NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 1218/2010
ze dne 14. prosince 2010
o použití čl. 101 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie na některé kategorie specializačních dohod
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2821/71 ze dne 20. prosince 1971 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě (1),
po zveřejnění předlohy tohoto nařízení,
po konzultaci s Poradním výborem pro restriktivní praktiky a dominantní postavení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení (EHS) č. 2821/71 zmocňuje Komisi, aby prostřednictvím nařízení použila čl. 101 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie (*1) na určité kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě spadajících do působnosti čl. 101 odst. 1 Smlouvy, jejichž předmětem je specializace, včetně dohod nezbytných pro dosažení tohoto cíle.
(2)
Nařízení Komise (ES) č. 2658/2000 ze dne 29. listopadu 2000 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na kategorie specializačních dohod (2) definuje kategorie specializačních dohod, které podle Komise zpravidla splňují podmínky stanovené v čl. 101 odst. 3 Smlouvy. Vzhledem k celkově pozitivním zkušenostem s používáním uvedeného nařízení, jehož platnost skončí dne 31. prosince 2010, a k dalším zkušenostem získaným od jeho přijetí nařízení je vhodné přijmout nové nařízení o blokových výjimkách.
(3)
Toto nařízení by mělo splňovat oba požadavky na zajištění účinné ochrany hospodářské soutěže a na zajištění přiměřené právní jistoty pro podniky. Plnění těchto cílů by mělo brát v úvahu potřebu v nejvyšší možné míře zjednodušit správní dozor a právní rámec. Do určité úrovně tržní síly lze pro použití čl. 101 odst. 3 Smlouvy obecně předpokládat, že kladné účinky specializačních dohod převáží nad všemi zápornými účinky na hospodářskou soutěž.
(4)
Pro použití čl. 101 odst. 3 Smlouvy prostřednictvím nařízení není nutné definovat ty dohody, na které by se mohl vztahovat čl. 101 odst. 1 Smlouvy. Při jednotlivém hodnocení dohod podle čl. 101 odst. 1 Smlouvy je nutné vzít v úvahu několik faktorů, zejména strukturu relevantního trhu.
(5)
Je třeba omezit výhody výjimky zavedené tímto nařízením na ty dohody, u nichž se lze s dostatečnou jistotou domnívat, že splňují podmínky uvedené v čl. 101 odst. 3 Smlouvy.
(6)
Dohody o výrobní specializaci nejvíce přispějí ke zlepšení výroby nebo distribuce zboží, pokud mají strany schopnosti, aktiva nebo provádějí činnosti, které se doplňují, neboť se mohou soustředit na výrobu určitých výrobků, a tak pracovat efektivněji a dodávat výrobky levněji. Totéž obecně platí také o specializačních dohodách v oblasti přípravy služeb. Je pravděpodobné, že při účinné hospodářské soutěži získají spotřebitelé přiměřený podíl na výsledných přínosech.
(7)
Tyto výhody mohou plynout z dohod, kterými se jedna strana zcela nebo částečně vzdává výroby určitých výrobků nebo přípravy určitých služeb ve prospěch jiné strany („jednostranná specializace“), z dohod, kterými se každá strana zcela nebo částečně vzdává výroby určitých výrobků nebo přípravy určitých služeb ve prospěch jiné strany („reciproční specializace“), a z dohod, kterými se strany zavazují společně vyrábět určité výrobky nebo připravovat určité služby („společná výroba“). V souvislosti s tímto nařízením koncepce jednostranné a reciproční specializace nevyžadují, aby strana snížila kapacitu, stačí, když strany sníží objem své výroby. Koncept společné výroby však nevyžaduje, aby strany omezily své individuální výrobní činnosti mimo působnost předpokládané dohody o společné výrobě.
(8)
Povaha dohod o jednostranné a reciproční specializaci předpokládá, že strany působí na stejném trhu výrobku. Není nutné, aby strany působily na stejném zeměpisném trhu. Proto by použití tohoto nařízení na dohody o jednostranné a reciproční specializaci mělo být omezeno na případy, kdy strany působí na stejném trhu výrobku. Dohody o společné výrobě mohou uzavírat strany, které již působí na stejném trhu výrobku, ale také strany, které hodlají vstoupit na trh výrobku prostřednictvím dohody. Dohody o společné výrobě by proto měly spadat do působnosti tohoto nařízení nezávisle na tom, zda strany již působí na stejném trhu výrobku.
(9)
Aby bylo zajištěno, že bude dosaženo výhod specializace, aniž by jedna ze stran zcela opustila trh navazující na výrobu, měly by být tímto nařízením upraveny jednostranné a reciproční specializační dohody pouze tehdy, obsahují-li dodavatelské a nákupní závazky nebo provádějí-li společnou distribuci. Dodavatelské a nákupní závazky mohou, ale nemusejí mít výhradní povahu.
(10)
Lze předpokládat, že pokud podíl stran na relevantním trhu výrobků, které jsou předmětem specializační dohody, nepřesáhne určitou úroveň, poskytnou tyto dohody obecně hospodářský přínos v podobě úspor z rozsahu nebo struktury či v podobě lepších výrobních technologií, zatímco spotřebitelům poskytnou přiměřený podíl na výsledných přínosech. Pokud se však u výrobků, které jsou vyráběny v rámci specializační dohody, jedná o polotovary, které jedna nebo více stran zcela nebo částečně využívá jako vstup pro svou vlastní výrobu určitých navazujících výrobků, jež jsou těmito stranami následně prodávány na trhu, měla by být výjimka plynoucí z tohoto nařízení rovněž podmíněna tím, že podíl stran na relevantním trhu těchto navazujících výrobků nepřekročí určitou úroveň. V takovém případě by pouhé sledování podílu stran na trhu na úrovni polotovarů opomíjelo případné riziko uzavření trhu nebo zvýšení ceny vstupů pro soutěžitele na úrovni navazujících výrobků. Nelze se však domnívat, že se na specializační dohody buď nevztahuje čl. 101 odst. 1 Smlouvy nebo že nesplňují podmínky čl. 101 odst. 3 Smlouvy, jakmile je překročena prahová hodnota podílu na trhu stanovená v tomto nařízení nebo jiné podmínky stanovené tímto nařízením. V takových případech musí být podle článku 101 Smlouvy provedeno individuální posouzení specializační dohody.
(11)
Toto nařízení by nemělo vyjímat dohody obsahující omezení, která nejsou nezbytná k dosažení příznivých účinků vzniklých na základě specializační dohody. Dohody obsahující určité typy přísných omezení zaměřených proti hospodářské soutěži týkající se stanovení cen účtovaných třetím stranám, omezení výroby nebo prodeje a rozdělení trhů nebo zákazníků by v zásadě měly být vyloučeny z výhod výjimky podle tohoto nařízení, a to bez ohledu na podíl stran na trhu.
(12)
Omezení podílu na trhu, vyloučená výjimka pro určité dohody a podmínky stanovené tímto nařízením za obvyklých podmínek zajišťují, že dohody, na které se vztahuje bloková výjimka, neumožní stranám vyloučit hospodářskou soutěž pro podstatnou část dotyčných výrobků nebo služeb.
(13)
Podle čl. 29 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (3) může Komise odejmout výhodu plynoucí z tohoto nařízení, pokud v konkrétním případě zjistí, že dohoda, na kterou se vztahuje výjimka podle tohoto nařízení, má dopady, které nejsou slučitelné s čl. 101 odst. 3 Smlouvy.
(14)
Podle čl. 29 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 může orgán pro hospodářskou soutěž členského státu odejmout výhodu plynoucí z tohoto nařízení na území tohoto členského státu nebo jeho části, pokud v konkrétním případě zjistí, že dohoda, na kterou se vztahuje výjimka zavedená tímto nařízením, má dopady neslučitelné s čl. 101 odst. 3 Smlouvy na území tohoto členského státu nebo jeho části, a pokud má toto území všechny vlastnosti odděleného zeměpisného trhu.
(15)
Výhodu poskytovanou tímto nařízením lze podle článku 29 nařízení (ES) č. 1/2003 odejmout například tehdy, pokud je relevantní trh velmi koncentrovaný a hospodářská soutěž je již slabá především z důvodu postavení ostatních účastníků na trhu nebo vazeb mezi ostatními účastníky trhu vytvořených na základě paralelních specializačních dohod.
(16)
V zájmu snadnějšího uzavírání specializačních dohod, které mohou být založeny na struktuře zúčastněných stran, by měla být doba platnosti tohoto nařízení stanovena na 12 let,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
a)
„specializační dohodou“ se rozumí jednostranná specializační dohoda, reciproční jednostranná specializační dohoda nebo dohoda o společné výrobě;
b)
„jednostrannou specializační dohodou“ se rozumí dohoda mezi dvěma stranami, jež působí na stejném trhu výrobku, kterou se jedna strana zavazuje zcela nebo částečně zastavit výrobu nebo zdržet se výroby těchto výrobků a nakupovat je od jiné strany, která se zaváže tyto výrobky vyrábět a dodávat;
c)
„reciproční specializační dohodou“ se rozumí dohoda mezi dvěma nebo více stranami, jež působí na stejném trhu výrobku, kterou se dvě nebo více stran na recipročním základě zavazují zcela nebo částečně zastavit výrobu nebo zdržet se výroby určitých, ale různých výrobků a nakupovat tyto výrobky od ostatních stran, které se zaváží tyto výrobky vyrábět a dodávat;
d)
„dohodou o společné výrobě“ se rozumí dohoda, kterou se dvě nebo více stran zavazují vyrábět určité výrobky společně;
e)
„dohodou“ se rozumí dohoda, rozhodnutí sdružení podniků nebo jednání ve vzájemné shodě;
f)
„výrobkem“ se rozumí zboží nebo služba, včetně polotovarů nebo služeb a konečných výrobků nebo služeb, s výjimkou distribučních služeb a pronájmů;
g)
„výrobou“ se rozumí výroba zboží nebo příprava služeb zahrnující rovněž výrobu formou subdodávek;
h)
„přípravou služeb“ se rozumí činnosti, které předcházejí poskytování služeb zákazníkům;
i)
„relevantním trhem“ se rozumí relevantní trh výrobku a zeměpisný trh, ke kterému patří výrobky specializace, a v případě výrobků specializace ve formě polotovarů, jež jedna nebo více stran zcela nebo částečně využívá interně k výrobě navazujících výrobků, rovněž relevantní trh výrobku a zeměpisný trh, ke kterému patří navazující výrobky;
j)
„výrobkem specializace“ se rozumí výrobek, který je vyroben na základě specializační dohody;
k)
„navazujícím výrobkem“ se rozumí výrobek, pro který je výrobek specializace využíván jednou nebo více stranami jako vstup a který je těmito stranami prodáván na trhu;
l)
„konkurenčním podnikem“ se rozumí skutečný nebo potenciální soutěžitel;
m)
„skutečným soutěžitelem“ se rozumí podnik, který působí na stejném relevantním trhu;
n)
„potenciálním soutěžitelem“ se rozumí podnik, který by v případě, že neexistuje specializační dohoda, reálně a nejen pouze hypoteticky jako odezvu na malý, avšak trvalý růst relativních cen pravděpodobně vynaložil nejpozději do tří let další potřebné investice nebo jiné nezbytné náklady na změnu tak, aby vstoupil na relevantní trh;
o)
„závazkem výhradních dodávek“ se rozumí závazek nedodávat jinému konkurenčnímu podniku s výjimkou podniku, který je stranou dohody, výrobek specializace;
p)
„závazkem výhradního nákupu“ se rozumí závazek nakupovat výrobek specializace pouze od strany dohody;
q)
slovem „společně“ se v souvislosti s distribucí rozumí, že strany:
i)
provádějí distribuci výrobků společným týmem, organizací nebo podnikem, nebo
ii)
jmenují třetí stranu distributorem na výhradním nebo nevýhradním základě za předpokladu, že třetí strana není konkurenční podnik;
r)
„distribucí“ se rozumí distribuce včetně prodeje zboží a poskytování služeb.
2. Pro účely tohoto nařízení zahrnují pojmy „podnik“ a „strana“ i jejich spojené podniky.
„Spojenými podniky“ se rozumí:
a)
podniky, v nichž jedna strana specializační dohody přímo nebo nepřímo:
i)
má pravomoc vykonávat více než polovinu hlasovacích práv,
ii)
má pravomoc jmenovat více než polovinu členů dozorčí rady, představenstva nebo orgánů právně zastupujících podnik nebo
iii)
má právo řídit záležitosti podniku;
b)
podniky, které mohou přímo či nepřímo v podniku, jenž je stranou specializační dohody, vykonávat práva nebo pravomoci uvedené v písmenu a);
c)
podniky, ve kterých podnik uvedený v písmenu b) může přímo či nepřímo vykonávat práva nebo pravomoci uvedené v písmenu a);
d)
podniky, ve kterých může strana specializační dohody spolu s jedním nebo více podniky uvedenými v písmenech a), b) nebo c) nebo ve kterých mohou dva nebo více z posledně uvedených podniků společně vykonávat práva nebo pravomoci uvedené v písmenu a);
e)
podniky, ve kterých vykonávají práva nebo pravomoci uvedené v písmenu a) společně:
i)
strany specializační dohody nebo podniky s nimi spojené uvedené v písmenech a) až d), nebo
ii)
jedna nebo více stran specializační dohody nebo jeden či více jejich spojených podniků uvedených v písmenech a) až d) a jedna nebo více třetích stran.
Článek 2
Výjimka
1. Podle čl. 101 odst. 3 Smlouvy a podle ustanovení tohoto nařízení se tímto prohlašuje, že se čl. 101 odst. 1 Smlouvy nepoužije na specializační dohody.
Tato výjimka se použije v míře, v jaké takové dohody obsahují omezení hospodářské soutěže spadající do působnosti čl. 101 odst. 1 Smlouvy.
2. Výjimka stanovená v odstavci 1 se použije na ustanovení obsažená ve specializačních dohodách, která se týkají postoupení nebo udělení licence ohledně práv duševního vlastnictví jedné nebo více stranám za předpokladu, že tato ustanovení nepředstavují základní předmět těchto dohod, ale přímo se jich týkají a jsou nezbytná pro jejich provádění.
3. Výjimka stanovená v odstavci 1 se použije na specializační dohody, když:
a)
strany převezmou závazek výhradního nákupu nebo výhradních dodávek, nebo
b)
strany neprodávají nezávisle výrobky specializace, ale provádějí společnou distribuci těchto výrobků.
Článek 3
Práh podílu na trhu
Výjimka stanovená v článku 2 se použije za podmínky, že celkový podíl stran na trhu nepřesahuje 20 % relevantního trhu.
Článek 4
Tvrdá omezení
Výjimka stanovená v článku 2 se nevztahuje na specializační dohody, které mají přímo nebo nepřímo, samostatně nebo v kombinaci s jinými faktory pod kontrolou stran dané dohody za cíl něco z následujícího:
a)
stanovení cen při prodeji výrobků třetím stranám s výjimkou stanovení cen účtovaných přímým zákazníkům v rámci společné distribuce;
b)
omezení výroby nebo prodeje s výjimkou:
i)
ustanovení o dohodnutém množství výrobků v rámci jednostranných nebo recipročních specializačních dohod nebo stanovení kapacity a výrobního objemu v rámci dohody o společné výrobě a
ii)
stanovení prodejních cílů v rámci společné distribuce;
c)
rozdělení trhů nebo zákazníků.
Článek 5
Použití prahu podílu na trhu
Pro uplatňování prahu podílu na trhu stanoveného v článku 3 se použijí tato pravidla:
a)
podíl na trhu se vypočítá na základě hodnoty prodejů na trhu; pokud nejsou údaje o prodejích na trhu k dispozici, lze ke stanovení podílu jednotlivých stran na trhu použít odhady odvozené od jiných spolehlivých informací o trhu včetně objemů prodeje na trhu;
b)
podíl na trhu se vypočítá na základě údajů týkajících se předchozího kalendářního roku;
c)
podíl na trhu podniků uvedených v čl. 1 odst. 2 druhém pododstavci písm. e) se rozdělí stejným dílem mezi podniky mající práva a pravomoci uvedené v čl. 1 odst. 2 druhém pododstavci písm. a);
d)
pokud podíl na trhu uvedený v článku 3 zpočátku nepřesahuje 20 %, ale následně vzroste nad tuto hranici, aniž by překročil 25 %, použije se výjimka stanovená v článku 2 po období dvou po sobě následujících kalendářních let od roku, kdy byl práh 20 % překročen poprvé;
e)
pokud podíl na trhu uvedený v článku 3 zpočátku nepřesahuje 20 %, ale následně vzroste nad 25 %, použije se výjimka stanovená v článku 2 po období jednoho kalendářního roku od roku, kdy byl práh 25 % překročen poprvé;
f)
výhody podle písmen d) a e) nelze kombinovat tak, aby přesáhly období dvou kalendářních let.
Článek 6
Přechodné období
Zákaz stanovený v čl. 101 odst. 1 Smlouvy se v období od 1. ledna 2011 do 31. prosince 2012 nevztahuje na dohody již platné dne 31. prosince 2010 a které nesplňují podmínky pro výjimky stanovené tímto nařízením, ale které splňují podmínky pro výjimku podle nařízení (ES) č. 2658/2000.
Článek 7
Doba platnosti
Toto nařízení vstupuje v platnost dne 1. ledna 2011.
Jeho platnost skončí dne 31. prosince 2022.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 14. prosince 2010.
KOMISIJOS REGLAMENTAS (ES) Nr. 1218/2010
2010 m. gruodžio 14 d.
dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 101 straipsnio 3 dalies taikymo tam tikrų rūšių specializacijos susitarimams
(Tekstas svarbus EEE)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama 1971 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 2821/71 dėl Sutarties 85 straipsnio 3 dalies taikymo kai kurioms susitarimų, sprendimų ir suderintų veiksmų rūšims (1),
paskelbusi šio reglamento projektą,
pasikonsultavusi su Konkurenciją ribojančios veiklos ir dominuojančių padėčių patariamuoju komitetu,
kadangi:
(1)
Reglamentas (EEB) Nr. 2821/71 įgalioja Komisiją taikyti Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (*1) 101 straipsnio 3 dalį nustatant tam tikrų rūšių susitarimus, sprendimus ir suderintus veiksmus, kurie patenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, kurių objektas yra specializacija, įskaitant susitarimus, būtinus jai pasiekti.
(2)
2000 m. lapkričio 29 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 2658/2000 dėl Sutarties 81 straipsnio 3 dalies taikymo specializacijos susitarimų grupėms (2) apibrėžiamos specializacijos susitarimų grupės, kurias Komisija laikė paprastai atitinkančiomis Sutarties 101 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas. Atsižvelgiant į bendrą teigiamą patirtį, įgytą taikant tą reglamentą, kuris nustoja galioti 2010 m. gruodžio 31 d., ir į vėlesnę patirtį, įgytą po jo priėmimo, tikslinga priimti naują bendrosios išimties reglamentą.
(3)
Šis reglamentas turėtų atitikti du reikalavimus - užtikrinti veiksmingą konkurencijos apsaugą, o įmonėms - pakankamą teisinį saugumą. Siekiant šių tikslų, turėtų būti atsižvelgiama į poreikį kiek įmanoma supaprastinti administracinę priežiūrą ir teisinę bazę. Iki tam tikro įtakos rinkoje lygmens apskritai galima daryti prielaidą, kad, taikant Sutarties 101 straipsnio 3 dalį, teigiamas specializacijos susitarimų poveikis nusvers neigiamą poveikį konkurencijai.
(4)
Kad būtų galima reglamentu nustatyti Sutarties 101 straipsnio 3 dalies taikymą, nėra būtina apibrėžti tuos susitarimus, kurie gali patekti į 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Individualiai vertinant susitarimus pagal Sutarties 101 straipsnio 1 dalį, turi būti atsižvelgta į keletą veiksnių, o ypač į atitinkamos rinkos struktūrą.
(5)
Galimybė taikyti šiuo reglamentu nustatytą išimtį turėtų būti numatyta tik tiems susitarimams, kurie pakankamai pagrįstai gali būti laikomi atitinkančiais Sutarties 101 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas.
(6)
Labiausiai tikėtina, kad susitarimais dėl gamybos specializacijos tobulinama prekių gamyba ar platinimas, jei šalys turi papildomų įgūdžių, turto ir veiklos, nes jos gali sutelkti pastangas tam tikrų produktų gamybai ir taip vykdyti efektyvesnę veiklą bei tiekti pigesnius produktus. Tas pats pasakytina apie specializacijos susitarimus, susijusius su paslaugų rengimu. Galima tikėtis, kad, esant veiksmingai konkurencijai, vartotojai gaus nemažą dalį iš to atsirandančios naudos.
(7)
Tokie pranašumai gali atsirasti dėl susitarimų, pagal kuriuos viena šalis visiškai arba iš dalies nustoja gaminti tam tikrus produktus arba rengti tam tikras paslaugas kitos šalies naudai („vienašalė specializacija“), dėl susitarimų, pagal kuriuos kiekviena šalis visiškai arba dalinai nustoja gaminti tam tikrus produktus arba rengti tam tikras paslaugas kitos šalies naudai („abipusė specializacija“) ir dėl susitarimų, pagal kuriuos šalys imasi bendrai gaminti tam tikrus produktus arba rengti tam tikras paslaugas („bendra gamyba“). Šiame reglamente vienašalės specializacijos ir abipusės specializacijos sąvokos reiškia, kad šalys neprivalo mažinti pajėgumų, nes joms pakanka sumažinti gamybos apimtį. Tačiau remiantis bendros gamybos sąvoka, iš šalių nereikalaujama mažinti savo atskiros gamybos veiklos, jei ji nepatenka į numatomo bendros gamybos susitarimo taikymo sritį.
(8)
Atsižvelgiant į vienašalės ir abipusės specializacijos susitarimų pobūdį, laikoma, kad šalys veiklą vykdo toje pačioje produkto rinkoje. Nebūtina, kad šalys veiktų toje pačioje geografinėje rinkoje. Todėl šis reglamentas turėtų būti taikomas tik vienašalės ir abipusės specializacijos susitarimų šalims, kai jos veikia toje pačioje produkto rinkoje. Bendros gamybos susitarimus gali sudaryti šalys, jau veikiančios toje pačioje produkto rinkoje, ir šalys, norinčios patekti į produkto rinką sudarius susitarimą. Todėl bendros gamybos susitarimai turėtų patekti į šio reglamento taikymo sritį, neatsižvelgiant į tai, ar šalys jau veikia toje pačioje produkto rinkoje.
(9)
Siekiant užtikrinti, kad nauda iš specializacijos būtų gaunama nė vienai šaliai visiškai nepaliekant mažėjančios produkcijos rinkos, vienašalės ir abipusės specializacijos susitarimai į šio reglamento taikymo sritį turėtų patekti tik tais atvejais, kai jie numato tiekimo, pirkimo ar bendro platinimo įsipareigojimus. Tiekimo ir pirkimo įsipareigojimai gali, bet nebūtinai turi būti išimtinio pobūdžio.
(10)
Galima daryti prielaidą, kad tais atvejais, kai šalims tenkanti atitinkamos produkto, kuris yra specializacijos susitarimo objektas, rinkos dalis neviršija tam tikro dydžio, specializacijos susitarimai apskritai padės didinti ekonominę naudą masto ekonomijos ar apimties, arba geresnių gamybos technologijų forma, kartu leisdami ir vartotojams gauti pakankamą iš to atsirandančios naudos dalį. Tačiau kai pagal specializacijos susitarimą gaminami produktai yra tarpiniai produktai, kuriuos viena ar daugiau šalių visiškai arba iš dalies naudoja kaip žaliavą gamindama tam tikrus vartojimo grandies produktus, kuriuos vėliau parduoda rinkoje, šiuo reglamentu nustatyta išimtis taip pat turėtų būti taikoma su sąlyga, kad šalių užimama šios vartojimo grandies atitinkamos rinkos dalis neviršija tam tikro dydžio. Tokiu atveju vien vertinant šalių rinkos dalį tarpinio produkto lygmeniu būtų neatsižvelgiama į galimą pavojų, kad būtų ribojamos galimybės ar didinamos žaliavų kainos konkurentams, veikiantiems vartojimo grandies produktų lygmeniu. Vis dėlto negalima daryti bendros prielaidos, kad specializacijos susitarimai patenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį arba netenkina Sutarties 101 straipsnio 3 dalies sąlygų, kai viršijama šiame reglamente nustatyta rinkos dalies riba arba netenkinamos kitos šio reglamento sąlygos. Tokiais atvejais pagal Sutarties 101 straipsnį turi būti atliekamas individualus specializacijos susitarimo vertinimas.
(11)
Šiuo reglamentu neturėtų būti suteikta išimtis susitarimams, kuriuose numatyti apribojimai, kurie nėra būtini teigiamam poveikiui, atsirandančiam dėl specializacijos susitarimo, pasiekti. Iš esmės susitarimams, kuriuose nustatyti tam tikri griežti konkurenciniai suvaržymai, susiję su kainų tretiesiems asmenims nustatymu, gamybos ar pardavimo apimties apribojimu ir rinkų arba klientų dalijimusi, neturėtų būti taikoma šiuo reglamentu nustatyta išimtis, nepaisant šalims tenkančios rinkos dalies.
(12)
Šiuo reglamentu numatytas rinkos dalies ribojimas, išimčių nesuteikimas tam tikriems susitarimams ir sąlygos paprastai užtikrina, kad susitarimais, kuriems taikoma bendroji išimtis, nesudaromos sąlygos juose dalyvaujančioms šalims panaikinti konkurencijos didelėje atitinkamų produktų ar paslaugų rinkos dalyje.
(13)
Pagal 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (3) 29 straipsnio 1 dalį Komisija gali panaikinti teisę naudotis šio reglamento teikiama išimtimi, jei ji konkrečiu atveju nustato, kad susitarimas, kuriam taikoma šiame reglamente nustatyta išimtis, vis tiek turi poveikį, nesuderinamą su Sutarties 101 straipsnio 3 dalimi.
(14)
Remiantis Reglamento (EB) Nr. 1/2003 29 straipsnio 2 dalimi valstybės narės konkurencijos institucija gali atšaukti šiuo reglamentu nustatytą išimtį visoje tos valstybės narės teritorijoje ar jos dalyje, jei konkrečiu atveju susitarimas, kuriam taikoma šiame reglamente nustatyta išimtis, vis tiek daro poveikį, kuris nesuderinamas su Sutarties 101 straipsnio 3 dalimi, tos valstybės narės teritorijoje ar jos dalyje, ir jeigu tokia teritorija turi visus atskiros geografinės rinkos požymius.
(15)
Šiuo reglamentu nustatyta išimtis gali būti atšaukta pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 29 straipsnį, jeigu, pavyzdžiui, atitinkama rinka yra labai koncentruota, o konkurencija labai silpna, visų pirma dėl kitų rinkos dalyvių užimamos individualios rinkos pozicijos arba kitų rinkos dalyvių tarpusavio ryšių, atsiradusių dėl paralelių specializacijos susitarimų.
(16)
Siekiant palengvinti specializacijos susitarimų, kurie gali turėti poveikio dalyvaujančių šalių struktūrai, sudarymą, šio reglamento galiojimo laikas turėtų būti 12 metų,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
Apibrėžtys
1. Šio reglamento sąvokų apibrėžtys:
a)
„specializacijos susitarimas“ - vienašalės specializacijos susitarimas, abipusės specializacijos susitarimas arba bendros gamybos susitarimas;
b)
„vienašalės specializacijos susitarimas“ - dviejų šalių, kurios veikia toje pačioje produkto rinkoje, sudarytas susitarimas, pagal kurį viena šalis sutinka visiškai arba iš dalies nutraukti tam tikrų produktų gamybą arba atsisakyti tuos produktus gaminti ir juos pirkti iš tos kitos šalies, kuri sutinka tuos produktus gaminti ir tiekti;
c)
„abipusės specializacijos susitarimas“ - dviejų ar daugiau šalių, veikiančių toje pačioje produktų rinkoje, sudarytas susitarimas, pagal kurį dvi ar daugiau šalių tarpusavyje susitaria visiškai arba iš dalies nustoti arba atsisakyti gaminti tam tikrus, bet skirtingus produktus ir šiuos produktus pirkti iš kitų šalių, kurios sutinka juos gaminti ir tiekti;
d)
„bendros gamybos susitarimas“ - susitarimas, pagal kurį dvi arba daugiau šalių susitaria tam tikrus produktus gaminti bendrai;
e)
„susitarimas“ - tai susitarimas, įmonių susivienijimo sprendimas arba suderintas veiksmas;
f)
„produktas“ - prekė arba paslauga, įskaitant tarpines prekes arba paslaugas bei galutines prekes arba paslaugas, išskyrus platinimo ir nuomos paslaugas;
g)
„gamyba“ - prekių gamyba arba paslaugų rengimas, įskaitant gamybą pagal subrangos sutartį;
h)
„paslaugų rengimas“ - veikla prieš teikiant paslaugas klientams;
i)
„atitinkama produkto rinka“ - atitinkama produkto ir geografinė rinka, kuriai priklauso specializacijos produktai, o tais atvejais, kai specializacijos produktai yra tarpiniai produktai, kuriuos viena ar daugiau šalių visiškai arba iš dalies naudoja tik vartotojų grandies produktams gaminti, atitinkama produkto ir geografinė rinka, kuriai priklauso vartotojų grandies produktai;
j)
„specializacijos produktas“ - produktas, gaminamas pagal specializacijos susitarimą;
k)
„vartotojų grandies produktas“ - produktas, kuriam pagaminti ar sukurti viena ar daugiau šalių kaip išteklius naudoja specializacijos produktą ir kuriuos tos šalys parduoda rinkoje;
l)
„konkuruojanti įmonė“ - faktinis arba potencialus konkurentas;
m)
„faktinis konkurentas“ - įmonė, kuri veikia toje pačioje atitinkamoje rinkoje;
n)
„potencialus konkurentas“ - įmonė, kuri, jei nėra specializacijos susitarimo, reaguodama į nedidelį, bet ilgalaikį santykinių kainų padidėjimą, per ne ilgesnį kaip trejų metų laikotarpį realiai, o ne vien teoriškai imtųsi reikalingų papildomų investicijų ar patirtų kitų veiklos perorientavimo išlaidų, kad patektų į atitinkamą rinką;
o)
„išimtinio tiekimo įsipareigojimas“ - tai įsipareigojimas tiekti specializacijos produktą ne bet kuriai kitai konkuruojančiai įmonei, o tik susitarimo šaliai;
p)
„išimtinio pirkimo įsipareigojimas“ - tai įsipareigojimas pirkti specializacijos produktą tik iš susitarimo šalies;
q)
„bendrai“ platinimas atliekamas, kai šalys:
i)
produktus platina per bendrą grupę, organizaciją arba įmonę, arba
ii)
paskiria trečiąją asmenį išimtiniu arba neišimtiniu platintoju, jeigu tas trečiasis asmuo nėra konkuruojanti įmonė;
r)
„platinimas“ - platinimas, įskaitant prekių pardavimą ir paslaugų teikimą.
2. Šiame reglamente sąvokos „įmonė“ ir „šalis“ apima ir atitinkamas su jais susijusias įmones.
„Susijusios įmonės“ - tai:
a)
įmonės, kuriose specializacijos susitarimo šalis tiesiogiai ar netiesiogiai:
i)
turi daugiau kaip pusės balsų teisę;
ii)
gali skirti daugiau nei pusę stebėtojų tarybos, valdybos ar įmonei teisiškai atstovaujančių organų narių arba
iii)
turi teisę tvarkyti įmonės reikalus;
b)
įmonės, kurios tiesiogiai arba netiesiogiai specializacijos susitarimo šalies atžvilgiu turi a punkte išvardytas teises ar įgaliojimus;
c)
įmonės, kuriose b punkte nurodytos įmonės tiesiogiai arba netiesiogiai turi a punkte išvardytas teises ar įgaliojimus;
d)
įmonės, kuriose specializacijos susitarimo šalis kartu su viena ar daugiau a, b arba c punkte nurodytų įmonių arba kuriose dvi ar daugiau pastarųjų įmonių kartu turi a punkte išvardytas teises ar įgaliojimus;
e)
įmonės, kuriose a punkte išvardytas teises arba įgaliojimus kartu turi:
i)
specializacijos susitarimo šalys arba a-d punktuose minimos su jomis susijusios atitinkamos įmonės arba
ii)
viena ar daugiau specializacijos susitarimo šalių arba viena ar daugiau a-d punktuose nurodytų su jomis susijusių įmonių ir vienas ar daugiau trečiųjų asmenų.
2 straipsnis
Išimtis
1. Remiantis Sutarties 101 straipsnio 3 dalimi ir atsižvelgiant į šio reglamento nuostatas skelbiama, kad Sutarties 101 straipsnio 1 dalis netaikoma specializacijos susitarimams.
Ši išimtis taikoma tik tada, jeigu tokiuose susitarimuose yra konkurencijos apribojimų, kurie patenka į Sutarties 101 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.
2. Šio straipsnio 1 dalyje nustatyta išimtis taikoma specializacijos susitarimams, kuriuose yra nuostatų, susijusių su intelektinės nuosavybės teisių perleidimu ar licencijų suteikimu vienai ar daugiau šalių, jei tos nuostatos nėra pirminis tokių susitarimų objektas, bet yra tiesiogiai susijusios su jų įgyvendinimu ir tam būtinos.
3. 1 dalyje numatyta išimtis taikoma specializacijos susitarimams, kai:
a)
šalys prisiima išimtinio pirkimo arba išimtinio tiekimo įsipareigojimą; arba
b)
specializacijos produktus šalys parduoda ne savarankiškai, o bendrai platina.
3 straipsnis
Rinkos dalies riba
2 straipsnyje numatyta išimtis taikoma su sąlyga, kad šalių bendra rinkos dalis neviršija 20 % bet kurios atitinkamos rinkos.
4 straipsnis
Sunkūs apribojimai
2 straipsnyje numatyta išimtis netaikoma specializacijos susitarimams, kuriais tiesiogiai ar netiesiogiai, atskirai ar kartu su kitais nuo šalių priklausančiais veiksniais siekiama bet kurio iš šių tikslų:
a)
nustatyti kainas produktus parduodant tretiesiems asmenims, išskyrus kainų tiesioginiams klientams pagal bendro platinimo susitarimą nustatymą;
b)
riboti gamybos ar pardavimo mastą, išskyrus:
i)
nuostatas dėl sutarto produktų kiekio pagal vienašalės ar abipusės specializacijos susitarimus arba dėl bendros gamybinės įmonės pajėgumo ir produkcijos apimties nustatymo pagal bendros gamybos susitarimą;
ii)
pardavimo tikslų nustatymą pagal bendro platinimo susitarimą; arba
c)
pasiskirstyti rinkas ar klientus.
5 straipsnis
Rinkos dalies ribos taikymas
Taikant 3 straipsnyje nustatytą rinkos dalies ribą, laikomasi šių taisyklių:
a)
rinkos dalis apskaičiuojama remiantis pardavimų rinkoje verte; jei nėra duomenų apie pardavimų rinkoje vertę, šalių rinkos daliai nustatyti gali būti naudojami apytikriai duomenys, grindžiami kita patikima rinkos informacija, įskaitant pardavimo apimtį;
b)
rinkos dalis apskaičiuojama remiantis paskutinių kalendorinių metų duomenimis;
c)
1 straipsnio 2 dalies antros pastraipos e punkte minimų įmonių turima rinkos dalis padalinama lygiomis dalimis kiekvienai įmonei, disponuojančiai tos pastraipos a punkte išvardytomis teisėmis ar galiomis;
d)
jei 3 straipsnyje nurodyta rinkos dalis iš pradžių neviršija 20 %, bet vėliau padidėja, tačiau neviršija 25 %, 2 straipsnyje numatyta išimtis taikoma dar dvejus iš eilės einančius kalendorinius metus po tų metų, per kuriuos 20 % riba buvo pirmą kartą viršyta;
e)
jei 3 straipsnyje nurodyta rinkos dalis iš pradžių neviršija 20 %, bet vėliau padidėja ir viršija 25 %, 2 straipsnyje numatyta išimtis taikoma vienerius kalendorinius metus, einančius po tų metų, per kuriuos 25 % riba buvo pirmą kartą viršyta;
f)
d ir e punktai negali būti kartu taikomi taip, kad būtų viršytas dvejų kalendorinių metų laikotarpis.
6 straipsnis
Pereinamasis laikotarpis
Sutarties 101 straipsnio 1 dalyje nustatytas draudimas nuo 2011 m. sausio 1 d. iki 2012 m. gruodžio 31 d. netaikomas 2010 m. gruodžio 31 d. jau galiojantiems susitarimams, kurie neatitinka šiame reglamente numatytų išimties suteikimo sąlygų, bet atitinka išimties suteikimo sąlygas, numatytas Reglamentu (EB) Nr. 2658/2000.
7 straipsnis
Galiojimo laikotarpis
Šis reglamentas įsigalioja 2011 m. sausio 1 d.
Jis baigia galioti 2022 m. gruodžio 31 d.
Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2010 m. gruodžio 14 d.