SMĚRNICE RADY 2010/23/EU
ze dne 16. března 2010,
kterou se mění směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty, pokud jde o volitelné a dočasné používání mechanismu přenesení daňové povinnosti ve vztahu k poskytnutí některých služeb s vysokým rizikem podvodů
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
v souladu se zvláštním legislativním postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Rady 2006/112/ES (3) stanoví, že daň z přidané hodnoty (DPH) je povinna odvést každá osoba povinná k dani uskutečňující plnění zahrnující zdanitelné dodání zboží nebo poskytnutí služby. V případě přeshraničních plnění a některých domácích vysoce rizikových odvětví, jako je stavebnictví či oblast odpadů, se však předpokládá přenesení povinnosti odvést daň na osobu, které je dodáno zboží nebo poskytnuta služba.
(2)
Vzhledem k závažnosti podvodů v oblasti DPH by členským státům mělo být povoleno dočasně používat mechanismus, kterým se povinnost odvést daň přesouvá na osobu, na niž se převádějí povolenky na emise skleníkových plynů ve smyslu článku 3 směrnice 2003/87/ES (4) a další jednotky, které lze použít pro plnění požadavků uvedené směrnice.
(3)
Zavedení takového mechanismu, který se nepoužívá obecně, ale je zaměřen na tyto služby, u nichž podle nedávných zkušeností existuje zvláště vysoké riziko podvodů, by nemělo nepříznivě ovlivnit základní principy systému DPH, jako jsou dělené platby.
(4)
Členské státy by měly vypracovat hodnotící zprávu o používání mechanismu, aby bylo možné posoudit jeho účinnost.
(5)
V zájmu transparentnosti posouzení účinku používání mechanismu na podvodná jednání by hodnotící zprávy členských států měly vycházet z kritérií předem stanovených členskými státy. Ve všech takových hodnoceních by měla být jasně posouzena míra podvodů před zavedením a po zavedení mechanismu a veškeré následné změny trendů v podvodných jednáních, včetně poskytování jiných služeb. Příslušná zpráva by rovněž měla vyhodnotit náklady na dodržování předpisů vznikající osobám povinným k dani.
(6)
Každý členský stát, který na svém území zjistí změnu trendů podvodných jednání, pokud jde o služby podle této směrnice, by měl vypracovat v tomto směru zprávu.
(7)
Aby bylo používání uvedeného mechanismu umožněno všem členským státům, je nutné přijmout zvláštní změnu směrnice 2006/112/ES.
(8)
Jelikož cíle této směrnice, totiž řešení podvodů v oblasti DPH prostřednictvím dočasného opatření, které se odchyluje od stávajících pravidel Unie, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a může jej být proto lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je pro dosažení tohoto cíle nezbytné.
(9)
Směrnice 2006/112/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Ve směrnici 2006/112/ES se vkládá nový článek, který zní:
„Článek 199a
1. Členské státy mohou do 30. června 2015 na dobu alespoň dvou let stanovit, že osobou povinnou odvést daň je osoba povinná k dani, jíž je poskytnuta některá z těchto služeb:
a)
převod povolenek na emise skleníkových plynů ve smyslu článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství (5), které jsou převoditelné v souladu s článkem 12 uvedené směrnice,
b)
převod jiných jednotek, které mohou provozovatelé používat pro plnění požadavků téže směrnice.
2. Členské státy uvědomí Komisi o používání mechanismu uvedeného v odstavci 1 v době zavedení tohoto mechanismu, přičemž Komisi poskytnou tyto informace:
a)
prohlášení o oblasti působnosti opatření, kterým se mechanismus zavádí, a podrobný popis doprovodných opatření, včetně veškerých ohlašovacích povinností uložených osobám povinným k dani a jakýchkoli kontrolních opatření;
b)
hodnotící kritéria umožňující srovnání podvodných jednání ve vztahu ke službám uvedeným v odstavci 1 před zavedením mechanismu a po jeho zavedení, srovnání podvodných jednání ve vztahu k jiným službám před zavedením mechanismu a po jeho zavedení, jakož i posouzení případného nárůstu jiných druhů podvodných jednání po zavedení mechanismu oproti době před jeho zavedením;
c)
datum začátku používání opatření, kterým se mechanismus zavádí, a dobu, po kterou se bude používat.
3. Členské státy používající mechanismus uvedený v odstavci 1 podají Komisi do 30. června 2014 zprávu založenou na hodnotících kritériích uvedených v odst. 2 písm. b). V této zprávě se jasně uvede, které informace se mají pokládat za důvěrné a které informace mohou být zveřejněny.
Zpráva obsahuje podrobné posouzení celkové účinnosti a účelnosti opatření, zejména pokud jde o
a)
dopad na podvodná jednání týkající se poskytnutí služeb, na které se opatření vztahuje;
b)
možný přesun podvodných jednání na zboží nebo na jiné služby;
c)
náklady na dodržování předpisů vznikající v důsledku opatření osobám povinným k dani.
4. Každý členský stát, který po vstupu tohoto článku v platnost zjistí změnu trendů podvodných jednání na svém území, pokud jde o služby uvedené v odstavci 1, předloží v tomto směru do 30. června 2014 zprávu Komisi.
Článek 2
Členské státy, které se rozhodnou používat mechanismus uvedený v čl. 199a odst. 1 směrnice 2006/112/ES, sdělí Komisi ustanovení příslušného opatření, kterým se mechanismus zavádí, v okamžiku zahájení používání tohoto mechanismu.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 4
Tato směrnice se použije do 30. června 2015.
Článek 5
Tato směrnice je určena členským státům.
Článek 6
Tato směrnice bude vyhlášena v Úředním věstníku Evropské unie.
V Bruselu dne 16. března 2010.
TARYBOS DIREKTYVA 2010/23/ES
2010 m. kovo 16 d.
iš dalies keičianti Direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos nuostatas dėl atvirkštinio apmokestinimo mechanizmo neprivalomo ir laikino taikymo tam tikroms paslaugoms, kurias teikiant gali būti sukčiaujama
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 113 straipsnį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (1),
atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (2),
spręsdama pagal specialią teisėkūros procedūrą,
kadangi:
(1)
Tarybos direktyvoje 2006/112/EB (3) nustatyta, kad pridėtinės vertės mokestį (PVM) moka bet kuris apmokestinamasis asmuo, vykdantis sandorius, susijusius su apmokestinamu prekių tiekimu ir paslaugų teikimu. Tačiau tarpvalstybinių sandorių, taip pat tam tikrų didelės rizikos vidaus sektorių (pavyzdžiui, statybos ar atliekų) atveju prievolę sumokėti PVM numatyta perkelti asmeniui, kuriam tiekiamos prekės ar teikiamos paslaugos.
(2)
Atsižvelgiant į tai, kad sukčiavimas PVM srityje yra didelė problema, valstybėms narėms turėtų būti leidžiama laikinai taikyti mechanizmą, pagal kurį prievolė sumokėti PVM būtų perkeliama asmeniui, kuriam perleidžiami šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimo leidimai, kaip apibrėžta Direktyvos 2003/87/EB (4) 3 straipsnyje, ir kiti leidimai, kuriais galima naudotis siekiant laikytis tos pačios direktyvos.
(3)
Tokį mechanizmą nustačius ne bendru mastu, o tik šioms paslaugoms, kurias teikiant, kaip rodo nesena patirtis, iškyla ypač didelė sukčiavimo galimybė, neturėtų būti pažeisti esminiai PVM sistemos principai, pavyzdžiui, mokėjimo etapais principas.
(4)
Kad būtų galima įvertinti šio mechanizmo efektyvumą, valstybės narės turėtų parengti jo taikymo vertinimo ataskaitą.
(5)
Kad būtų galima skaidriai įvertinti, kokį poveikį mechanizmo taikymas daro nesąžiningai veiklai, rengdamos vertinimo ataskaitas valstybės narės turėtų remtis iš anksto valstybių narių nustatytais kriterijais. Atliekant bet kurį tokį vertinimą reikėtų aiškiai įvertinti sukčiavimo mastą prieš pradedant taikyti mechanizmą ir pradėjus jį taikyti, taip pat visus paskesnius nesąžiningos veiklos tendencijų pokyčius, įskaitant kitų paslaugų teikimą. Be to, ataskaitoje reikėtų įvertinti išlaidas, susijusias su apmokestinamųjų asmenų reikalavimų laikymusi.
(6)
Kiekviena valstybė narė, nustačiusi nesąžiningos veiklos tendencijų pokyčių savo teritorijoje, susijusių su paslaugomis, kurioms taikoma ši direktyva, turėtų dėl to pateikti ataskaitą.
(7)
Kad visos valstybės narės turėtų galimybę taikyti tokį mechanizmą, būtinas specialus Direktyvos 2006/112/EB pakeitimas.
(8)
Kadangi šios direktyvos tikslo t. y. spręsti sukčiavimo PVM srityje problemą taikant laikiną priemonę, nukrypstančią nuo galiojančių Sąjungos taisyklių, valstybės narės negali deramai pasiekti ir to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, Sąjunga pagal Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatytą subsidiarumo principą gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje numatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti.
(9)
Todėl Direktyva 2006/112/EB turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeista,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 straipsnis
Direktyvoje 2006/112/EB įterpiamas šis straipsnis:
„199a straipsnis
1. Valstybės narės gali iki 2015 m. birželio 30 d. ne trumpiau kaip dvejiems metams nustatyti, kad asmuo, kuriam tenka prievolė sumokėti PVM, yra apmokestinamasis asmuo, kuriam teikiamos bet kurios iš šių paslaugų:
a)
šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimo leidimų, kaip apibrėžta 2003 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87/EB, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje (5), 3 straipsnyje, kuriuos galima perleisti pagal tos direktyvos 12 straipsnį, perleidimas;
b)
kitų leidimų, kuriais gali naudotis operatoriai siekdami laikytis minėtos direktyvos, perleidimas.
2. Valstybės narės praneša Komisijai apie 1 dalyje numatyto mechanizmo taikymą pradėdamos taikyti bet kurį tokį mechanizmą ir pateikia Komisijai šią informaciją:
a)
pranešimą apie mechanizmo taikymo priemonės taikymo sritį ir išsamų papildomų priemonių aprašą, įskaitant apmokestinamiesiems asmenims nustatytas bet kurias atskaitomybės prievoles ir bet kurias kontrolės priemones;
b)
vertinimo kriterijus, kuriais remiantis būtų galima palyginti su 1 dalyje išvardytomis paslaugomis susijusią nesąžiningą veiklą prieš pradedant taikyti mechanizmą ir pradėjus jį taikyti, su kitomis paslaugomis susijusią nesąžiningą veiklą prieš pradedant taikyti mechanizmą ir pradėjus jį taikyti, ir bet kurį kitų rūšių nesąžiningos veiklos atvejų skaičiaus padidėjimą prieš pradedant taikyti mechanizmą ir pradėjus jį taikyti;
c)
datą, nuo kurios įsigalioja mechanizmo taikymo priemonė, ir jos galiojimo laikotarpį.
3. Valstybės narės, kurios taiko 1 dalyje numatytą mechanizmą, ne vėliau kaip 2014 m. birželio 30 d. pateikia Komisijai ataskaitą, parengtą remiantis 2 dalies b punkte numatytais vertinimo kriterijais. Ataskaitoje aiškiai nurodoma, kurią informaciją reikėtų laikyti konfidencialia, o kurią galima skelbti viešai.
Ataskaitoje pateikiamas išsamus priemonės bendro veiksmingumo ir rezultatyvumo įvertinimas, pirmiausia nurodant:
a)
poveikį nesąžiningai veiklai, susijusiai su teikiamomis paslaugomis, kurioms taikoma priemonė;
b)
nesąžiningos veiklos galimą perkėlimą į prekių ar kitų paslaugų sritį;
c)
reikalavimų laikymosi išlaidas, kurias apmokestinamieji asmenys patiria dėl priemonės taikymo.
4. Kiekviena valstybė narė, po šio straipsnio įsigaliojimo nustačiusi nesąžiningos veiklos tendencijų pokyčių savo teritorijoje, susijusių su 1 dalyje išvardytomis paslaugomis, ne vėliau kaip 2014 m. birželio 30 d. Komisijai pateikia su tuo susijusią ataskaitą.
2 straipsnis
Valstybės narės, kurios nusprendžia taikyti Direktyvos 2006/112/EB 199a straipsnio 1 dalyje numatytą mechanizmą, pradėjusios taikyti mechanizmą pateikia Komisijai mechanizmo taikymo priemonės nuostatas.
3 straipsnis
Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
4 straipsnis
Ši direktyva taikoma iki 2015 m. birželio 30 d.
5 straipsnis
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
6 straipsnis
Ši direktyva skelbiama Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Priimta Briuselyje 2010 m. kovo 16 d.