
(25)
Suomijos institucijos pateikė ir informaciją ir apie tai, kad privatus draudimo sektorius nevisada žvejybos pramonei suteikia tokio paties lygio draudimą tokios rūšies žalai atlyginti. Kad pagrįstų savo nuomonę, atsakydamos jos pateikė ir Suomijos finansų sektoriaus konfederacijos Finanssialan Keskusliitto raštą.
(26)
Be to, jos nurodė, kad importo vertė 6,8 karto viršija eksporto vertę. 2009 m. Suomija importavo 95 046 tonas žuvų už 244,5 mln. EUR, o eksportavo 59 905 tonas už 36 mln. EUR. Tik 30 % suvartojamų žuvų yra sugaunama Suomijoje. Metinis suvartojamų Suomijoje sužvejotų žuvų kiekis 2000-2009 m. sumažėjo nuo 6,1 iki 4,5 kg, o importuojamų žuvų kiekis padidėjo nuo 6,6 iki 11,2 kg. Suomijos institucijų nuomone, tai rodo, kad ši valstybės pagalbos schema negali turėti jokio neigiamo poveikio konkurencijai.
(27)
Suomijos institucijos primena, kad Komisija, priimdama sprendimą pradėti procedūrą, pareiškė, kad nuostatos dėl paramos draudimo įmokoms kompensuoti panaikinimas 2004 m. gairėse reiškia, kad teikti tokios valstybės pagalbos daugiau neleidžiama. Suomijos institucijos nesutinka su šia nuomone. Pirmiausia, šią draudimo schemą visiškai pateisina specifinės klimato ir Suomijos vandenų geografinės sąlygos. Be to, 2000 m. ši schema buvo laikoma suderinama, nors tokia pagalba nebuvo įtraukta į pagalbos tipų, kuriuos pagal 1997 m. gaires (11) buvo leidžiama laikyti suderinamais, sąrašą - tos gairės tuo metu buvo taikomos sąlygomis, panašiomis į tas, kurios susidarė nuo 2004 m., kai buvo taikomos 2004 ir 2008 m. gairės.
(28)
Tačiau šiose pastabose Suomija nurodo, kad yra pasirengusi pakeisti savo schemą, kaip nurodyta toliau:
-
neįtraukti laivų, kuriais žvejojama atviroje jūroje, t. y. laivų, kurių ilgis didesnis nei 12 metrų;
-
pagalbą teikti tik siekiant kompensuoti žalą, patirtą teritoriniuose Suomijos vandenyse arba Suomijos išskirtinėje ekonominėje zonoje;
-
kompensuoti žalą, kuri patiriama tik dėl specifinių Suomijos sąlygų - nepalankių klimato ar geografinių sąlygų (ledas, sniegas, stiprios audros, rifai seklumose) arba dėl ruonių ir kormoranų ir yra padaroma laivams, žvejybos įrankiams, taip pat transportavimo, traukimo ir kitiems žvejybai žiemą naudojamiems įrenginiams.
(29)
Suomijos nuomone, šis pakeitimas galėtų būti atliktas iki 2012 m. gruodžio 31 d. Tiek laiko prireiks dėl dviejų priežasčių: pirma, reikia iš dalies pakeisti galiojančius teisės aktus, kurie yra teisinis šios schemos pagrindas (1958 m. liepos 23 d. Įstatymas Nr. 331), ir antra, reikia nutraukti pagal galiojančią schemą sudarytas sutartis. Nauja žvejybos draudimo schema įsigaliotų 2013 m. sausio 1 d.
(30)
Kaip nurodyta pirmiau (12), 2011 m. rugsėjo 19 d. raštu Suomijos institucijos patvirtino savo įsipareigojimą iš dalies pakeisti teisės aktus, kurie yra teisinis tos schemos pagrindas. Jos nurodė, kad jeigu Komisija galutinį sprendimą priims per pagrįstą laikotarpį, jos galės pateikti pasiūlymą Suomijos parlamentui pakankamai anksti 2012 m., kad įstatymas įsigaliotų 2013 m. sausio 1 d. Tačiau jos pabrėžė, kad norint pradėti taikyti naujas taisykles reikalingas pereinamasis laikotarpis, nes reikės pakeisti galiojančių draudimo sutarčių sąlygas. Todėl Suomijos institucijos mano, kad šie sutarčių sąlygų pakeitimai galėtų būti atlikti iki 2014 m. sausio 1 d. ir nuo šios datos iš dalies pakeistos sąlygos galėtų būti taikomos teikiant paramą draudimo įmonėms.
4.2. Trečiųjų šalių pastabos
(31)
Komisijai pastabas išsiuntė dvi žvejų asociacijos: Suoman Ammattikalastajaliitto ir Katatalouden Keskuliitto. Kaip ir Suomijos institucijos, abi asociacijos pabrėžia specifines žvejybos Suomijoje sąlygas ir tai, kad neteikiami pasiūlymai apdrausti tokią žalą. Viena iš šių asociacijų (Suoman Ammattikalastajaliitto) nurodė, kad Komisija nepateikė jokių įrodymų, kad ši pagalbos schema gali turėti įtakos valstybių narių konkurencijai, ir atkreipė dėmesį į tai, kad profesionalūs žvejai tiekia tik 7 % visų Suomijoje suvartojamų žuvų, taigi Suomijos žvejybos pramonė ir žuvų rinka priklauso nuo žuvų importo. Dėl šios priežasties ši asociacija mano, kad pirminė išvada, pateikta pradedant procedūrą, yra nepagrįsta.
(32)
Be to, žvejybos draudimo asociacijos pritaria ir Suomijos institucijų nuomonei. Jos nurodo, kad žvejybos pramonė Suomijos vandenyse susiduria su labai specifinėmis klimato ir geografinėmis sąlygomis. Jos nurodo, kad ši draudimo sistema buvo sukurta dėl to, kad trūko privataus draudimo sektoriaus pasiūlymų, nes šis sektorius nebuvo pasirengęs padengti tokios žvejybos, kuri yra nedidelės svarbos veikla, rizikos. Be to, žvejybos draudimo asociacijos įsipareigoja apdrausti visus žvejus, vykdančius veiklą joms priskirtame regione.
5. PAGALBOS VERTINIMAS
5.1. Valstybės pagalbos teikimas
(33)
SESV 107 straipsnio 1 dalyje nustatyta: „Išskyrus tuos atvejus, kai Sutartys nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.“
(34)
Kompensacijoms, kurias žvejybos draudimo asociacijos moka žvejybos įmonėms, sumokėti iš dalies yra naudojamos šioms asociacijoms valstybės skirtos lėšos. Šios lėšos skiriamos iš valstybės biudžeto. Kadangi šios kompensacijos žvejybos sektoriaus įmonėms suteikia finansinės naudos, ši nauda yra iš valstybės lėšų sektoriui suteikta nauda.
(35)
Pagal Teisingumo Teismo praktiką vien tai, jog įmonei gaunant ekonominę naudą, kurios ji nebūtų gavusi įprastomis savo veiklos sąlygomis, jos konkurencingumas lyginant su kitomis konkuruojančiomis įmonėmis sustiprinamas, rodo, kad yra konkurencijos iškraipymo galimybė (13). Be to, pagalba įmonei, vykdančiai veiklą rinkoje, kuri atverta Sąjungos vidaus prekybai, gali turėti įtakos prekybai tarp valstybių narių (14).
(36)
Atsižvelgiant į tai, kad Europos Sąjungoje vykdoma intensyvi prekyba žuvininkystės produktais, šia priemone sustiprinama šių įmonių pozicija Sąjungos rinkoje, todėl gali būti iškraipoma konkurencija arba kyla konkurencijos iškraipymo rizika ir tai gali turėti įtakos Sąjungos vidaus prekybai (15). Tai, kad importuojama daugiau nei eksportuojama arba kad didžioji suvartojamų žuvų dalis atvežama iš kitų šalių, nėra svarbu. Priešingai, tai rodo, kad žuvininkystės produktų rinka Suomijoje, iš tiesų, yra labai atvira, ir tai reiškia, kad pagalba Suomijos įmonėms sustiprina jų pozicijas lyginant su kitose valstybėse narėse veikiančiomis įmonėmis ir iškreipia arba gali iškreipti konkurenciją. Net ir tai, kad suvartotas importuotų žuvų kiekis galbūt padidėjo lyginant su suvartotų neimportuotų žuvų kiekiu, nieko nekeičia vertinant šiuo požiūriu; šis faktas galėtų rodyti tik tai, kad Suomijos įmonės neatliko pakeitimų, kurie buvo būtini reaguojant į besikeičiančias ekonomines sąlygas, susijusias su žuvininkystės produktų rinka Suomijoje. Bet kuriuo atveju šioms įmonėms suteikta pagalba yra naudinga, nes ji sustiprina jų pozicijas vidaus rinkoje lyginant su užsienio įmonėmis.
(37)
Atsižvelgiant į tai, kas buvo išdėstyta, galima daryti išvadą, kad 107 straipsnio 1 dalyje nurodytos sąlygos yra įvykdytos ir kad žvejybos įmonėms sumokėta kompensacija naudojant valstybės lėšas yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
5.2. Suderinamumas su vidaus rinka
5.2.1. Šios pagalbos schemos pobūdis
(38)
Žvejybos draudimo schema yra skirta padengti išlaidas, kurios iš dalies padengiamos iš sumokėtų draudimo įmokų. Ši schema nėra per se pagalba draudimo įmokoms kompensuoti; ji skirta ne daliai draudimo įmokų kompensuoti, bet taikoma siekiant kompensuoti sumas, kurias įmonės nurodė žvejybos draudimo asociacijoms pateiktose pretenzijų paraiškose dėl žalos atlyginimo.
(39)
Kadangi šios paraiškos yra teikiamos šioms asociacijoms, kurios turi sumokėti atitinkamą sumą už patirtą žalą, Komisija mano, kad šios pagalbos poveikis yra susijęs su siekiu sumažinti įmokas, kurias žvejybos įmonės būtų turėjusios sumokėti, jeigu atitinkamos žvejybos draudimo asociacijos nebūtų tikėjęsi gauti lėšų iš valstybės. Taigi, ši pagalba turi tokį patį poveikį, kaip ir pagalbos schema draudimo įmokoms kompensuoti. Todėl ši schema gali būti laikoma pagalbos schema draudimo įmokoms kompensuoti.
5.2.2. Suderinamumas su vidaus rinka
(40)
Komisija negali sutikti su Suomijos institucijų nuomone, kad situaciją, kai buvo taikomos 2004 ir 2008 m. gairės, galima lyginti su situacija, kai buvo taikomos 1997 m. gairės, atsižvelgiant į tai, kad nė vienose iš šių gairių nebuvo nuostatos dėl pagalbos suteikimo draudimo įmokoms kompensuoti. Konkrečios nuostatos dėl tokios pagalbos, kuri buvo pateikta 2001 m. gairėse (16), pašalinimas iš 2004 m. gairių rodo, kad Komisija, atlikusi peržiūrą 2004 m., tvirtai nusprendė, kad teikiant šią pagalbą nebegalima nukrypti nuo valstybės pagalbos nesuderinamumo su vidaus rinka principo ir kad įsigaliojus 2004 m. gairėms ši pagalba nebegali būti laikoma suderinama su vidaus rinka. Vėliau persvarstant gaires, t. y. rengiant 2008 m. gaires, tas su politika susijęs sprendimas nebuvo pakeistas.
(41)
Be to, pasikeitė bendra struktūra, pagal kurią Komisija vertina valstybės pagalbą draudimo įmokoms kompensuoti. 2000 m. (17) Komisija manė, kad ši valstybės pagalbos schema yra suderinama su kompensavimu dėl „išskirtinių Suomijos oro ir pakrančių zonų sąlygų“. Kad priimtų tokį sprendimą, pateikdama argumentus Komisija nurodė padėtį žemės ūkio sektoriuje - gairėse nebuvo pateikta jokia žemės ūkio sektoriui taikoma nuostata, tačiau Komisija kiekvienu konkrečiu atveju paprastai priimdavo teigiamą sprendimą dėl pagalbos priemonės, susijusios su draudimu nuo stichinių nelaimių ir ypatingu draudimu, taikymo. 2000 m. Komisija siekdama išaiškinti, kokią politiką taiko žemės ūkio ir žvejybos sektoriams, atitinkamose gairėse nustatė kriterijus, kurių turi būti laikomasi atliekant tokios rūšies pagalbos vertinimą (18). Nuo tada tokie kriterijai išliko žemės ūkio gairėse (19), tačiau žvejybos gairėse jų nebėra. Taigi, nors Komisija žemės ūkio sektoriui nustatė tikslius kriterijus dėl pagalbos, suderinamos su vidaus rinka, suteikimo draudimo įmokoms kompensuoti, tie kriterijai buvo pašalinti iš žvejybos gairių. Vertindama žvejybos sektorių, Komisija visgi turi taikyti bendrą valstybės pagalbos nesuderinamumo principą ir įvertinti tos rūšies schemos suderinamumą arba nesuderinamumą remdamasi nuostatomis, kurios konkrečiu atveju galėtų būti taikomos.
(42)
Galiojančiose gairėse nuostata, kuri galbūt gali būti taikoma, yra pateikta 4.9 dalyje; pagal šią dalį pagalbos priemonės, kurioms taikytinos nuostatos nėra kitose dalyse, nurodančiose įvairias pagalbos, kuri gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka, kategorijas, negali iš esmės būti laikomos suderinamomis.
(43)
Tačiau išimties tvarka pagalbos schema gali būti laikoma suderinama, jeigu valstybė narė įrodo, kad ta pagalba atitinka įvairius tose gairėse nustatytus principus ir padeda siekti bendros žuvininkystės politikos tikslų.
(44)
Reaguodama į pranešimą apie pradedamą procedūrą, Suomija pateikė konkrečių pasiūlymų, kaip iš dalies pakeisti schemą nustatant tam tikrus apribojimus (20). Be to, Suomija pateisina tolesnį schemos taikymą nurodydama rinkos nepakankamumą, nes draudimo rinka neapdraudžia didelės šios žalos dalies.
(45)
Kartu su šiuo atsakymu pateiktame rašte Suomijos finansų sektoriaus konfederacija Finanssialan Keskusliitto pripažįsta, kad jie negalėtų apdrausti visos žalos, nes dabar tai turi daryti žvejybos draudimo asociacijos. Šis draudimas būtų tik dalinis arba kai kuriais atvejais, pvz., žvejybos įrankių pažeidimo atveju, nebūtų įmanomas. Draudimo įmonės negali laikyti tokios žalos draustina arba, jei tokia žala būtų laikoma draustina, draudimo įmokos viršytų pagrįstą dydį.
(46)
Tai rodo, kad žvejybos draudimo asociacijos negali iškreipti privačių draudimo įmonių konkurencijos. Tai apibūdina Suomijos rinkos nepakankamumą, susijusį su privačių įmonių teikiamu tokios žalos draudimu.
(47)
Komisijos nuomone, valstybės pagalbos priemonė, skirta spręsti rinkos nepakankamumo klausimą, gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka, kai ji atitinka bendrojo intereso tikslus. Tai atitinka gairių 4.9 punkte pateiktus reikalavimus laikytis gairėse nustatytų principų ir bendrosios žuvininkystės politikos tikslų.
(48)
Bendros žuvininkystės politikos tikslais siekiama garantuoti, kad gyvieji vandens ištekliai būtų naudojami, užtikrinant tausojančias ekonomines, aplinkos ir socialines sąlygas (21). Komisijos nuomone, ši schema, iš dalies pakeista pagal Suomijos nurodytus pakeitimus, padėtų užtikrinti tokias sąlygas. Taikant šių išteklių išsaugojimo ir valdymo taisykles, ši schema suteiktų galimybę tęsti žvejybą Suomijos pakrančių vandenims būdingomis sąlygomis, įskaitant ruonių ir kartais kormoranų daromą žalą įrangai (žvejybos tinklams). Ši schema padėtų užtikrinti tinkamas ekonomines, aplinkosaugos ir socialines sąlygas žvejybos įmonėms, susiduriančioms su specifiniais žvejybos šiuose vandenyse sunkumais. Be to, ši schema padėtų išsaugoti socialinę ir ekonominę pakrančių bendruomenių struktūrą.
(49)
Be to, Komisija teigia, kad ši iš dalies pakeista pagalbos schema nė vienu atveju neužtikrins visiško atitinkamos žalos kompensavimo. Liks galioti dabartinė sistema, pagal kurią, pirma, taikoma frančizė ir, antra, grąžinama tik dalis sumokėtos kompensacijos sumos (22). Taigi, paramos pagal šią pagalbos schemą gavėjams vis dar reikalinga ir šią sistemą atitinkanti sistema, kaip reikalaujama pagal gairių 3.3 punktą.
(50)
Galiausiai, Komisija mano, kad Suomijos nurodytas laikotarpis, per kurį turi būti iš dalies pakeista schema (23), yra priimtinas. Atsižvelgiant į būtiną teisėkūros procedūrą, nurodyta data, iki kurios turi įsigalioti įstatymas, kuriuo iš dalies keičiamas šios schemos teisinis pagrindas, t. y. 2013 m. sausio 1 d., yra pagrįsta. Be to, tuo metu galiojančios draudimo sutartys, kurias sudarė žvejybos įmonės ir žvejybos draudimo asociacijos, 2012 m. bus pratęstos pagal tuo metu galiojančias sąlygas ir baigs galioti 2013 m. Leisti taikyti šias sutartis pagal sutartas sąlygas iki jų galiojimo pabaigos yra pagrįsta. Šios sutartys bus dar kartą pratęstos 2013 m. pagal naujas tuo metu galiosiančias sąlygas. Taigi, galutinis terminas - 2013 m. gruodžio 31 d., nustatant, kad patikslintos sutartys įsigalios kitą dieną, t. y. 2014 m. sausio 1 d., yra pagrįstas.
6. IŠVADA
(51)
Atsižvelgiant į pirmiau pateiktą analizę, Komisija daro išvadą, kad žvejybos draudimo schema galės būti laikoma suderinama su vidaus rinka, kai bus iš dalies pakeista laikantis šių principų:
-
neįtraukti laivų, kuriais žvejojama atviroje jūroje, t. y. laivų, kurių ilgis didesnis nei 12 metrų;
-
pagalbą teikti tik siekiant kompensuoti žalą, patirtą teritoriniuose Suomijos vandenyse arba Suomijos išskirtinėje ekonominėje zonoje;
-
kompensuoti žalą, kuri patiriama tik dėl specifinių Suomijos sąlygų - nepalankių klimato ar geografinių sąlygų (ledas, sniegas, stiprios audros, rifai seklumose) arba dėl ruonių ir kormoranų ir yra padaroma laivams, žvejybos įrankiams, taip pat transportavimo, traukimo ir kitiems žvejybai žiemą naudojamiems įrenginiams.
(52)
Komisija atsižvelgia į Suomijos institucijų įsipareigojimą iš dalies pakeisti tos pagalbos schemos teisinį pagrindą ne vėliau kaip iki 2013 m. sausio 1 d., kad draudimo sutarčių sąlygos būtų pakeistos ne vėliau kaip iki 2014 m. sausio 1 d.
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
1. Galiojanti pagalbos schema „Žvejybos pagalbos schema“, kuriai buvo taikomas pasiūlymas taikyti atitinkamas priemones Komisijai persvarsčius gaires dėl valstybės pagalbos žuvininkystei ir akvakultūrai patikrinimo, yra suderinama su vidaus rinka, jei yra iš dalies pakeista pagal šiuos Suomijos įsipareigojimus:
-
neįtraukti laivų, kuriais žvejojama atviroje jūroje, t. y. laivų, kurių ilgis didesnis nei 12 metrų;
-
pagalbą teikti tik siekiant kompensuoti žalą, patirtą teritoriniuose Suomijos vandenyse arba Suomijos išskirtinėje ekonominėje zonoje;
-
kompensuoti žalą, kuri patiriama tik dėl specifinių Suomijos sąlygų - nepalankių klimato ar geografinių sąlygų (ledas, sniegas, stiprios audros, rifai seklumose) arba dėl ruonių ir kormoranų ir padaroma laivams, žvejybos įrankiams, taip pat transportavimo, traukimo ir kitiems žvejybai žiemą naudojamiems įrenginiams.
2. Teisės nuostatos, kuriomis iš dalies keičiama ši schema, įsigalioja ne vėliau kaip iki 2013 m. sausio 1 d., o susijusios draudimo sutartys, sudarytos šių nuostatų pagrindu, įsigalioja ne vėliau kaip iki 2014 m. sausio 1 d.
2 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Suomijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2012 m. sausio 11 d.