SMĚRNICE RADY 2011/70/EURATOM
ze dne 19. července 2011,
kterou se stanoví rámec Společenství pro odpovědné a bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na články 31 a 32 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise vypracovaný po obdržení stanoviska skupiny osob jmenovaných Výborem pro vědu a techniku z řad vědeckých odborníků členských států,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V čl. 2 písm. b) Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (dále jen „Smlouva o Euratomu“) se stanoví vypracování jednotných bezpečnostních standardů pro ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva.
(2)
Článek 30 Smlouvy o Euratomu uvádí, že se stanoví základní standardy ochrany zdraví obyvatelstva a pracovníků před nebezpečím ionizujícího záření.
(3)
Podle článku 37 Smlouvy o Euratomu musí členské státy Komisi poskytnout všeobecné údaje, které se týkají veškerých plánů na zneškodňování radioaktivních odpadů.
(4)
Směrnice Rady 96/29/Euratom (3) stanoví základní bezpečnostní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření. Uvedená směrnice byla doplněna upřesňujícími právními předpisy.
(5)
Jak uznal Soudní dvůr Evropské unie ve své judikatuře, ustanovení kapitoly 3 Smlouvy o Euratomu (o ochraně zdraví) tvoří logický celek, který Komisi svěřuje pravomoci značného rozsahu k ochraně obyvatelstva a životního prostředí před riziky jaderného zamoření (4).
(6)
Rozhodnutí Rady 87/600/Euratom ze dne 14. prosince 1987 o opatřeních Společenství pro včasnou výměnu informací v případě radiační mimořádné situace (5) stanovilo rámec pro oznamování a poskytování informací, který členské státy použijí pro ochranu obyvatelstva v případě radiační mimořádné situace. Směrnice Rady 89/618/Euratom ze dne 27. listopadu 1989 o informování obyvatelstva o opatřeních na ochranu zdraví, která se mají použít, a o krocích, které je třeba učinit v případě radiační mimořádné situace (6), uložila členským státům povinnost informovat obyvatelstvo v případě radiační mimořádné situace.
(7)
Směrnice Rady 2003/122/Euratom (7) stanoví kontrolu vysokoaktivních uzavřených zdrojů záření a opuštěných zdrojů, včetně nepoužívaných zdrojů. V souladu se Společnou úmluvou o bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a bezpečnosti při nakládání s radioaktivními odpady (dále jen „společná úmluva“), s Kodexem chování Mezinárodní agentury pro atomovou energii (MAAE) pro bezpečnost a zabezpečení radioaktivních zdrojů a se stávajícími průmyslovými postupy lze nepoužívané uzavřené zdroje opětovně použít, recyklovat nebo uložit. V mnoha případech to vyžaduje navrácení zdroje nebo navrácení vybavení, včetně zdroje, dodavateli nebo výrobci za účelem překvalifikování či zpracování.
(8)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/21/ES ze dne 15. března 2006 o nakládání s odpady z těžebního průmyslu (8) se týká nakládání s odpady z těžebního průmyslu, které mohou být radioaktivní, avšak nezahrnuje zvláštní aspekty, které se týkají pouze radioaktivity a kterými se zabývá Smlouva o Euratomu.
(9)
Směrnice Rady 2006/117/Euratom (9) stanoví systém Evropského společenství pro atomovou energii (dále jen „Společenství“) pro dozor nad přeshraniční přepravou radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva a pro její kontrolu. Uvedená směrnice byla doplněna doporučením Komise 2008/956/Euratom ze dne 4. prosince 2008 o kritériích pro vývoz radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva do třetích zemí (10).
(10)
Směrnice Rady 2009/71/Euratom ze dne 25. června 2009, kterou se stanoví rámec Společenství pro jadernou bezpečnost jaderných zařízení (11), ukládá členským státům povinnost stanovit a udržovat vnitrostátní rámec pro jadernou bezpečnost. Přestože se uvedená směrnice týká především jaderné bezpečnosti jaderných zařízení, uvádí se v ní, že je rovněž důležité zajistit bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, mimo jiné ve skladovacích zařízeních a úložištích. Na ta zařízení, kterých se týká směrnice 2009/71/Euratom i tato směrnice, by se proto neměly vztahovat nepřiměřené nebo zbytečné povinnosti, zejména pokud jde o podávání zpráv.
(11)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí (12) se vztahuje na některé plány a programy v oblasti působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (13).
(12)
Doporučení Komise 2006/851/Euratom ze dne 24. října 2006 o správě finančních zdrojů na vyřazování jaderných zařízení z provozu a nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivními odpady (14) se zaměřuje na přiměřenost finančních prostředků, jejich finanční zajištění a transparentnost s cílem zajistit, aby byly finanční prostředky použity pouze k zamýšleným účelům.
(13)
V rámci zvláštních podmínek přistoupení Litvy, Slovenska a Bulharska k Evropské unii, kdy některé jaderné elektrárny musely být předčasně uzavřeny, se Společenství podílí na zvýšení finančních prostředků pro různé projekty týkající se vyřazování z provozu, včetně nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem, a poskytuje jim za určitých podmínek finanční podporu.
(14)
Společná úmluva uzavřená pod záštitou MAAE představuje pobídkový nástroj, jehož cílem je dosažení a udržení celosvětově vysoké úrovně bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a s radioaktivním odpadem pomocí zlepšování vnitrostátních opatření a mezinárodní spolupráce.
(15)
Některé členské státy se již účastní a nadále se hodlají účastnit programu nazvaného globální iniciativa pro omezení hrozeb, který prosazují USA a Rusko, a to dopravováním vyhořelého paliva z výzkumných reaktorů do Spojených států amerických a do Ruské federace.
(16)
V roce 2006 MAAE aktualizovala strukturu standardů a zveřejnila „Základní zásady bezpečnosti“, které byly spolufinancovány Společenstvím, Agenturou pro jadernou energii při Organizaci pro hospodářskou spolupráci a rozvoj a dalšími mezinárodními organizacemi. Uplatňování základních zásad bezpečnosti usnadní uplatňování mezinárodních bezpečnostních standardů a přispěje k lepší soudržnosti ujednání mezi různými státy.
(17)
Po výzvě Rady, aby byla na úrovni EU ustavena skupina na vysoké úrovni, jak se uvádí v závěrech Rady o jaderné bezpečnosti a bezpečném nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem ze dne 8. května 2007, byla rozhodnutím Komise 2007/530/Euratom ze dne 17. července 2007 o zřízení Evropské skupiny na vysoké úrovni pro jadernou bezpečnost a nakládání s odpadem (15) ustavena Skupina evropských dozorných orgánů pro jadernou bezpečnost (ENSREG), aby přispěla k dosažení cílů Společenství v oblasti nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Závěry a doporučení ENSREG se odrazily v usnesení Rady ze dne 16. prosince 2008 o nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a v závěrech Rady ze dne 10. listopadu 2009 o zprávě Skupiny evropských dozorných orgánů pro jadernou bezpečnost.
(18)
Evropský parlament přijal dne 10. května 2007 usnesení s názvem „Hodnocení Euratomu - 50 let evropské jaderné politiky“, v němž vyjádřil potřebu harmonizovaných standardů pro nakládání s radioaktivním odpadem a vyzval Komisi k přezkoumání příslušných legislativních návrhů a k předložení nového návrhu směrnice o nakládání s radioaktivním odpadem.
(19)
Stanovení skladby zdrojů energie je sice na jednotlivých členských státech, radioaktivní odpad však vzniká ve všech členských státech, ať už při výrobě energie, při průmyslových, zemědělských, lékařských nebo výzkumných činnostech nebo prostřednictvím vyřazování jaderných zařízení z provozu a při provádění sanace a intervencí.
(20)
Při provozu jaderných reaktorů vzniká vyhořelé palivo. Každý členský stát si může stanovit svou politiku, pokud jde o palivový cyklus. Vyhořelé palivo může být buď považováno za cenný zdroj, který lze přepracovat, nebo je určeno k přímému uložení, pokud je považováno za radioaktivní odpad. Bez ohledu na to, která varianta se zvolí, je nutné zvážit uložení vysoce radioaktivního odpadu odděleného při přepracování nebo vyhořelého paliva považovaného za odpad.
(21)
Radioaktivní odpad včetně vyhořelého paliva považovaného za odpad vyžaduje dlouhodobé zadržení a izolaci od osob a životního prostředí. S ohledem na jeho specifickou povahu, totiž obsah radionuklidů, jsou nezbytná opatření na ochranu lidského zdraví a životního prostředí před nebezpečím vyplývajícím z ionizujícího záření, která zahrnují uložení v odpovídajících zařízeních na konečném úložišti. Skladování radioaktivního odpadu, včetně dlouhodobého skladování, je dočasným řešením, nikoli alternativou k jeho uložení.
(22)
Uvedená opatření by měla být podpořena vnitrostátními klasifikačními systémy pro radioaktivní odpad, jež plně zohlední specifické typy a vlastnosti radioaktivního odpadu.
(23)
Typickým řešením pro ukládání nízkoaktivního a středněaktivního odpadu jsou přípovrchová úložiště. Na technické úrovni je v současnosti obecně uznávaným názorem, že nejbezpečnější a nejudržitelnější alternativou v konečné fázi nakládání s vysokoaktivním odpadem a vyhořelým palivem považovaným za odpad je hloubkové geologické ukládání. Členské státy by při zachování své odpovědnosti za příslušné politiky v oblasti nakládání s vyhořelým palivem a nízko, středně a vysoce aktivním odpadem měly možnosti plánování a provádění jejich ukládání zahrnout do svých vnitrostátních politik. Jelikož realizace úložišť a související vývoj budou probíhat po mnoho desetiletí, mnoho programů uznává nutnost zachování pružnosti a přizpůsobivosti, například za účelem začlenění nových znalostí o podmínkách na daném místě nebo možného vývoje v oblasti daného systému uložení. Činnosti realizované v rámci technologické platformy pro provádění geologického ukládání radioaktivního odpadu by mohly v tomto směru usnadnit přístup k odborným znalostem a technologiím. Za tímto účelem lze jako vodítko při technickém vývoji systému uložení využít hledisko vratnosti a opětovného vyzvednutí odpadu coby operačních a konstrukčních kritérií. Tato kritéria by však neměla nahradit řádně konstruované úložiště mající udržitelný základ pro uzavření. Je nutné nalézt kompromis, neboť nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem je založeno na nejmodernějších poznatcích v oblasti vědy a technologií.
(24)
Každý členský stát by měl mít morální povinnost zabránit nepřiměřenému zatížení budoucích generací spojenému s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, včetně radioaktivního odpadu, který vznikne po vyřazení stávajících jaderných zařízení z provozu. Provedením této směrnice členské státy prokážou, že přijaly přiměřená opatření ke splnění tohoto cíle.
(25)
Základní zásadou, znovu potvrzenou ve společné úmluvě, je konečná odpovědnost členských států za bezpečnost při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Tato zásada vnitrostátní odpovědnosti spolu se zásadou primární odpovědnosti držitele povolení za bezpečnost při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem pod dohledem příslušného vnitrostátního dozorného orgánu by měla být touto směrnicí podpořena a úloha a nezávislost příslušného dozorného orgánu posílena.
(26)
Má se za to, že používání radioaktivních zdrojů ze strany příslušného dozorného orgánu pro účely výkonu jeho úkolů spojených s dozorem neovlivňuje nezávislost tohoto orgánu.
(27)
Členské státy by měly zajistit, aby byly k dispozici náležité finanční prostředky pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem.
(28)
Členské státy by měly zavést vnitrostátní programy s cílem zajistit převedení politických rozhodnutí do jasných ustanovení pro včasné provádění všech fází nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem od jejich vzniku po jeho uložení. Tyto vnitrostátní programy by mohly mít formu jediného referenčního dokumentu nebo souboru dokumentů.
(29)
Má se za to, že vnitrostátní ujednání pro bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem budou uplatňována prostřednictvím určitého právního, regulačního nebo organizačního nástroje, jehož volba spadá do pravomoci členských států.
(30)
Jednotlivé kroky při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem spolu úzce souvisí. Rozhodnutí přijatá v jednom kroku mohou ovlivnit krok následující. Proto je třeba při vypracovávání vnitrostátního programu tyto vzájemné vztahy zohlednit.
(31)
Transparentnost je při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Transparentnost by měla být zaručena tím, že se v souladu s vnitrostátními a mezinárodními závazky zajistí účinná informovanost veřejnosti a možnost zapojení všech zúčastněných stran, včetně místních orgánů a veřejnosti, do procesu rozhodování.
(32)
Proces rozhodování by bylo možné usnadnit a urychlit spoluprací mezi členskými státy a na mezinárodní úrovni, a to díky přístupu k odborným znalostem a technologiím.
(33)
Některé členské státy považují za potenciálně přínosnou, bezpečnou a nákladově efektivní alternativu sdílení zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem včetně úložišť, pokud bude založeno na dohodě mezi dotčenými členskými státy.
(34)
Dokumentace v rámci procesu rozhodování týkající se bezpečnosti by měla být úměrná úrovním rizika (odstupňovaný přístup) a měla by být základem pro rozhodnutí ohledně nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Umožnilo by to určit oblasti nejistoty, na něž je třeba se zaměřit při bezpečnostní analýze. Bezpečnostní rozhodnutí by měla vycházet ze zjištění bezpečnostní analýzy a z informací o důkladnosti a spolehlivosti této analýzy a z předpokladů v ní uvedených. Proces rozhodování by proto měl být založen na souboru argumentů a důkazů, jež mají prokázat, že v případě zařízení nebo činnosti, jež souvisí s nakládáním s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, bylo dosaženo požadovaného standardu bezpečnosti. Pokud jde konkrétně o úložiště, dokumentace by měla napomoci pochopení těch hledisek, která mají vliv na bezpečnost systému úložiště, včetně přírodních (geologických) a inženýrských bariér, a na očekávaný rozvoj systému úložiště.
(35)
Povinnost provést a uplatňovat ustanovení této směrnice, pokud jde o vyhořelé palivo, by pro členský stát, který nemá žádné vyhořelé palivo, v nejbližší době je mít nebude, ani neprovádí nebo neplánuje činnosti související s vyhořelým palivem, byla nepřiměřená a zbytečná. Proto by tyto členské státy, dokud nepřijmou rozhodnutí o zahájení jakékoliv činnosti související s jaderným palivem, měly být osvobozeny od povinnosti provést a uplatňovat ustanovení této směrnice týkající se vyhořelého paliva.
(36)
Smlouva mezi vládou Republiky Slovinsko a vládou Chorvatské republiky upravující status a další právní vztahy, pokud jde o investování do jaderné elektrárny Krško, její využívání a vyřazování z provozu, upravuje společné vlastnictví jaderné elektrárny. Uvedená smlouva stanoví společnou odpovědnost za nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem a za jejich ukládání. Je proto třeba stanovit výjimky z určitých ustanovení této směrnice, aby se nebránilo plnému provádění uvedené dvoustranné smlouvy.
(37)
Tato směrnice sice uznává, že radiologická a neradiologická rizika spojená s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem by měla být zohledněna ve vnitrostátních rámcích, nezahrnuje však neradiologická rizika, která spadají do působnosti Smlouvy o fungování Evropské unie.
(38)
Zachování a další rozvíjení odborné způsobilosti a dovedností v oblasti nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem by jakožto nezbytný prvek zajištění vysoké úrovně bezpečnosti mělo být založeno na získávání poznatků prostřednictvím operačních zkušeností.
(39)
Vědecký výzkum a technologický rozvoj podpořené technickou spoluprací mezi zúčastněnými stranami může umožnit zlepšení při bezpečném nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a může také přispět ke snížení rizika radiotoxicity vysoce radioaktivního odpadu.
(40)
Vzájemná hodnocení by mohla sloužit jako vynikající prostředek pro budování důvěry při nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem v Evropské unii s cílem rozvíjet a vyměňovat si zkušenosti a zajistit vysoké standardy bezpečnosti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA 1
OBLAST PŮSOBNOSTI, DEFINICE A OBECNÉ ZÁSADY
Článek 1
Předmět
1. Tato směrnice stanoví rámec Společenství pro zajištění odpovědného a bezpečného nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem s cílem zabránit nepřiměřenému zatížení budoucích generací.
2. Zajišťuje, aby členské státy přijaly vhodná vnitrostátní opatření pro zajištění vysoké úrovně bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem za účelem ochrany pracovníků a obyvatelstva před nebezpečím vyplývajícím z ionizujícího záření.
3. Zajišťuje nezbytnou informovanost a účast veřejnosti ve vztahu k nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a současně řádně zohledňuje otázky bezpečnosti a chráněných obchodních informací.
4. Aniž je dotčena směrnice Rady 96/29/Euratom, doplňuje tato směrnice základní standardy, na něž odkazuje článek 30 Smlouvy o Euratomu s ohledem na bezpečnost vyhořelého paliva a radioaktivních odpadů.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na všechny fáze:
a)
nakládání s vyhořelým palivem, pokud toto vyhořelé palivo pochází z civilních činností;
b)
nakládání s radioaktivním odpadem od jeho vzniku po uložení, pokud tento radioaktivní odpad pochází z civilních činností.
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
a)
odpad z těžebního průmyslu, který může být radioaktivní a který spadá do oblasti působnosti směrnice 2006/21/ES;
b)
povolené uvolňování materiálů do životního prostředí.
3. Ustanovení čl. 4 odst. 4 se nevztahuje na:
a)
navrácení nepoužívaných uzavřených zdrojů dodavateli nebo výrobci;
b)
přepravu vyhořelého paliva z výzkumných reaktorů do země, která paliva pro výzkumné reaktory dodává nebo vyrábí, a to s ohledem na platné mezinárodní dohody;
c)
odpad a vyhořelé palivo z jaderné elektrárny Krško, jedná-li se o přepravu mezi Slovinskem a Chorvatskem.
4. Touto směrnicí není dotčeno právo členského státu nebo podniku v tomto členském státě vrátit radioaktivní odpad po zpracování do země jeho původu, pokud:
a)
má být radioaktivní odpad přepraven do tohoto členského státu nebo podniku za účelem zpracování, nebo
b)
má být do tohoto členského státu nebo podniku přepraven jiný materiál za účelem získání radioaktivního odpadu.
Touto směrnicí není dotčeno právo členského státu nebo podniku v tomto členském státě, do kterého má být za účelem úpravy nebo přepracování přepraveno vyhořelé palivo, vrátit radioaktivní odpad získaný při úpravě nebo přepracování nebo dohodnutou náhradu do země původu.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„uzavřením“ dokončení všech činností určitou dobu po umístění vyhořelého paliva nebo radioaktivního odpadu do úložiště, včetně závěrečných technických úprav nebo jiných prací nutných k uvedení zařízení do stavu, který bude dlouhodobě bezpečný;
2)
„příslušným dozorným orgánem“ orgán nebo soustava orgánů, které byly v rámci členského státu určeny pro oblast dozoru nad bezpečností při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, jak je uvedeno v článku 6;
3)
„uložením“ umístění vyhořelého paliva nebo radioaktivního odpadu v zařízení bez úmyslu je znovu vyzvednout;
4)
„úložištěm“ všechna zařízení, jejichž primárním účelem je uložení radioaktivního odpadu;
5)
„povolením“ právní akt vydaný na základě pravomoci členského státu s cílem povolit činnosti související s nakládáním s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem nebo svěřit odpovědnost za umístění, projekt, výstavbu, uvedení do provozu, provoz, vyřazení z provozu nebo uzavření zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem nebo zařízení pro nakládání s radioaktivním odpadem;
6)
„držitelem povolení“ právnická nebo fyzická osoba, která nese celkovou odpovědnost za činnosti nebo zařízení související s nakládáním s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem uvedené v povolení;
7)
„radioaktivním odpadem“ radioaktivní materiál v plynném, kapalném nebo pevném skupenství, jehož další využití členský stát nebo právnická nebo fyzická osoba, jejíž rozhodnutí členský stát schválil, nepředpokládá ani nezvažuje a který jako radioaktivní odpad podléhá dozoru příslušného dozorného orgánu v souladu s právním a regulačním rámcem členského státu;
8)
„nakládáním s radioaktivním odpadem“ všechny činnosti, které souvisí se shromažďováním, tříděním, zpracováním, úpravou, skladováním a ukládáním radioaktivních odpadů, s výjimkou přepravy mimo areál zařízení, ve kterém jsou tyto činnosti prováděny;
9)
„zařízením pro nakládání s radioaktivním odpadem“ všechna zařízení, jejichž primárním účelem je nakládání s radioaktivním odpadem;
10)
„přepracováním“ proces nebo činnost prováděné s cílem získat z vyhořelého paliva štěpný nebo množivý materiál pro další použití;
11)
„vyhořelým palivem“ jaderné palivo, které je vyzářené a bylo trvale vyjmuto z jádra reaktoru; vyhořelé palivo může být buď považováno za využitelný zdroj, který lze přepracovat, nebo je určeno k uložení, pokud je považováno za radioaktivní odpad;
12)
„nakládáním s vyhořelým palivem“ všechny činnosti, které souvisí se shromažďováním, skladováním, přepracováním nebo uložením vyhořelého paliva, s výjimkou přepravy mimo areál zařízení, ve kterém jsou tyto činnosti prováděny;
13)
„zařízením pro nakládání s vyhořelým palivem“ všechna zařízení, jejichž primárním účelem je nakládání s vyhořelým palivem;
14)
„skladováním“ přechovávání vyhořelého paliva nebo radioaktivního odpadu v zařízení s úmyslem je znovu vyzvednout.
Článek 4
Obecné zásady
1. Členské státy stanoví a udržují vnitrostátní politiky pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Aniž je dotčen čl. 2 odst. 3, má každý členský stát konečnou odpovědnost za nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, jež v tomto státě vznikly.
2. Pokud jsou radioaktivní odpad nebo vyhořelé palivo zasílány do členského státu nebo třetí země ke zpracování nebo přepracování, má konečnou odpovědnost za bezpečné a zodpovědné uložení těchto materiálů, včetně veškerého odpadu vzniklého jako vedlejší produkt, i nadále ten členský stát nebo třetí země, z nichž byl radioaktivní odpad odeslán.
3. Vnitrostátní politiky jsou založeny na všech těchto zásadách:
a)
vznik radioaktivního odpadu je omezen na nejnižší možnou úroveň, a to ve smyslu jak aktivity, tak i objemu, pomocí vhodných konstrukčních opatření a postupů při provozu zařízení a jeho vyřazování z provozu, včetně recyklace a opětovného použití materiálů;
b)
je zohledněna vzájemná provázanost všech kroků během vzniku vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu a nakládání s nimi;
c)
s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem se nakládá bezpečným způsobem, a to i v dlouhodobém měřítku za pomoci prvků pasivní bezpečnosti;
d)
opatření jsou prováděna za použití odstupňovaného přístupu;
e)
náklady spojené s nakládáním s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem nesou ti, kteří tyto materiály vytvořili;
f)
ve všech fázích nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem se použije proces rozhodování založený na důkazech a dokumentaci.
4. Radioaktivní odpad se uloží v tom členském státě, v němž vznikl, pokud v době jeho přepravy nevstoupí v platnost dohoda zohledňující kritéria stanovená Komisí v souladu s čl. 16 odst. 2 směrnice 2006/117/Euratom a uzavřená mezi dotčeným členským státem a jiným členským státem nebo třetí zemí za účelem využívání úložiště v jedné z těchto zemí.
Před uskutečněním přepravy do třetí země informuje vyvážející členský stát Komisi o obsahu takové dohody a přijme přiměřená opatření, aby zajistil, že:
a)
země určení uzavřela dohodu se Společenstvím týkající se nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem nebo je jednou ze stran Společné úmluvy o bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a o bezpečnosti při nakládání s radioaktivním odpadem (dále jen „společná úmluva“);
b)
země určení má programy pro nakládání s radioaktivním odpadem a jeho ukládání, jejichž cíle představují vysokou úroveň bezpečnosti a jsou rovnocenné cílům této směrnice; a
c)
úložiště v zemi určení je schváleným zařízením pro přepravovaný radioaktivní odpad, je v provozu již před uskutečněním přepravy a je řízeno v souladu s požadavky stanovenými programem této země určení pro nakládání s radioaktivním odpadem a jeho ukládání.
KAPITOLA 2
POVINNOSTI
Článek 5
Vnitrostátní rámec
1. Členské státy stanoví a udržují vnitrostátní legislativní, regulační a organizační rámec (dále jen „vnitrostátní rámec“) pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, který vymezuje odpovědnost a zajišťuje koordinaci mezi příslušnými orgány. Vnitrostátní rámec stanoví všechny tyto prvky:
a)
vnitrostátní program provádění politiky pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem;
b)
vnitrostátní ujednání ohledně bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Stanovení způsobu přijímání těchto opatření a nástrojů pro jejich uplatňování spadá do pravomoci členských států;
c)
systém udělování povolení pro činnosti související s nakládáním s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem, pro příslušná zařízení nebo pro tyto činnosti i zařízení, včetně zákazu provádění těchto činností nebo provozu zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem bez povolení nebo zákazu provádění činnosti i provozu zařízení, který případně stanoví podmínky pro další řízení dané činnosti, daného zařízení nebo činnosti i zařízení;
d)
systém odpovídajících kontrol, systém řízení, dozorové kontroly, dokumentaci a podávání zpráv v souvislosti s činnostmi nebo zařízeními pro nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem nebo v souvislosti s těmito činnostmi a zařízeními, a to včetně vhodných opatření pro dobu po uzavření úložiště;
e)
donucovací opatření, včetně pozastavení činnosti a pozměnění, skončení platnosti nebo zrušení povolení spolu s případnými požadavky na alternativní řešení vedoucí ke zvýšení bezpečnosti;
f)
přidělení povinností orgánům zapojeným do jednotlivých fází nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Vnitrostátní rámec by měl zejména udělit primární odpovědnost za vyhořelé palivo a radioaktivní odpad těm, kteří toto palivo nebo odpad vytvořili, nebo, ve zvláštních případech, držiteli povolení, kterému byla tato odpovědnost svěřena příslušnými orgány;
g)
vnitrostátní požadavky na informovanost a účast veřejnosti;
h)
režim nebo režimy financování pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem v souladu s článkem 9.
2. Členské státy zajistí, aby byl vnitrostátní rámec případně zdokonalován, a to při zohlednění provozních zkušeností, poznatků získaných během procesu rozhodování uvedeného v čl. 4 odst. 3 písm. f) a vývoje příslušných technologií a výzkumu.
Článek 6
Příslušný dozorný orgán
1. Každý členský stát zřídí příslušný dozorný orgán v oblasti bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a zajistí jeho činnost.
2. Členské státy zajistí, aby byl příslušný dozorný orgán funkčně oddělen od jiných subjektů nebo organizací činných v oblasti podpory či využívání jaderné energie nebo radioaktivních materiálů, včetně výroby elektrické energie a využívání radioizotopů, nebo v oblasti nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem s cílem zajistit, aby byl ve své dozorné funkci z hlediska nepřípustného vlivu skutečně nezávislý.
3. Členské státy zajistí, aby byly příslušnému dozornému orgánu svěřeny pravomoci a přiděleny lidské a finanční zdroje nezbytné k plnění jeho povinností v souvislosti s vnitrostátním rámcem podle čl. 5 odst. 1 písm. b), c), d) a e).
Článek 7
Držitelé povolení
1. Členské státy zajistí, aby prvotní odpovědnost za bezpečnost zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem nebo za bezpečnost souvisejících činností měl držitel povolení. Tato odpovědnost není převoditelná.
2. Členské státy zajistí, aby zavedený vnitrostátní rámec od držitelů povolení vyžadoval, aby pod regulační kontrolou příslušného regulačního orgánu pravidelně posuzovali, ověřovali a v přiměřeně dosažitelné míře průběžně zlepšovali bezpečnost jejich zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem nebo příslušných činností systematickým a ověřitelným způsobem. Tohoto cíle bude dosaženo prostřednictvím vhodné bezpečnostní analýzy a dalších argumentů a důkazů.
3. V rámci udělování povolení pro zařízení nebo činnost se prokazování bezpečnosti vztahuje na přípravu a provádění této činnosti a na vývoj, provoz a vyřazení tohoto zařízení z provozu nebo na uzavření úložiště, jakož i na období po uzavření úložiště. Rozsah prokazování bezpečnosti je úměrný složitosti operace a závažnosti nebezpečí, které radioaktivní odpad a vyhořelé palivo, jakož i zařízení nebo činnost představuje. Proces udělování povolení přispěje k bezpečnosti zařízení nebo činnosti za běžných provozních podmínek, při předpokládaných provozních událostech a projektových nehodách. Poskytne požadovanou jistotu ohledně bezpečnosti zařízení nebo činnosti. Jsou zavedena opatření pro předcházení haváriím a zmírňování jejich následků, včetně ověření fyzických bariér a administrativních ochranných postupů ze strany držitele oprávnění, které by musely selhat, aby pracovníci a obyvatelstvo byli významně ohroženi ionizujícím zářením. Tímto přístupem dojde k určení a omezení nejistot.
4. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní rámec od držitelů povolení vyžadoval zavedení a provádění integrovaných systémů řízení, včetně zabezpečení jakosti, ve kterých je patřičně upřednostněn celý proces nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a které jsou pravidelně ověřovány příslušným dozorným orgánem.
5. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní rámec od držitelů povolení vyžadoval, aby pro splnění svých povinností souvisejících s bezpečností při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem stanovených v odstavcích 1 až 4 zajistili a udržovali odpovídající finanční a lidské zdroje.
Článek 8
Odborná způsobilost a dovednosti
Členské státy zajistí, aby vnitrostátní rámec vyžadoval od všech stran ujednání týkající se vzdělávání a odborné přípravy jejich zaměstnanců, jakož i činností v oblasti výzkumu a vývoje, které vyhovují potřebám vnitrostátního programu pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, za účelem získávání, zachovávání a dalšího rozvoje nezbytné odborné způsobilosti a dovedností.
Článek 9
Finanční zdroje
Členské státy zajistí, aby vnitrostátní rámec vyžadoval dostupnost přiměřených finančních zdrojů, budou-li potřeba pro provádění vnitrostátních programů uvedených v článku 11, zejména pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, a to při řádném zohlednění odpovědnosti těch, kteří vyhořelé palivo a radioaktivní odpad vytvořili.
Článek 10
Transparentnost
1. Členské státy zajistí, aby nezbytné informace týkající se nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem byly dostupné pracovníkům a široké veřejnosti. V rámci této povinnosti musí být zajištěno, aby příslušný dozorný orgán informoval veřejnost v oblasti své působnosti. Informace se veřejnosti zpřístupní v souladu s vnitrostátními právními předpisy a mezinárodními závazky a za podmínky, že to neohrozí jiné zájmy, například bezpečnostní, které byly uznány v rámci vnitrostátních právních předpisů nebo mezinárodních závazků.
2. Členské státy zajistí, aby veřejnost měla v souladu s vnitrostátními právními předpisy a mezinárodními závazky potřebnou příležitost účinně se účastnit procesu rozhodování týkajícího se nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem.
Článek 11
Vnitrostátní programy
1. Každý členský stát zajistí provádění svého vnitrostátního programu pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem (dále jen „vnitrostátní program“), který se vztahuje na všechny druhy vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu spadající do jeho pravomoci a na všechny fáze nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem od jejich vzniku po uložení.
2. Každý členský stát pravidelně přezkoumává a aktualizuje svůj vnitrostátní program, přičemž náležitě zohledňuje vědeckotechnický pokrok a doporučení, získané zkušenosti a osvědčené postupy vyplývající ze vzájemných hodnocení.
Článek 12
Obsah vnitrostátních programů
1. Vnitrostátní programy stanoví způsob, jakým členské státy hodlají za účelem splnění cílů této směrnice provádět vnitrostátní politiky podle článku 4 pro odpovědné a bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, a zahrnují všechny tyto prvky:
a)
celkové cíle vnitrostátní politiky členských států, pokud jde o nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem;
b)
významné mezníky a jasné časové harmonogramy pro dosažení těchto mezníků vzhledem k všeobecným cílům vnitrostátních programů;
c)
inventář veškerého vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu a odhad budoucích množství, včetně odpadu vzniklého při vyřazování zařízení z provozu, který jasně uvádí umístění a množství radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva v souladu s odpovídající klasifikací radioaktivního odpadu;
d)
koncepce nebo plány a technická řešení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem od jejich vzniku po uložení;
e)
koncepce nebo plány pro fázi životnosti úložiště po jeho uzavření, včetně doby, po kterou budou zachovány odpovídající kontroly, a způsobů dlouhodobého uchování znalostí o úložišti;
f)
činnosti výzkumu, vývoje a prokazování, které jsou nutné k provádění řešení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem;
g)
povinnost v souvislosti s prováděním vnitrostátního programu a klíčové ukazatele výkonnosti pro sledování pokroku při provádění;
h)
posouzení nákladů na vnitrostátní program a podklady a hypotézy pro toto posouzení, které musí obsahovat i časový profil;
i)
platný režim či režimy financování;
j)
politiku či proces transparentnosti podle článku 10;
k)
případnou dohodu či dohody uzavřené s některým členským státem nebo třetí zemí ohledně nakládání s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem, včetně využívání úložišť.
2. Vnitrostátní program a vnitrostátní politika mohou být obsaženy v jediném dokumentu nebo v souboru dokumentů.
Článek 13
Oznámení
1. Členské státy oznamují Komisi své vnitrostátní programy a jejich následné významné změny.
2. Komise může do šesti měsíců po oznámení požádat o vyjasnění nebo vyjádřit svůj názor na to, zda je obsah vnitrostátních programů v souladu s článkem 12.
3. Do šesti měsíců od obdržení reakce Komise poskytnou členské státy požadované vysvětlení nebo Komisi informují o jakékoli revizi vnitrostátního programu.
4. Při rozhodování o poskytnutí finanční nebo technické pomoci Společenství pro zařízení nebo činnosti související s nakládáním s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem zohlední Komise vysvětlení poskytnutá členskými státy a pokrok při provádění jejich vnitrostátních programů.
Článek 14
Podávání zpráv
1. Poprvé do 23. srpna 2015 a poté každé tři roky předkládají členské státy Komisi zprávu o provádění této směrnice, přičemž využívají přezkum a podávání zpráv podle společné úmluvy.
2. Komise na základě zpráv členských států předloží Evropskému parlamentu a Radě:
a)
zprávu o pokroku v provádění této směrnice a
b)
inventář radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva, které se nachází na území Společenství, a výhled do budoucna.
3. Členské státy pravidelně, a to alespoň jednou za deset let, zajistí provedení vlastního posouzení vnitrostátního rámce, příslušného dozorného orgánu, vnitrostátního programu a jeho provádění a vyzvou k provedení mezinárodního vzájemného hodnocení vnitrostátního rámce, příslušného dozorného orgánu nebo vnitrostátního programu s cílem zajistit, aby při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem byly zajištěny vysoké standardy bezpečnosti. Výsledky všech vzájemných hodnocení se oznámí Komisi a ostatním členským státům a mohou být zveřejněny, pokud to není v rozporu s bezpečností a chráněnými obchodními informacemi.
KAPITOLA 3
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 15
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 23. srpna 2015. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Povinnost provést ustanovení této směrnice týkající se vyhořelého paliva se nevztahuje na Dánsko, Estonsko, Irsko, Lotyšsko, Lucembursko, Kypr a Maltu, pokud se nerozhodnou vyvíjet činnost související s jaderným palivem.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, a veškeré jejich následné změny.
4. Členské státy oznámí Komisi poprvé obsah svého vnitrostátního programu zahrnujícího všechny body uvedené v článku 12 co nejdříve, nejpozději však do 23. srpna 2015.
Článek 16
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 17
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 19. července 2011.
TARYBOS DIREKTYVA 2011/70/EURATOMAS
2011 m. liepos 19 d.
kuria nustatoma panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų atsakingo ir saugaus tvarkymo Bendrijos sistema
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 31 ir 32 straipsnius,
atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą, parengtą atsižvelgiant į Mokslo ir technikos komiteto paskirtų valstybių narių mokslinių ekspertų grupės pateiktą nuomonę,
atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (2),
kadangi:
(1)
Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutarties (Euratomo sutartis) 2 straipsnio b punkte numatyta, kad turi būti nustatyti vienodi saugos standartai, kad būtų apsaugota darbuotojų ir plačiosios visuomenės sveikata;
(2)
Euratomo sutarties 30 straipsnyje numatyta, kad turi būti nustatyti pagrindiniai darbuotojų ir plačiosios visuomenės sveikatos apsaugos nuo jonizuojančiosios spinduliuotės keliamos grėsmės standartai;
(3)
Euratomo sutarties 37 straipsnyje reikalaujama, kad valstybės narės Komisijai teiktų bendruosius duomenis apie radioaktyviųjų atliekų dėjimo į atliekynus planus;
(4)
Tarybos direktyva 96/29/Euratomas (3) nustato pagrindinius darbuotojų ir gyventojų sveikatos apsaugos nuo jonizuojančiosios spinduliuotės saugos standartus. Ta direktyva papildyta labiau specializuotais teisės aktais;
(5)
kaip savo praktikoje pripažino Europos Sąjungos Teisingumo Teismas, Euratomo sutarties 3 skyriaus nuostatos, susijusios su sveikatos ir saugos klausimais, sudaro darnią visumą, ir jomis Komisijai suteikiami tam tikri plataus masto įgaliojimai, kad gyventojai ir aplinka būtų apsaugoti nuo radioaktyviosios taršos pavojaus (4);
(6)
1987 m. gruodžio 14 d. Tarybos sprendime 87/600/Euratomas dėl Bendrijoje nustatomos skubaus pasikeitimo informacija radiacinės avarijos atveju tvarkos (5) nustatyta pranešimų ir informacijos teikimo sistema, kuria valstybės narės turi naudotis, kad apsaugotų plačiąją visuomenę įvykus radiacinei avarijai. 1989 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyvoje 89/618/Euratomas dėl plačiosios visuomenės informavimo apie sveikatos apsaugai taikytinas priemones ir atliktinus veiksmus nepaprastosios radiologinės padėties atveju (6) valstybės narės įpareigotos informuoti visuomenę apie įvykusią nepaprastąją radiologinę padėtį;
(7)
Tarybos direktyva 2003/122/Euratomas (7) numato didelio aktyvumo uždarųjų jonizuojančios spinduliuotės šaltinių ir paliktųjų šaltinių, įskaitant nebenaudojamus šaltinius, kontrolę. Remiantis Jungtine panaudoto kuro tvarkymo saugos ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo saugos konvencija (toliau - Jungtinė konvencija), Tarptautinės atominės energijos agentūros (TATENA) elgesio kodeksu dėl jonizuojančios spinduliuotės šaltinių saugos ir saugumo bei dabartine pramonės praktika, nebenaudojami uždarieji šaltiniai gali būti pakartotinai naudojami, perdirbami arba dedami į atliekynus. Daugeliu atvejų tuo tikslu šaltinį ar įrenginius su šaltiniu reikia grąžinti teikėjui ar gamintojui paskirčiai pakeisti ar perdirbti;
(8)
2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/21/EB dėl kasybos pramonės atliekų tvarkymo (8) taikoma kasybos pramonės atliekų, kurios gali būti radioaktyvios, tvarkymui, išskyrus su radioaktyvumu susijusius aspektus, kuriems taikoma Euratomo sutartis;
(9)
Tarybos direktyvoje 2006/117/Euratomas (9) išdėstyta Europos atominės energijos bendrijos (toliau - Bendrija) radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto branduolinio kuro tarpvalstybinio vežimo priežiūros ir kontrolės sistema. Ta direktyva papildyta 2008 m. gruodžio 4 d. Komisijos rekomendacija 2008/956/Euratomas dėl radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto kuro eksporto į trečiąsias šalis kriterijų (10);
(10)
2009 m. birželio 25 d. Tarybos direktyvoje 2009/71/Euratomas, kuria nustatoma Bendrijos branduolinių įrenginių branduolinės saugos sistema (11), nustatyti valstybėms narėms įpareigojimai sukurti ir palaikyti nacionalinę branduolinės saugos sistemą. Nors direktyva pirmiausia susijusi su branduolinių įrenginių branduoline sauga, joje teigiama, kad taip pat svarbu užtikrinti panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų saugų tvarkymą, įskaitant tvarkymą saugojimo ir atliekynuose. Todėl tiems įrenginiams, kuriuos reguliuoja Direktyva 2009/71/Euratomas ir ši direktyva, neturėtų būti taikomi neproporcingi ir nebūtini įpareigojimai, visų pirma dėl ataskaitų teikimo;
(11)
2003 m. gegužės 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/35/EB, nustatanti visuomenės dalyvavimą rengiant tam tikrus su aplinka susijusius planus ir programas (12), taikoma tam tikriems planams ir programoms, numatytiems 2001 m. birželio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/42/EB dėl tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimo (13) taikymo srityje;
(12)
2006 m. spalio 24 d. Komisijos rekomendacijoje 2006/851/Euratomas dėl branduolinių įrenginių eksploatavimui nutraukti, panaudotam branduoliniam kurui ir radioaktyviosioms atliekoms tvarkyti skirtų finansinių išteklių valdymo (14) dėmesys sutelktas į tai, kad lėšų būtų pakankamai, taip pat į finansinį saugumą ir skaidrumą, siekiant užtikrinti, kad lėšos būtų naudojamos tik numatytais tikslais;
(13)
atsižvelgdama į specialias Lietuvos, Slovakijos ir Bulgarijos stojimo į Europos Sąjungą sąlygas, pagal kurias tam tikros branduolinės elektrinės turėjo būti anksti uždarytos, Bendrija dalyvauja telkiant finansines lėšas ir tam tikromis sąlygomis teikia finansinę paramą įvairiems eksploatavimo nutraukimo projektams, įskaitant susijusiems su radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto branduolinio kuro tvarkymu;
(14)
su TATENA parama sudaryta Jungtinė konvencija yra skatinamoji priemonė, ja siekiama, kad visame pasaulyje būtų užtikrintas ir išlaikytas aukštas panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo saugos lygis pasitelkiant nacionalinių priemonių tobulinimą ir tarptautinio bendradarbiavimo gerinimą;
(15)
kai kurios valstybės narės jau dalyvavo ir ketina toliau dalyvauti JAV ir Rusijos vadovaujamoje programoje, vadinamoje Pasauline grėsmių mažinimo iniciatyva, veždamos moksliniams tyrimams skirto reaktoriaus panaudotą branduolinį kurą į Jungtines Amerikos Valstijas ir Rusijos Federaciją;
(16)
2006 m. TATENA atnaujino standartų sistemą ir paskelbė Pagrindinius saugos principus, prie kurių rengimo prisidėjo Bendrija, Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos Branduolinės energijos agentūra ir kitos tarptautinės organizacijos. Taikant Pagrindinius saugos principus bus sudarytos palankesnės sąlygos taikyti tarptautinius saugos standartus ir suderinti skirtingose valstybėse taikomą tvarką;
(17)
atsižvelgiant į 2007 m. gegužės 8 d. Tarybos išvadose dėl branduolinės saugos ir panaudoto branduolinio kuro bei radioaktyviųjų atliekų saugaus tvarkymo išdėstytą raginimą ES lygiu įsteigti aukšto lygio darbo grupę, 2007 m. liepos 17 d. Komisijos sprendimu 2007/530/Euratomas dėl Europos branduolinės saugos ir atliekų tvarkymo aukšto lygio grupės sudarymo (15) įsteigta Europos branduolinės saugos reguliavimo institucijų grupė, kurios užduotis - padėti siekti Bendrijos tikslų panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo srityje. Europos branduolinės saugos reguliavimo institucijų grupės išvados ir rekomendacijos atsispindėjo 2008 m. gruodžio 16 d. Tarybos rezoliucijoje dėl panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo ir 2009 m. lapkričio 9 d. Tarybos išvadose dėl Europos branduolinės saugos reguliavimo institucijų grupės ataskaitos;
(18)
Europos Parlamentas 2007 m. gegužės 10 d. priėmė rezoliuciją „Euratomo įvertinimas. Europos branduolinės energetikos politikai - 50 metų“, kurioje jis pasisakė už tai, kad būtų priimti suderinti radioaktyviųjų atliekų tvarkymo standartai, ir paragino Komisiją peržiūrėti atitinkamus savo teisės aktų pasiūlymo projektus ir pateikti naują pasiūlymą dėl radioaktyviųjų atliekų tvarkymo direktyvos;
(19)
nors savo energijos rūšių derinį pati nustato kiekviena valstybė narė, visose valstybėse narėse susidaro radioaktyviųjų atliekų gaminant elektros energiją arba vykdant pramoninę, žemės ūkio, medicinos ir mokslinių tyrimų veiklą, arba dėl branduolinių įrenginių eksploatavimo nutraukimo arba valymo ir intervencijų atvejais;
(20)
veikiant branduoliniams reaktoriams susidaro panaudoto branduolinio kuro. Kiekviena valstybė narė pati gali nustatyti savo kuro ciklo politiką. Panaudotas branduolinis kuras gali būti laikomas vertingu ištekliu, kuris gali būti perdirbtas, arba tiesiogiai dedamas į atliekynus, jeigu jis priskiriamas radioaktyviosioms atliekoms. Kad ir kuris variantas būtų pasirinktas, turėtų būti apsvarstyta galimybė dėti į atliekynus perdirbant didelio aktyvumo atliekas, atskirtas kuro perdirbimo metu, arba atliekoms priskiriamą panaudotą branduolinį kurą;
(21)
radioaktyviąsias atliekas, įskaitant atliekoms priskiriamą panaudotą branduolinį kurą, būtina sulaikyti, kad radionuklidai nepasklistų į aplinką, ir ilgam laikotarpiui izoliuoti nuo žmonių ir gyvenamosios aplinkos. Atsižvelgiant į radioaktyviųjų atliekų specifinį pobūdį, t. y. į tai, kad jose yra radionuklidų, būtina imtis žmonių sveikatos ir aplinkos apsaugos nuo jonizuojančiosios spinduliuotės keliamo pavojaus priemonių, įskaitant dėjimą į atitinkamus įrenginius, galutinėje jų laikymo vietoje. Radioaktyviųjų atliekų saugojimas, įskaitant ilgalaikį saugojimą, yra ne dėjimo į atliekynus alternatyva, o laikinas sprendimas;
(22)
nacionalinė radioaktyviųjų atliekų klasifikavimo schema, kurią taikant visapusiškai atsižvelgiama į radioaktyviųjų atliekų rūšį ir savybes, turėtų padėti vykdyti tas priemones;
(23)
paprastai trumpaamžės mažo ir vidutinio aktyvumo atliekos yra dedamos į paviršinį atliekyną. Plačiai pripažįstama, kad techniniu požiūriu dėjimas į giluminį atliekyną - šiuo metu saugiausias ir tvariausias galutinis didelio aktyvumo atliekų ir atliekoms priskiriamo panaudoto branduolinio kuro tvarkymo būdas. Valstybės narės, išsaugodamos atsakomybę už panaudoto branduolinio kuro ir mažo, vidutinio arba didelio aktyvumo lygio atliekų tvarkymo politiką, turėtų, be kita ko, savo nacionalinėje politikoje numatyti dėjimo į atliekynus galimybių planavimą ir vykdymą. Kadangi atliekynų įgyvendinimas ir vystymas tęsis ištisus dešimtmečius, daugelyje programų pripažįstama, kad reikia ir toliau būti lanksčiais ir gebančiais prisitaikyti, pvz., kad būtų atsižvelgta į naujas žinias apie dėjimo į atliekynus vietos sąlygas arba galimą dėjimo į atliekynus sistemos evoliuciją. Vykdant veiklą pagal Geologinio radioaktyviųjų atliekų dėjimo į atliekynus įgyvendinimo technologijų platformą (IGD-TP) galėtų būti sudarytos palankesnės sąlygos naudotis šios srities patirtimi ir technologijomis. Todėl vykdant dėjimo į atliekynus sistemos techninį plėtojimą galima remtis atliekų susigrąžinamumu ir išimamumu, kaip eksploatavimo ir projektavimo kriterijais. Tačiau dėl šių kriterijų neturėtų būti atsisakyta gerai suprojektuoto atliekyno, kurio uždarymui yra tvirtų argumentų. Reikalingas kompromisas, nes radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto branduolinio kuro tvarkymas yra pagrįstas naujausiais mokslo ir technologijų duomenimis;
(24)
tai turėtų būti kiekvienos valstybės narės etikos įsipareigojimas, kuriuo ji privalėtų vengti ateities kartoms nepagrįstai užkrauti bet kokią naštą, susijusią su esamu panaudotu branduoliniu kuru ir radioaktyviosiomis atliekomis, įskaitant bet kurias radioaktyviąsias atliekas, kurios būtų išimamos iš esamų branduolinių įrenginių, kurių eksploatavimas nutraukiamas. Įgyvendindamos šią direktyvą valstybės narės parodo, kad jos ėmėsi pagrįstų veiksmų kad tas tikslas būtų pasiektas;
(25)
už panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo saugą galutinė atsakomybė tenka valstybėms narėms - tai vienas iš Jungtinėje konvencijoje patvirtintų pagrindinių principų. Minėtas nacionalinės atsakomybės principas ir principas, pagal kurį pagrindinė atsakomybė už panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo saugą tenka nacionalinės kompetentingos reguliavimo institucijos kontroliuojamam licencijos turėtojui, turėtų būti įtvirtintas šia direktyva; ja taip pat turėtų būti sustiprintas kompetentingos reguliavimo institucijos vaidmuo ir įtvirtintas jos nepriklausomumas;
(26)
suprantama, kad kompetentingos reguliavimo institucijos vykdomas jonizuojančios spinduliuotės šaltinių utilizavimas nedaro poveikio jos nepriklausomumui atliekant reguliavimo užduotis;
(27)
valstybės narės turėtų užtikrinti, kad panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymui būtų skirtas pakankamas finansavimas;
(28)
valstybės narės turėtų sukurti nacionalines programas, siekiant užtikrinti, kad politiniai sprendimai būtų perkelti į aiškias nuostatas, susijusias su visais panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo etapų nuo susidarymo iki dėjimo į atliekynus įgyvendinimu laiku. Turėtų būti galima, kad tokios nacionalinės programos būtų vienas pamatinis dokumentas arba dokumentų rinkinys;
(29)
daroma prielaida, kad nacionalinė panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo tvarka bus taikoma pasitelkiant tam tikros formos teisinę, reguliavimo ar organizavimo priemonę, kurios pasirinkimas priklauso valstybių narių kompetencijai;
(30)
skirtingi panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo etapai yra glaudžiai susiję. Sprendimai viename etape gali turėti įtakos kitam etapui. Todėl į tokias sąsajas turėtų būti atsižvelgta rengiant nacionalines programas;
(31)
skaidrumas yra svarbus panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo aspektas. Skaidrumas turėtų būti užtikrintas siekiant užtikrinti, kad visuomenė būtų tinkamai informuojama ir visiems suinteresuotiesiems subjektams, įskaitant vietos valdžios institucijas ir visuomenės atstovus, būtų suteikta galimybė dalyvauti sprendimų priėmimo procesuose, įgyvendinant nacionalinius ir tarptautinius įsipareigojimus;
(32)
valstybių narių ir tarptautinis bendradarbiavimas suteiktų galimybę naudotis sukaupta patirtimi ir technologija ir taip galėtų padėti palengvinti ir paspartinti sprendimų priėmimą;
(33)
kai kurios valstybės narės mano, kad gali būti naudinga, saugu ir ekonomiškai efektyvu bendrai naudoti panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo įrenginius, įskaitant atliekynus, jei toks naudojimas pagrįstas tų valstybių narių susitarimu;
(34)
su sauga susijusių sprendimų priėmimo proceso dokumentų tvarkymas turėtų atitikti rizikos lygius (proporcingumo principas) ir turėtų sudaryti gerą pagrindą sprendimams panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo srityje. Tai turėtų įgalinti nustatyti problemines sritis, į kurias reikia atkreipti dėmesį vertinant saugą. Saugos vertinimo sprendimai turėtų būti pagrįsti saugos vertinimo rezultatais ir informacija apie saugos vertinimo pagrįstumą ir patikimumą, taip pat apie to vertinimo prielaidas. Todėl sprendimų priėmimo procesas turėtų būti pagrįstas argumentų ir įrodymų visuma, kuriais siekiama parodyti, kad panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo įrenginyje ar vykdant tokio tvarkymo veiklą laikomasi reikiamo saugos standarto. Konkrečiu atliekyno atveju dokumentų tvarkymas turėtų pagerinti dėjimo į atliekynus sistemos saugai poveikį darančių veiksnių supratimą, įskaitant gamtinių (geologinių) ir inžinerinių barjerų supratimą, ir numatomą per tam tikrą laiką dėjimo į atliekynus sistemos vystymąsi;
(35)
jeigu valstybė narė, kuri neturi panaudoto branduolinio kuro, nei perspektyvų artimiausiu metu jo turėti, nevykdo ir neplanuoja veiksmų, susijusių su panaudotu branduoliniu kuru, turėtų perkelti į nacionalinę teisę ir įgyvendinti šios direktyvos nuostatas, susijusias su panaudotu branduoliniu kuru, jai būtų nustatomas neproporcingas ir nebūtinas įpareigojimas. Todėl tokios valstybės narės turėtų būti atleidžiamos nuo įpareigojimo perkelti į nacionalinę teisę ir įgyvendinti šios direktyvos nuostatas, susijusias su panaudotu branduoliniu kuru, jeigu jos nepriima sprendimo plėtoti veiklą, susijusią su panaudotu branduoliniu kuru;
(36)
Slovėnijos Respublikos Vyriausybės ir Kroatijos Respublikos Vyriausybės sutartis dėl Krško branduolinės elektrinės statuso ir kitų juridinių santykių, susijusių su investavimu į ją, jos eksploatavimu ir eksploatavimo nutraukimu, reglamentavimo, nustato branduolinės elektrinės bendros nuosavybės valdymo teisę. Ta sutartis numato bendrą atsakomybę už radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto branduolinio kuro tvarkymą ir dėjimą į atliekynus, todėl turėtų būti nustatyta išimtis, leidžianti netaikyti tam tikrų šios direktyvos nuostatų, kad nebūtų kliudoma visapusiškam šios dvišalės sutarties įgyvendinimui;
(37)
šioje direktyvoje pripažįstama, kad nacionalinėje sistemoje turėtų būti atsižvelgta į radiologinius ir neradiologinius pavojus, susijusius su panaudotu branduoliniu kuru ir radioaktyviosiomis atliekomis, tačiau ji netaikoma radiologiniams pavojams, kuriems taikoma Sutartis dėl Europos Sąjungos veikimo;
(38)
panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo srities kompetencijos ir įgūdžių išsaugojimas ir didinimas - viena iš svarbiausių aukšto lygio saugos užtikrinimo priemonių, kuri turėtų būti įgyvendinamas remiantis darbo patirtimi grindžiamu mokymusi;
(39)
moksliniai tyrimai ir technologinė plėtra, kurių veiksmingumą didintų subjektų bendradarbiavimas techniniais klausimais, gali atverti galimybes pagerinti panaudoto branduolinio kuro saugos valdymą ir prisidėti prie didelio radioaktyvumo atliekų radiacinio toksiškumo rizikos mažinimo;
(40)
siekiant kaupti patirtį ir ja keistis, taip pat užtikrinti aukštus veiklos standartus, puikia pasitikėjimo panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymu Europos Sąjungoje skatinimo priemone galėtų būti atliekamas tarpusavio vertinimas,
PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
1 SKYRIUS
TAIKYMO SRITIS, APIBRĖŽTYS IR BENDRIEJI PRINCIPAI
1 straipsnis
Dalykas
1. Šia direktyva nustatoma Bendrijos sistema atsakingam ir saugiam panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymui užtikrinti, kad ateities kartoms nebūtų nepagrįstai užkrauta našta.
2. Direktyva užtikrinama, kad valstybės narės numatytų reikiamas nacionalines panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo aukšto lygio saugos užtikrinimo priemones, kad darbuotojai ir plačioji visuomenė būtų apsaugoti nuo jonizuojančiosios spinduliuotės keliamo pavojaus.
3. Ja užtikrinamas būtinos informacijos visuomenei teikimas ir jos dalyvavimas, susiję su panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymu, kartu tinkamai atsižvelgiant į saugumo ir nuosavybės teise priklausančios informacijos klausimus.
4. Nepažeidžiant Direktyvos 96/29/Euratomas, šia direktyva papildomi Euratomo sutarties 30 straipsnyje nurodyti panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų saugos pagrindiniai standartai.
2 straipsnis
Taikymo sritis
1. Ši direktyva taikoma:
a)
visiems panaudoto branduolinio kuro tvarkymo etapams, kai panaudoto branduolinio kuro susidaro vykdant civilinę veiklą;
b)
visiems radioaktyviųjų atliekų tvarkymo etapams nuo susidarymo iki dėjimo į atliekynus, kai radioaktyviųjų atliekų susidaro vykdant civilinę veiklą.
2. Ši direktyva netaikoma:
a)
kasybos pramonės atliekoms, kurios gali būti radioaktyvios ir kurios patenka į Direktyvos 2006/21/EB taikymo sritį;
b)
leistinam medžiagų išmetimui.
3. Šios direktyvos 4 straipsnio 4 dalis netaikoma:
a)
nebenaudojamų uždarųjų šaltinių grąžinimui į kilmės šalį tiekėjui ar gamintojui;
b)
moksliniams tyrimams skirto reaktoriaus panaudoto branduolinio kuro vežimui į šalį, kuri tiekia moksliniams tyrimams skirto reaktoriaus branduolinį kurą arba jį gamina, atsižvelgiant į taikomus tarptautinius susitarimus;
c)
esamos Krško branduolinės elektrinės atliekoms ir panaudotam branduoliniam kurui, kai tai susiję su vežimu iš Slovėnijos į Kroatiją ir atvirkščiai.
4. Ši direktyva nedaro poveikio valstybės narės arba įmonės toje valstybėje narėje teisei po perdirbimo grąžinti radioaktyviąsias atliekas į jų kilmės šalį, kai:
a)
radioaktyviosios atliekos vežamos į tą valstybę narę arba įmonę perdirbti; arba
b)
kitos medžiagos vežamos į tą valstybę narę arba įmonę siekiant iš jų išskirti radioaktyviąsias atliekas.
Ši direktyva nedaro poveikio valstybės narės arba joje esančios įmonės, į kurią apdorojimo ar perdirbimo tikslais vežamas panaudotas branduolinis kuras, teisei grąžinti į jo kilmės šalį apdorojimo ar perdirbimo metu išskirtas radioaktyviąsias atliekas, arba jų lygiavertį pakaitalą, dėl kurio susitarta.
3 straipsnis
Apibrėžtys
Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:
1) uždarymas- visų operacijų užbaigimas praėjus tam tikram laikotarpiui po to, kai panaudotas branduolinis kuras ir radioaktyviosios atliekos patalpinami į atliekyną, įskaitant baigiamuosius inžinerinius ar kitus darbus, kurių reikia, kad būtų užtikrinta ilgalaikė saugi įrenginio būklė;
2) kompetentinga reguliavimo institucija- valstybės narės paskirta panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo saugos institucija arba institucijų sistema, kaip nurodyta 6 straipsnyje;
3) dėjimas į atliekyną- radioaktyviųjų atliekų arba panaudoto branduolinio kuro patalpinimas į įrenginį, neketinant jų iš ten išimti;
4) atliekynas- bet koks įrenginys ar įranga, kurios pagrindinė paskirtis - radioaktyviųjų atliekų šalinimas;
5) licencija- bet kuris teisinis dokumentas, kuriuo valstybės narės jurisdikcijoje suteikiama teisė vykdyti bet kokią panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo veiklą arba kuriuo įpareigojama nustatyti panaudoto branduolinio kuro ar radioaktyviųjų atliekų tvarkymo įrenginio vietą, tokį įrenginį projektuoti, statyti, pripažinti tinkamu eksploatuoti, eksploatuoti, nutraukti jo eksploatavimą ar jį uždaryti;
6) licencijos turėtojas- juridinis ar fizinis asmuo, kuriam tenka visiška atsakomybė už licencijoje nurodytą panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo veiklą ar įrenginį;
7) radioaktyviosios atliekos- dujų, skysčio arba kieto pavidalo radioaktyviosios medžiagos, kurių valstybė narė (arba juridinis ar fizinis asmuo, kurio sprendimą valstybė narė pripažįsta) nenumato ar nesvarsto toliau naudoti ir kurias kaip radioaktyviąsias atliekas kompetentinga reguliavimo institucija reguliuoja pagal valstybės narės teisinę ir reguliavimo sistemą;
8) radioaktyviųjų atliekų tvarkymas- visa veikla, susijusi su radioaktyviųjų atliekų tvarkymu, pradiniu apdorojimu, pagrindiniu apdorojimu, galutiniu apdorojimu, saugojimu ir dėjimu į atliekyną, išskyrus išvežimą už aikštelės ribų;
9) radioaktyviųjų atliekų tvarkymo įrenginys- bet koks įrenginys ar įranga, kurių pagrindinė paskirtis - radioaktyviųjų atliekų tvarkymas;
10) perdirbimas- procesas arba operacija, kurios tikslas - iš panaudoto branduolinio kuro tolesniam naudojimui išskirti daliąsias ir pirmines medžiagas;
11) panaudotas branduolinis kuras- branduolinis kuras, apšvitintas reaktoriaus aktyviojoje zonoje ir visam laikui iš jos pašalintas; panaudotas branduolinis kuras gali būti laikomas naudotinu ištekliu, kuris gali būti perdirbtas, arba dedamas į atliekyną, jeigu jis priskiriamas radioaktyviosioms atliekoms;
12) panaudoto branduolinio kuro tvarkymas- visa veikla, susijusi su panaudoto branduolinio kuro tvarkymu, saugojimu, perdirbimu ar dėjimu į atliekyną, išskyrus vežimą;
13) panaudoto branduolinio kuro tvarkymo įrenginys- bet koks įrenginys ar įranga, kurių pagrindinė paskirtis - panaudoto branduolinio kuro tvarkymas;
14) saugojimas- radioaktyviųjų atliekų arba panaudoto branduolinio kuro saugojimas įrenginyje, ketinant juos iš ten paimti.
4 straipsnis
Bendrieji principai
1. Valstybės narės nustato ir įgyvendina panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo nacionalinę politiką. Nepažeidžiant 2 straipsnio 3 dalies, kiekvienai valstybei narei tenka galutinė atsakomybė už joje susidariusių panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų medžiagų tvarkymą.
2. Kai radioaktyviosios atliekos arba panaudotas branduolinis kuras vežamas perdirbimui arba pakartotiniam perdirbimui į valstybę narę ar trečiąją šalį, galutinė atsakomybė už saugų ir atsakingą tų medžiagų, įskaitant visas atliekas, sukurtas kaip šalutinis produktas, dėjimą į atliekyną, išlieka tai valstybei narei ar trečiajai šaliai, iš kurios radioaktyviosios medžiagos buvo išvežtos.
3. Nacionalinė politika grindžiama visais šiais principais:
a)
siekiama, kad susidarytų kuo mažiau radioaktyviųjų atliekų, kaip praktiškai ir pagrįstai įmanoma, - ir jų kiekio, ir aktyvumo požiūriu, - tuo tikslu imantis atitinkamų projektavimo priemonių, taip pat eksploatavimo ir eksploatavimo nutraukimo veiksmų, įskaitant medžiagų perdirbimą ir pakartotinį naudojimą;
b)
atsižvelgiama į visų panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų susidarymo ir tvarkymo etapų tarpusavio sąsajas;
c)
panaudotas branduolinis kuras ir radioaktyviosios atliekos tvarkomi saugiai, įskaitant ir ilguoju laikotarpiu, užtikrinant pasyviosios saugos savybes;
d)
priemonės įgyvendinamos laipsniškai;
e)
panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo išlaidas padengia tie subjektai, dėl kurių veiklos tos medžiagos susidarė;
f)
vykdomas įrodymais ir dokumentais grindžiamas sprendimų priėmimo procesas visuose panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo etapuose.
4. Radioaktyviosios atliekos dedamos į atliekyną toje valstybėje narėje, kurioje jos susidarė, nebent vežimo metu įsigalioja atitinkamos valstybės narės susitarimas su kita valstybe nare arba trečiąja šalimi, kuriuo atsižvelgiama į Komisijos pagal Direktyvos 2006/117/Euratomas 16 straipsnio 2 dalį nustatytus kriterijus, dėl vienoje iš jų esančio atliekyno panaudojimo.
Prieš vežimą į trečiąją šalį eksportuojanti valstybė narė informuoja Komisiją apie bet kurio tokio susitarimo turinį ir imasi pagrįstų priemonių, kuriomis būtų užtikrinta, kad:
a)
paskirties šalis būtų sudariusi susitarimą su Bendrija dėl panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo arba būtų Jungtinės panaudoto kuro tvarkymo saugos ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo saugos konvencijos (toliau - Jungtinė konvencija) šalis;
b)
paskirties šalis turi radioaktyviųjų atliekų tvarkymo ir dėjimo į atliekyną programą, kurios tikslai, kuriais siekiama užtikrinti aukštą saugos lygį, yra lygiaverčiai šia direktyva nustatytiems tikslams; ir
c)
patvirtinta, kad į paskirties šalyje esantį atliekyną galima vežti radioaktyviąsias atliekas, kad prieš vežimą jis veikia ir kad yra valdomas pagal tos paskirties šalies radioaktyviųjų atliekų tvarkymo programų reikalavimus
2 SKYRIUS
ĮPAREIGOJIMAI
5 straipsnis
Nacionalinė sistema
1. Valstybės narės sukuria ir įgyvendina nacionalinę panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo teisėkūros, reguliavimo ir organizacinę sistemą (toliau - nacionalinė sistema), kurioje paskirstoma atsakomybė ir numatomas atitinkamų kompetentingų institucijų veiksmų koordinavimas. Nacionalinėje sistemoje numatomi visi šie elementai:
a)
panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo politikos įgyvendinimo nacionalinė programa;
b)
panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo saugos nacionalinė tvarka. Valstybės narės turi teisę nuspręsti, kaip tokia tvarka priimama ir kokiomis priemonėmis taikoma;
c)
panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo veiklos, įrenginių arba abiejų licencijų išdavimo sistema, įskaitant panaudoto branduolinio kuro ar radioaktyviųjų atliekų tvarkymo veiklos draudimą, draudimą eksploatuoti panaudoto branduolinio kuro ar radioaktyviųjų atliekų arba abiejų atliekyną be licencijos, arba, prireikus, nustatant tolesnio veiklos, įrenginio, arba abiejų valdymo sąlygas;
d)
atitinkamos kontrolės sistema, valdymo sistema, reguliavimo tikslais atliekami patikrinimai, su radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto branduolinio kuro tvarkymo veikla, įrenginiais, arba su abiem susiję dokumentai ir ataskaitos, kuria įsipareigota teikti, įskaitant laikotarpiu po atliekynų uždarymo taikomas atitinkamas priemones;
e)
poveikio priemonių taikymo veiksmai, įskaitant veiklos sustabdymą ir licencijos pakeitimą, galiojimo termino nustatymą arba panaikinimą, taip pat prireikus kiti reikalavimai, susiję su alternatyviais sprendimais, dėl kurių pagerėja sauga;
f)
skirtinguose panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo etapuose dalyvaujančių organų atsakomybės paskirstymas; visų pirma nacionalinėje sistemoje pirminė atsakomybė už panaudotą branduolinį kurą ir radioaktyviąsias atliekas tenka tam, dėl kurio veiklos jos susidarė arba, tam tikrais atvejais, licencijos turėtojui, kuriam šią atsakomybę patikėjo kompetentingos institucijos;
g)
visuomenės informavimui ir jos dalyvavimui taikomi nacionaliniai reikalavimai;
h)
panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo finansavimo schema (-os) pagal 9 straipsnį.
2. Valstybės narės užtikrina, kad nacionalinė sistema būtų toliau tobulinama, prireikus atsižvelgiant į eksploatavimo patirtį, į žinias, įgytas 4 straipsnio 3 dalies f punkte nurodyto sprendimo priėmimo procese, ir į atitinkamų technologijų ir mokslinių tyrimų raidą.
6 straipsnis
Kompetentinga reguliavimo institucija
1. Kiekviena valstybė narė įsteigia kompetentingą panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo saugos reguliavimo instituciją ir užtikrina sąlygas jai veikti.
2. Kad priimant reguliavimo sprendimus kompetentingai reguliavimo institucijai nebūtų daroma nederamo poveikio, valstybės narės užtikrina, kad šios institucijos funkciniu požiūriu būtų atskirtos nuo bet kurių kitų įstaigų ar organizacijų, užsiimančių branduolinės energetikos ar radioaktyviųjų medžiagų propagavimu ar panaudojimu (įskaitant elektros energijos gamybą ir radioizotopų naudojimą) arba panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymu.
3. Valstybės narės užtikrina, kad kompetentingai reguliavimo institucijai būtų suteikti teisiniai įgaliojimai ir žmogiškieji bei finansiniai ištekliai, būtini siekiant vykdyti įsipareigojimus, susijusius su 5 straipsnio 1 dalies b, c, d ir e punktuose apibūdinta nacionaline sistema.
7 straipsnis
Licencijos turėtojai
1. Valstybės narės užtikrina, kad pagrindinė atsakomybė už panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo įrenginių ir (arba) veiklos saugą tektų licencijos turėtojui. Perduoti šios atsakomybės negalima.
2. Valstybės narės užtikrina, kad pagal taikomą nacionalinę sistemą būtų reikalaujama, kad licencijos turėtojai, kompetentingai reguliavimo institucijai reguliavimo tikslais vykdant kontrolę, reguliariai įrodytų ir nuolat gerintų, kaip tik pagrįstai įmanoma, radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto branduolinio kuro tvarkymo įrenginio ar veiklos saugą, tai darydami sistemingai ir taip, kad būtų galima patikrinti jų veiklos rezultatus. Tai pasiekiama pasitelkus atitinkamą saugos įvertinimą ir kitus metodus bei įrodymus.
3. Saugos pagrindimas yra vienas iš licencijos įrenginiui ar veiklai suteikimo veiksnių; jis apima veiklos parengimo ir vykdymo etapus bei įrenginio parengimo, eksploatavimo ir eksploatavimo nutraukimo etapus arba atliekyno uždarymo etapą ir veiklos po jo uždarymo etapą. Saugos pagrindimo apimtis atitinka veiklos sudėtingumą ir pavojų, susijusių su radioaktyviosiomis atliekomis ir panaudotu branduoliniu kuru, taip pat su įrenginiu ar veikla, dydį. Licencijų suteikimo procesas padeda užtikrinti įrenginio ar veiklos saugą normalaus eksploatavimo sąlygomis, tikėtinų eksploatavimo įvykių metu ir įvykus projektinėms branduolinių elektrinių avarijoms. Juo užtikrinama reikalinga įrenginio ar veiklos sauga. Įdiegiamos avarijų prevencijos ir jų padarinių mažinimo priemonės, be kita ko, fiziniai barjerai ir licencijos turėtojo administracinės apsaugos procedūros, kurios, kol jos veikia, užtikrina, kad jonizuojančioji spinduliuotė nepadarytų pastebimo poveikio darbuotojams ir plačiajai visuomenei. Taikant šį požiūrį nustatomi ir mažinami neapibrėžtumai.
4. Valstybės narės užtikrina, kad taikant nacionalinę sistemą būtų reikalaujama, kad licencijos turėtojai sukurtų ir įdiegtų integruotas valdymo sistemas, įskaitant kokybės užtikrinimą, kurias taikant būtų deramai teikiama pirmenybė bendrai panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų saugai ir kurias reguliariai tikrintų kompetentinga reguliavimo institucija.
5. Valstybės narės užtikrina, kad pagal įdiegtą nacionalinę sistemą būtų reikalaujama, kad licencijos turėtojai numatytų ir nuolat užtikrintų pakankamai finansinių ir žmogiškųjų išteklių, kad būtų įvykdyti 1-4 dalyse nustatyti jų įsipareigojimai panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo saugos srityje.
8 straipsnis
Sukaupta patirtis ir įgūdžiai
Valstybės narės užtikrina, kad nacionalinėse sistemose būtų reikalaujama, kad visi subjektai sudarytų susitarimus dėl savo personalo švietimo ir mokymo, taip pat mokslinių tyrimų ir technologinės plėtros veiklos pagal nacionalinės panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo programos reikalavimus, kad būtų užtikrinama ir toliau plėtojama būtina patirtis ir gebėjimai.
9 straipsnis
Finansiniai ištekliai
Deramai atsižvelgdamos į subjektų, dėl kurių veiklos susidarė panaudotas branduolinis kuras ir radioaktyviosios atliekos, atsakomybę, valstybės narės užtikrina, kad taikant nacionalinę sistemą būtų reikalaujama nacionalinių programų, nurodytų 11 straipsnyje, įgyvendinimui, visų pirma panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymui, prireikus skirti pakankamai finansinių išteklių.
10 straipsnis
Skaidrumas
1. Valstybės narės užtikrina, kad būtina informacija apie panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymą būtų prieinama darbuotojams ir plačiajai visuomenei. Vykdant šį įpareigojimą taip pat užtikrinama, kad informaciją visuomenei pagal savo kompetenciją teiktų kompetentinga reguliavimo institucija. Informacija visuomenei teikiama vadovaujantis nacionalinės teisės aktais ir tarptautiniais įsipareigojimais, su sąlyga, kad toks informacijos teikimas nekenkia kitiems interesams, inter alia, saugumui, pripažintiems pagal nacionalinės teisės aktus ar tarptautinius įsipareigojimus.
2. Valstybės narės užtikrina, kad visuomenei būtų suteikta būtina galimybė veiksmingai dalyvauti panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo sprendimų priėmimo procese pagal nacionalinius teisės aktus ir tarptautinius įsipareigojimus.
11 straipsnis
Nacionalinės programos
1. Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad būtų įgyvendinama jos nacionalinė panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo programa (toliau - nacionalinė programa), kuri taikoma jos jurisdikcijoje esančiam visų rūšių panaudotam branduoliniam kurui ir radioaktyviosioms atliekoms bei visiems panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo etapams nuo jų susidarymo iki dėjimo į atliekynus.
2. Kiekviena valstybė narė reguliariai peržiūri ir atnaujina savo nacionalinę programą, prireikus atsižvelgdama į techninę ir mokslinę pažangą, taip pat į rekomendacijas, tarpusavio vertinimuose nustatytus geriausios praktikos pavyzdžius.
12 straipsnis
Nacionalinių programų turinys
1. Nacionalinėse programose nurodoma, kaip valstybės narės ketina įgyvendinti 4 straipsnyje nurodytą savo nacionalinę panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų atsakingo ir saugaus tvarkymo politiką siekdamos užtikrinti, kad būtų pasiekti šios direktyvos tikslai, ir jose pateikiami visi šie elementai:
a)
bendri valstybių narių nacionalinės panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo politikos tikslai;
b)
svarbios gairės ir aiškūs tų gairių įgyvendinimo laikotarpiai atsižvelgiant į bendrus nacionalinių programų tikslus;
c)
viso panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų aprašas ir būsimo kiekio (įskaitant tą, kuris susidarys po eksploatavimo nutraukimo) apskaičiavimas, aiškiai nurodant radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto branduolinio kuro vietą bei kiekį pagal atitinkamą radioaktyviųjų atliekų klasifikaciją;
d)
visiems panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo etapams nuo susidarymo iki dėjimo į atliekynus skirtos koncepcijos arba planai ir techniniai sprendimai;
e)
po atliekyno uždarymo jo buvimo laikui taikomos koncepcijos arba planai, įskaitant laiką, kurio metu taikoma institucinė kontrolė, taip pat įskaitant ilgalaikes priemones, naudotinas informacijai apie įrenginį išsaugoti;
f)
mokslinių tyrimų, plėtros ir demonstracinė veikla, kuri reikalinga, kad būtų įgyvendinti panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo sprendimai;
g)
atsakomybė už nacionalinės programos įgyvendinimą ir pagrindiniai veiklos rodikliai, skirti stebėti įgyvendinimo pažangą;
h)
nacionalinės programos sąnaudų vertinimas ir šio vertinimo pagrindas bei prielaidos nurodant, kaip sąnaudos keičiasi einant laikui;
i)
galiojanti (-čios) finansavimo schema (-os);
j)
skaidrumo politika arba 10 straipsnyje nurodytas procesas;
k)
jei yra, su valstybe nare ar trečiąja šalimi sudarytas (-i) susitarimas (-ai) dėl panaudoto branduolinio kuro ar radioaktyviųjų atliekų tvarkymo, įskaitant susitarimą (-us) dėl atliekynų.
2. Nacionalinė programa ir nacionalinė politika gali būti išdėstyta viename dokumente arba keliuose dokumentuose.
13 straipsnis
Pranešimas
1. Valstybės narės praneša Komisijai apie savo nacionalines programas ir bet kuriuos svarbius jų pakeitimus.
2. Per šešis mėnesius nuo pranešimo dienos Komisija gali paprašyti paaiškinimo ir (arba) pareikšti savo nuomonę dėl to, ar nacionalinės programos turinys atitinka 12 straipsnį.
3. Gavusios Komisijos atsiliepimą valstybės narės per šešis mėnesius pateikia prašomą paaiškinimą ir (arba) informuoja Komisiją apie nacionalinių programų pakeitimus.
4. Priimdama sprendimą dėl Bendrijos finansinės ar techninės paramos panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo įrenginiams ar veiklai, Komisija atsižvelgia į valstybių narių paaiškinimus ir nacionalinių programų įgyvendinimo pažangą.
14 straipsnis
Ataskaitų teikimas
1. Pirmą ataskaitą apie šios direktyvos įgyvendinimą valstybės narės, atsižvelgdamos į Jungtinėje konvencijoje numatytas peržiūras ir ataskaitų teikimą, pateikia Komisijai pirmą kartą iki 2015 m. rugpjūčio 23 d., o po to - kas trejus metus.
2. Remdamasi valstybių narių ataskaitomis, Komisija Europos Parlamentui ir Tarybai pateikia:
a)
šios direktyvos įgyvendinimo ataskaitą; ir
b)
Bendrijos teritorijoje esančių radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto branduolinio kuro aprašą ir ateities perspektyvas.
3. Valstybės narės, siekdamos užtikrinti, kad vykdant saugų panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymą būtų laikomasi aukštų saugos standartų, periodiškai ir bent kartą per 10 metų pačios įvertina savo nacionalines sistemas, kompetentingas reguliavimo institucijas, nacionalinę programą ir jos įgyvendinimą, taip pat surengia savo nacionalinių sistemų, kompetentingų reguliavimo institucijų ir (arba) nacionalinės programos tarptautinį tarpusavio vertinimą. Komisijai ir kitoms valstybėms narėms pranešama apie bet kuriuos tarpusavio vertinimo rezultatus; jie gali būti pateikti ir visuomenei, jei tai neprieštarauja nuostatoms dėl saugumo ir nuosavybės teise saugotinos informacijos.
3 SKYRIUS
BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
15 straipsnis
Perkėlimas į nacionalinę teisę
1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kuriais, įsigaliojusiais ne vėliau kaip 2015 m. rugpjūčio 23 d., įgyvendinama ši direktyva. Jos nedelsdamos apie tai praneša Komisijai.
Valstybės narės, patvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
2. Įpareigojimai perkelti į nacionalinę teisę ir įgyvendinti šios direktyvos nuostatas dėl panaudoto branduolinio kuro netaikomi Airijai, Danijai, Estijai, Kiprui, Latvijai, Liuksemburgui ir Maltai, jei jos nenusprendžia imtis su branduoliniu kuru susijusios bet kurios veiklos.
3. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų ir visų jų vėlesnių pakeitimų tekstus.
4. Apie savo nacionalinių programų, apimančių visus 12 straipsnyje numatytus aspektus, turinį valstybės narės pirmą kartą praneša Komisijai kuo greičiau, bet ne vėliau kaip 2015 m. rugpjūčio 23 d.
16 straipsnis
Įsigaliojimas
Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
17 straipsnis
Adresatai
Ši direktyva skirta valstybėms narėms.
Priimta Briuselyje 2011 m. liepos 19 d.