ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 12. června 2012
o opatřeních SA. 27420 (C 12/2009) (ex N 19/2009), která provedlo Finsko ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti
(oznámeno pod číslem C(2012) 3249)
(Pouze finské a švédské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2013/8/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními, a s ohledem na tyto připomínky (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 15. ledna 2009 oznámilo Finsko Komisi podporu na záchranu spočívající v záruce a úpravě splátkového kalendáře, která byla poskytnuta společnosti Osuuskunta Karjaportti (dále jen „Karjaportti“; v době podání oznámení byla společnost známa jako Järvi-Suomen Portti Osuuskunta). Dopisy ze dne 5. února 2009, 11. února 2009, 16. února 2009 a 20. února 2009 poskytlo Finsko Komisi další informace.
(2)
Dopisem ze dne 8. dubna 2009 Komise Finsko informovala, že se s ohledem na oznámená opatření a některá opatření provedená v minulosti rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) (2). Na základě tohoto rozhodnutí o zahájení řízení poskytlo Finsko Komisi dopisem ze dne 13. května 2009 další informace.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k opatřením podpory.
(4)
Komise obdržela připomínky od jedné zúčastněné strany. Tyto připomínky předala Finsku, aby se k nim mohlo vyjádřit. Připomínky Finska byly obdrženy dopisem ze dne 28. srpna 2009. Finsko poskytlo další informace e-mailem ze dne 3. listopadu 2009.
(5)
Dopisem ze dne 15. prosince 2009 Komise Finsko informovala, že se rozhodla řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU rozšířit na dodatečná opatření podpory, která byla provedena v minulosti. Finsko poskytlo další informace dopisem ze dne 12. února 2010.
(6)
Rozhodnutí Komise o rozšíření řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k opatřením podpory. Komise neobdržela od zúčastněných stran žádné další připomínky.
(7)
Dne 1. března 2010 informovalo Finsko Komisi o zpětvzetí oznámení o záruce ve prospěch společnosti Karjaportti. Dopisem ze dne 26. března 2010 Komise Finsku sdělila, že se zpětvzetím oznámení o záruce bude zabývat v konečném rozhodnutí spolu s ostatními posuzovanými opatřeními. Komise mimoto Finsku zaslala další dotazy, na něž Finsko odpovědělo dopisem ze dne 22. dubna 2010. Dne 15. července 2010 zaslala Komise Finsku žádost o informace, na niž Finsko odpovědělo dne 20. srpna 2010. Další žádost o informace zaslala Komise dne 28. září 2010 a Finsko na ni odpovědělo dne 29. listopadu 2010. Komise si posléze vyžádala doplňkové informace dopisem ze dne 16. listopadu 2011. Finsko tyto informace poskytlo dne 16. prosince 2011.
2. PŘÍJEMCE
2.1. Družstvo Karjaportti
(8)
Karjaportti je družstevní společnost se sídlem v Mikkeli, s výrobními zařízeními ve městech Mikkeli a Kouvola, jež se obě nacházejí ve východním Finsku (Itä-Suomi), což je region způsobilý pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Družstvo bylo původně založeno v roce 1914. V roce 1950 bylo nazváno Osuusteurastamo Karjaportti; ode dne 31. prosince 2002 bylo známo jako Järvi-Suomen Portti Osuuskunta a ode dne 14. prosince 2010 pak jako Karjaportti. V současnosti společnost Karjaportti zaměstnává trvale 300 osob a na jaře a v létě dalších 100 až 120 sezónních pracovníků.
(9)
Společnost Karjaportti podniká v oblasti výroby potravin, především v oblasti zpracování masa na výrobky jako masové kuličky a párky. Družstvo mimoto prodává balené maso, kusy masa a jatečně upravená těla. Společnost Karjaportti vyváží malý objem do ostatních členských států.
2.2. Finanční situace společnosti Karjaportti
(10)
Ode dne 1. prosince 2004 prochází společnost Karjaportti restrukturalizací pod soudním dohledem podle zákona o restrukturalizaci podniků č. 47/1993 (5) (dále jen „řízení pod soudním dohledem“; podrobnější informace o restrukturalizaci pod soudním dohledem viz 31.-43. bod odůvodnění).
(11)
Informace o finanční situaci společnosti Karjaportti před restrukturalizací pod soudním dohledem a během ní jsou uvedeny v následující tabulce:
Tabulka I
Hlavní finanční údaje společnosti Karjaportti v EUR
Rok
Obrat
Hospodářský výsledek
Čistý výsledek (zisk/ztráta)
Schodek z předchozích účetních období
Akciový kapitál / rezervy a rezervní fondy
Zůstatek vlastního kapitálu
2000
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411/ 10 247 107
8 893 097
2001
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809/ 9 078 473
9 442 963
2002
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428/ 9 559 942
17 357 751
2003
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778/ 9 506 525
11 083 248
2004
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608/ 3 497 953
46 141
2005
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913/ 216 662
-8 651 289
2006
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610/ 216 662
-4 005 028
2007
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277/ 216 662
-13 846 239
2008
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185/ 216 662
-17 092 368
2009
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160/ 216 662
-19 907 828
(12)
V roce 2008 podaly finské daňové úřady dvakrát návrh na vyhlášení úpadkového řízení proti společnosti Karjaportti. Při prvním návrhu dne 7. října 2008 předložily příkaz k úhradě částky ve výši 461 579 EUR. Daňové úřady posléze svůj návrh stáhly. Návrh byl opětovně podán dne 1. prosince 2008 s příkazem k úhradě částky ve výši 981 658 EUR. Úpadkové řízení proti společnosti Karjaportti bylo v červnu 2009 uzavřeno, jelikož družstvo splatilo daňovým úřadům dlužnou částku.
3. POPIS OPATŘENÍ
(13)
Posuzovaná opatření spočívají v opatřeních, která provedlo město Mikkeli, kde má společnost Karjaportti své sídlo, a opatřeních provedených společností Finnvera Oyj (dále jen „Finnvera“). Finnvera je specializovaná finanční společnost, kterou vlastní finský stát, a je oficiální finskou vývozní úvěrovou agenturou (6). Níže jsou popsána nejprve opatření, která provedlo město Mikkeli (oddíl 3.1), a poté opatření společnosti Finnvera (oddíl 3.2).
3.1. Opatření, která provedlo město Mikkeli
3.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1) a postoupení pozemku (opatření č. 2)
(14)
Opatření č. 1: Rozhodnutím ze dne 12. června 2000 poskytlo zastupitelstvo města Mikkeli společnosti Karjaportti absolutní záruku („takaus“) pokrývající celý budoucí úvěr ve výši 25 milionů FIM (přibližně 4,2 milionu EUR (7)). Úvěr s pevnou úrokovou sazbou ve výši 5,35 % a s desetiletou dobou trvání společnosti Karjaportti poskytla v září 2000 banka Tapiola Pankki Oy (dále jen „Tapiola“). Rada města Mikkeli zároveň záruku provedla, a to podepsáním smlouvy o záruce. Záruka byla poskytnuta bez poplatku a jako absolutní záruka, kdy ručitel odpovídá za jistinu, jako by se jednalo o jeho vlastní dluh, což znamená, že věřitel mohl ručitele požádat o splacení jistiny, jakmile se stala splatnou. Úvěr se zárukou byl poskytnut na financování výstavby výrobního zařízení v obvodu Tikkala ve městě Mikkeli (8).
(15)
Záruka byla zajištěna formou již existujících zástavních práv k nemovitostem se zapsanou hodnotou ve výši 7,5 milionu FIM (1 261 409 EUR) (9). Při provedení opatření č. 1 byly jako zajištění k dispozici zástavní práva k nemovitostem v hodnotě přibližně 3 milionů FIM. Záruka byla mimoto zajištěna obchodními hypotékami (10) se zapsanou hodnotou ve výši 25 milionů FIM resp. 30,5 milionu FIM, které se vztahovaly na movitý majetek společnosti Karjaportti.
(16)
Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem v prosinci 2004 požádala banka Tapiola město Mikkeli na základě záruky o uhrazení nesplacených dluhů společnosti Karjaportti. Po provedení těchto plateb ve prospěch banky Tapiola nastoupilo město Mikkeli na místo banky Tapiola jako věřitel společnosti Karjaportti (viz 34. bod odůvodnění).
(17)
Opatření č. 2: V roce 2000 byl společnosti Karjaportti postoupen rovněž pozemek na výstavbu výrobního závodu v Tikkale, a to venkovským okresem Mikkeli (11). Pozemek měl rozlohu 152 366 m2 a město Mikkeli jej společnosti Karjaportti poskytlo bezúplatně, tj. nebyla uhrazena žádná kupní cena. Město Mikkeli se mimoto zavázalo, že převede pozemek, který je připraven na výstavbu. Za tímto účelem město Mikkeli uhradilo společnosti Karjaportti náklady na přípravu pozemku ve výši 2 000 000 FIM (přibližně 336 376 EUR) (12).
(18)
V souvislosti s výstavbou výrobního závodu v Tikkale byla provedena další opatření ve prospěch společnosti Karjaportti. Společnost Finnvera poskytla úvěry a záruky ve výši 20 000 000 FIM (přibližně 3 363 759 EUR) a Ministerstvo práce a hospodářství (posléze Ministerstvo obchodu a průmyslu) udělilo přímé granty ve výši 15 000 000 FIM (přibližně 2 552 819 EUR).
(19)
Celkově měla opatření popsaná v 14.-18. bodě odůvodnění, která měla být provedena za účelem výstavby výrobního závodu v Tikkale, nominální hodnotu 63 783 719 FIM (přibližně 10 757 652 EUR). Podle přehledu uvedeného v následující tabulce činil hrubý grantový ekvivalent provedených opatření 3 617 143 EUR:
Tabulka II
Hrubý grantový ekvivalent provedených opatření v EUR
Opatření
Částka
Hrubý grantový ekvivalent
Záruka města Mikkeli
4 204 698
345 786
Postoupení pozemku městem Mikkeli
300 000
300 000
Příprava pozemku uhrazená městem Mikkeli
336 376
336 376
Úvěr společnosti Finnvera
1 681 879
82 162
Přímé granty: Ministerstvo obchodu a průmyslu
2 552 819
2 552 819
CELKEM
10 757 652
3 617 143
(20)
Hrubý grantový ekvivalent záruky poskytnuté městem Mikkeli vypočítalo Finsko takto: Porovnalo tržní sazbu u srovnatelné záruky (1,75 %) se záruční prémií, kterou skutečně účtovalo město Mikkeli (0 %). Prvek podpory v záruce se rovná rozdílu mezi oběma prémiemi, tj. 1,75 %. Pokud by město Mikkeli účtovalo prémii s touto sazbou, získalo by během desetileté doby platnosti záruky jako prémie částku ve výši 2 406 250 FIM, což by při použití diskontní sazby ve výši 5,7 % ke dni poskytnutí záruky činilo 1 055 949 FIM (přibližně 345 786 EUR).
(21)
Hrubý grantový ekvivalent úvěru společnosti Finnvera vypočítalo Finsko takto: Porovnalo úrokovou sazbu, kterou za úvěr účtovala společnost Finnvera (šestiměsíční EURIBOR plus 1,75 %), s referenční sazbou podle sdělení Komise o způsobu stanovení referenčních a diskontních sazeb (13), jež bylo platné v době poskytnutí úvěru. Prvek podpory odpovídá rozdílu mezi oběma sazbami za dobu trvání úvěru (10 let). Od výsledku výpočtu byla odečtena provize, kterou musela společnost Karjaportti za úvěr zaplatit (0,5 %). Při použití diskontní sazby ve výši 5,7 % ke dni poskytnutí úvěru činil prvek podpory 82 162 EUR.
(22)
Způsobilé investiční náklady byly vypočteny na základě nákladů souvisejících s pořizovacími cenami podle rozdělení uvedeného v tabulce:
Tabulka III
Rozdělení projektových nákladů souvisejících s pořizovacími cenami v EUR
Pozemky a stavby
14 208 192
Stroje a zařízení
11 155 379
Kancelářské vybavení / programové vybavení
572 356
CELKEM
25 935 928
(23)
Prvek podpory ve výši 3 617 143 EUR odpovídá intenzitě podpory 13,95 % celkových způsobilých nákladů ve výši 25 935 928 EUR.
(24)
Společnost Karjaportti požádala o opatření, která provedlo město Mikkeli, před zahájením prací na investičním projektu (14). Opatření přijalo Finsko na podporu regionálního rozvoje. Nový výrobní závod měl zvýšit počet pracovních míst z přibližně 400 na 550 až 600.
3.1.2. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(25)
Dne 28. února 2002 odkoupilo město Mikkeli od společnosti Karjaportti šest pozemků a jednu stavbu i se souvisejícími nájmy. Kupní cena, která byla uhrazena, činila 6 646 787 EUR (15). Ke dni odkupu nemovitostí městem Mikkeli a v případě jednoho pozemku ke dni převodu jeho vlastnictví na město Mikkeli nebyly nemovitosti zatíženy zástavními právy.
3.1.3. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(26)
Rozhodnutím ze dne 8. března 2004 udělilo zastupitelstvo města Mikkeli záruku pokrývající celý úvěr ve výši 607 054 EUR, který měla poskytnout banka Tapiola. Dne 14. dubna 2004 byl úvěr poskytnut s pevnou úrokovou sazbou ve výši 4 % a s desetiletou dobou trvání. Záruka byla udělena bez jakéhokoli poplatku a jako absolutní záruka. Úvěr resp. záruka měly nahradit úvěr poskytnutý bankou Tapiola, pro nějž město Mikkeli původně udělilo záruku rozhodnutím ze dne 2. listopadu 1992. Původní úvěr činil 7,5 milionu FIM (1 261 409 EUR) a byl poskytnut s úrokovou sazbou ve výši 4,5 % na dobu 10 let.
(27)
Záruka byla zajištěna formou zástavního práva k nemovitosti, a to výrobnímu závodu v Tikkale, který byl použit jako zajištění již u opatření č. 1. Město Mikkeli mimoto drželo obchodní hypotéku se zapsanou hodnotou v registru obchodních hypoték ve výši 25 milionů FIM. Rovněž tato obchodní hypotéka byla použita jako zajištění již u opatření č. 1.
(28)
Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem v prosinci 2004 požádala banka Tapiola město Mikkeli na základě záruky o uhrazení nesplacených dluhů společnosti Karjaportti. Po provedení těchto plateb nastoupilo město Mikkeli na místo věřitele společnosti Karjaportti místo banky Tapiola (viz 34. bod odůvodnění).
3.1.4. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(29)
Rozhodnutím ze dne 10. května 2004 udělilo město Mikkeli absolutní záruku, která se vztahovala na celý úvěr ve výši 1,7 milionu EUR, jenž měla poskytnout banka Tapiola. Dne 8. června 2004 se banka Tapiola rozhodla poskytnout tříletý investiční úvěr ve výši 1,7 milionu EUR s pohyblivou úrokovou sazbou dvanáctiměsíční EURIBOR s připočtením pevného rozpětí ve výši 0,3 %. Záruka byla udělena bez jakéhokoli poplatku a jako absolutní záruka. Záruka byla zajištěna stejným zástavním právem k nemovitosti vztahujícím se na výrobní závod Tikkala jako opatření č. 1 a č. 4 a stejnou obchodní hypotékou (16), kterou drželo město Mikkeli. Město Mikkeli mimoto získalo jako zvláštní zástavu nové zajištění ve formě zástavního práva se zapsanou hodnotou ve výši 1 135 268 EUR vztahující se na výrobní závod Tikkala.
(30)
Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem v prosinci 2004 požádala banka Tapiola město Mikkeli na základě záruky o uhrazení nesplacených dluhů společnosti Karjaportti. Po provedení těchto plateb nastoupilo město Mikkeli na místo věřitele společnosti Karjaportti místo banky Tapiola (viz 34. bod odůvodnění).
3.1.5. Opatření přijatá v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(31)
Dne 17. listopadu 2004 podala společnost Karjaportti společně s věřiteli Nordea Bank Finland Abp (dále jen „Nordea Bank“), Nordea Rahoitus Suomi Oy (dále jen „Nordea Financing“) a OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (ode dne 1. března 2008 se tato společnost nazývá Pohjola Pankki Oyj; dále jen „OKO/Pohjola Bank“) u okresního soudu v Mikkeli návrh na restrukturalizaci pod soudním dohledem. Podle finského práva lze takovouto restrukturalizaci provést za účelem obnovení životaschopného podnikání dlužníka v tísni, zajištění jeho další životaschopnosti nebo dosažení restrukturalizace dluhu (17). Restrukturalizace společnosti Karjaportti pod soudním dohledem byla na základě rozhodnutí okresního soudu v Mikkeli zahájena dne 1. prosince 2004. Z právního hlediska nesmí dlužník ode dne zahájení splácet restrukturalizované dluhy nebo poskytovat zajištění za takovéto dluhy (18). Restrukturalizovanými dluhy jsou veškeré dluhy, které vznikly přede dnem zahájení restrukturalizace.
(32)
Následně byl okresnímu soudu předložen dne 23. června 2005 program restrukturalizace a dne 30. listopadu 2005 revidovaný program restrukturalizace. Doba trvání programu restrukturalizace, kterou okresní soud schválil dne 30. ledna 2006, činila deset let (do dne 1. července 2015). Mezi rokem 2004 a 2008 ukončila společnost Karjaportti 372 pracovních smluv a zadala některé své činnosti externím dodavatelům, například akvizice a činnosti týkající se jatek a bourání masa.
(33)
Celkově představovalo přibližně [30-70] (19) % restrukturalizovaných dluhů, na něž se vztahovala restrukturalizace pod soudním dohledem, dluhy vůči soukromým věřitelům. Soukromými věřiteli s nejvyššími podíly na těchto dluzích byly výše zmíněné banky Nordea Bank a OKO/Pohjola Bank a rovněž Nordea Financing.
(34)
Dne 16. prosince 2004 požádala banka Tapiola v souvislosti s restrukturalizací pod soudním dohledem město Mikkeli o uhrazení tří nesplacených úvěrů, za něž se město Mikkeli zaručilo a které jsou popsány v bodě 3.1.1, 3.1.3 a 3.1.4. a . Po zaplacení dlužných částek bance Tapiola se město Mikkeli stalo věřitelem společnosti Karjaportti, co se týká celkové částky tří nesplacených úvěrů, která činila 5 356 895 EUR. Na úvěry se vztahovalo zajištění popsané v 15., 27. a 29. bodě odůvodnění.
(35)
V rámci restrukturalizace pod soudním dohledem město Mikkeli mimoto zapsalo pohledávku ve výši 682 087 EUR, která sestávala z poplatků, jež nebyly zaplaceny oddělení správy majetku, oddělení vodního hospodářství a oddělení nakládání s odpady v rámci městského úřadu Mikkeli. Na tuto pohledávku se rovněž vztahovalo zajištění popsané v 15., 27. a 29. bodě odůvodnění.
(36)
Úvěry a ostatní dluhy (nezaplacené poplatky) vůči městu Mikkeli se v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem považovaly za velké zajištěné pohledávky (20). Ostatní velké zajištěné pohledávky držely soukromé strany (Nordea Bank, Nordea Financing, OKO/Pohjola Bank) a společnost Finnvera (21).
Tabulka IV
Velké zajištěné pohledávky v EUR
Věřitel s velkými zajištěnými pohledávkami
Částka
Podíl v %
Nordea Bank
[…](*)
[10-40] %
Nordea Financing
[…]
[0-20] %
OKO/Pohjola Bank
[…]
[10-40] %
Finnvera
[…]
[10-40] %
Město Mikkeli - úvěry v důsledku uplatněných záruk
[…]
[10-40] %
Město Mikkeli - ostatní dluhy (nezaplacené poplatky)
[…]
[0-20] %
CELKEM
24 579 150
100 %
(37)
Ve vztahu k úvěrům a ostatním dluhům (nezaplaceným poplatkům) vůči městu Mikkeli se v programu restrukturalizace předpokládala tato opatření:
(38)
Úvěr města Mikkeli ve výši 5 356 895 EUR se považoval za „zajištěnou pohledávku“ a byl rozdělen na dvě části. U obou částí byly v souladu s programem restrukturalizace sníženy úrokové sazby: u části ve výši 4,0 milionů EUR činila úroková sazba do dne 31. prosince 2010 […] EURIBOR minus […] % (předpokládalo se však, že úroková sazba nebude vyšší než […] % nebo nižší než […] %). Po tomto datu se účtovala úroková sazba […] EURIBOR. U zbývající části ve výši 1 356 895 milionů EUR byla účtována úroková sazba […] EURIBOR (22). Stejně jako v případě úvěrů se nezaplacené poplatky ve výši 682 087 EUR považovaly za „zajištěnou pohledávku“ a úroková sazba se snížila na […] EURIBOR (23).
(39)
Rovněž u zajištěných pohledávek soukromých věřitelů se v programu restrukturalizace předpokládá úroková sazba […] EURIBOR. U určité částky každého věřitele kromě […] se do dne 31. prosince 2010 předpokládala snížená úroková sazba […] EURIBOR minus […] %; minimální úroková sazba ve výši […] % a maximální úroková sazba ve výši […] %. Po dni 31. prosince 2010 činila úroková sazba u všech zajištěných pohledávek […] EURIBOR.
Tabulka V
Částky úroků u velkých zajištěných pohledávek v EUR
Věřitel s velkými zajištěnými pohledávkami
Úroková sazba […] EURIBOR minus […] % do dne 31. prosince 2010; po tomto dni bude účtována úroková sazba […] EURIBOR u částky
Úroková sazba […] EURIBOR u částky
Nordea Bank a Nordea Financing
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
Město Mikkeli - úvěry v důsledku uplatněných záruk
[…]
[…]
Město Mikkeli - ostatní dluhy (nezaplacené poplatky)
[…]
(40)
Město Mikkeli souhlasilo s odkladem splátek výše uvedených dluhů. Podle programu restrukturalizace se splacení zajištěných pohledávek města Mikkeli předpokládá v roce 2015. První splátka měla být uhrazena dne 1. července 2009, od roku 2010 se předpokládají dvě splátky ročně a v roce 2015 má být zaplacena zbývající velká část zajištěných pohledávek, tj. […] EUR v případě úvěrů v důsledku uplatněných záruk a […] EUR v případě ostatních dluhů (nezaplacené poplatky).
(41)
Rovněž soukromí věřitelé souhlasili s odkladem splátek zajištěných pohledávek.
Tabulka VI
Odklad plateb v EUR
Věřitel s velkými zajištěnými pohledávkami
Dluh
Splátka splatná dne 1.7.2009 a 2.1.2010 a 1.7.2010
% celkové výše dluhů
Splátka splatná dne 2.1.2011 a 1.7.2011
% celkové výše dluhů
Splátka splatná co šest měsíců počínaje dnem 2.1.2012 do dne 2.1.2015
% celkové výše dluhů
Splátka splatná dne 1.7.2015
% celkové výše dluhů
Nordea Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Financing
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Město Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Město Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Celkem
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
Podle programu restrukturalizace mělo být splácení úvěrů a nezaplacených poplatků městu Mikkeli dokončeno do roku 2015, přičemž velká část dlužné částky měla být uhrazena v roce 2015. Pokud společnost Karjaportti v roce 2015 na konci restrukturalizace pod soudním dohledem nesplní určité ekonomické požadavky (poměr mezi závazky a provozní marží vyšší než 4), promine město Mikkeli částku nesplacených dluhů ve výši maximálně [0-3] milionů EUR.
(43)
Na konci restrukturalizace pod soudním dohledem se sníží rovněž pohledávky ostatních věřitelů. Nordea Bank odepíše částku ve výši maximálně [0-3 miliony] EUR a Nordea Financing částku ve výši maximálně [0-2 miliony] EUR. Pohledávka společnosti Finnvera se sníží nejvýše o [0-2 miliony] EUR. Pohledávka […] nebude snížena. Podle programu restrukturalizace se částky, o něž mají být zajištěné pohledávky sníženy, zakládají na hodnotě zajištění u zajištěných úvěrů v případě dvou různých scénářů: podle prvního scénáře pokračuje společnost Karjaportti v činnosti; podle druhého scénáře společnost Karjaportti svou činnost změní nebo ukončí, tj. bude nutno zajištění uplatnit. Obě hodnoty byly stanoveny prostřednictvím dvou nezávislých ocenění (24). Konkrétní částka, o niž byla zajištěná pohledávka snížena, pak byla u každého věřitele určena zvlášť s přihlédnutím k jeho pořadí a po srovnání hodnot v případě dvou rozdílných scénářů.
3.1.6. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(44)
Dne 2. září 2005 prodala společnost Karjaportti 50 % akcií v realitní společnosti Kiinteistö Oy Suksimäki společnosti ve vlastnictví města Mikkeli za kupní cenu ve výši 860 000 EUR.
3.1.7. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(45)
Společnost Karjaportti neplatila u zajištěných pohledávek města Mikkeli úroky za období od 16. prosince 2004 do 19. prosince 2005 (25). Tyto úroky činily 281 982 EUR a rozhodnutím zastupitelstva města Mikkeli ze dne 19. prosince 2005 byly přeměněny na úvěr s dobou trvání do konce roku 2010. Úrokovou sazbou u tohoto úvěru je tříměsíční EURIBOR plus 0,3 %. Předpokládalo se, že úvěr začne být splácen v březnu 2009, a ke splácení mělo dojít ve čtyřech stejných splátkách, jež měly být hrazeny dvakrát ročně, tj. v roce 2009 měla být zaplacena částka ve výši 144 991 EUR a v roce 2010 měla být zaplacena částka ve výši 144 991 EUR (26). Splacení dlužných částek bylo přinejmenším částečně odloženo (viz opatření č. 12).
(46)
Přeměna nezaplacených úroků na úvěry v roce 2005 byla v zásadě stanovena v programu restrukturalizace. Podle programu mělo být v této souvislosti zacházeno stejně nejen s městem Mikkeli, nýbrž rovněž se všemi zajištěnými věřiteli. V souladu s tím přeměnil dne 28. prosince 2005 [jeden soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 623 000 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úroková sazba činila tříměsíční EURIBOR plus 1,5 %. Předpokládalo se, že splácení začne v roce 2009. Dne 29. prosince 2005 přeměnil [další soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 532 500 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úroková sazba činila tříměsíční EURIBOR plus 2 %. Začátek splácení se předpokládal v roce 2009.
3.1.8. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 (opatření č. 9)
(47)
Rozhodnutím ze dne 5. února 2007 schválila rada města Mikkeli odepsání pohledávky vůči společnosti Karjaportti ve výši 274 023 EUR v účetních výkazech za rok 2006. Odpis dluhu v účetních výkazech neměl žádný dopad na právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, a město Mikkeli proto nadále usilovalo o splacení tohoto dluhu.
3.1.9. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2008 (opatření č. 10)
(48)
Město Mikkeli odepsalo ve svých účetních výkazech za rok 2008 nejistou pohledávku vůči společnosti Karjaportti ve výši 5,7 milionu EUR. Odpis dluhu v účetních výkazech neměl žádný dopad na právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, a město Mikkeli proto nadále usilovalo o splacení tohoto dluhu.
3.1.10. Neprovedená záruka, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(49)
Zastupitelstvo města Mikkeli rozhodlo dne 8. prosince 2008 o poskytnutí absolutní záruky ve výši 2,75 milionu EUR k pokrytí budoucího úvěru, který měla společnosti Karjaportti poskytnout banka Tapiola. Zastupitelstvo pověřilo městskou radu, aby rozhodla o podrobných podmínkách týkajících se absolutní záruky, tj. provedení záruky. Podle oznámení měl úvěr činit 5 819 807 EUR s úrokovou sazbou ve výši 3,65 %. Jako odměna za záruku předpokládá oznámené opatření jednorázový poplatek ve výši 4 % a záruka bude udělena na dobu deseti let (27).
(50)
Rozhodnutí zastupitelstva města Mikkeli se nestalo pravomocným, jelikož u správního soudu v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) byla podána stížnost. Na základě této stížnosti soud městu Mikkeli nařídil, aby provádění záruky ukončilo a požádalo Komisi o schválení podpory.
(51)
Jelikož se rozhodnutí zastupitelstva města Mikkeli o poskytnutí záruky nestalo pravomocným, banka Tapiola úvěr společnosti Karjaportti neposkytla. Finsko vzalo oznámení týkající se záruky v březnu 2010 zpět, jelikož společnost Karjaportti stáhla svou žádost o záruku a městská rada dne 22. února 2010 rozhodla o neprovedení rozhodnutí městského zastupitelstva.
3.1.11. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(52)
Odklad splácení zajištěných pohledávek: Podle programu restrukturalizace schváleného soudem se předpokládalo, že společnost Karjaportti uhradí v roce 2009 částku ve výši […] EUR a v roce 2010 zbývající částku zajištěných pohledávek ve výši […] EUR (viz tabulka VI). Podle oznámení mělo být splacení těchto částek odloženo nejpozději do dne 1. července 2015.
(53)
Odklad splácení úvěru poskytnutého v roce 2005 (přeměna nezaplacených úroků): Předpokládalo se, že společnost Karjaportti uhradí v roce 2009 částku ve výši 140 991 EUR a v roce 2010 stejnou částku nezaplacených úroků přeměněných na úvěr (40. bod odůvodnění). Podle oznámení mělo být uhrazení těchto částek odloženo na roky 2011 až 2013 (28).
(54)
Správní soud v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) zakázal dne 4. února 2009 provedení rozhodnutí městského zastupitelstva, které se týkalo úpravy splátkového kalendáře. Zdá se však, že k úpravě splátkového kalendáře přesto došlo. Počínaje od května 2009 předkládala společnost Karjaportti městu Mikkeli a ostatním věřitelům pravidelně návrhy na odklad plateb týkajících se splatných dluhů za účelem zachování činnosti družstva (29). Tyto návrhy rada města Mikkeli schválila.
3.2. Opatření provedená společností Finnvera
(55)
Podle informací, které předložilo Finsko, poskytla společnost Finnvera společnosti Karjaportti v letech 2004 až 2008 řadu úvěrů a záruk.
(56)
Finnvera je specializovaná finanční společnost, kterou vlastní Finsko a která je oficiální finskou vývozní úvěrovou agenturou. Činnosti společnosti Finnvera se řídí cíli průmyslové politiky a politiky týkající se vlastnictví, které stanoví stát. K těmto cílům patří: zvýšení počtu začínajících podniků; poskytování financování na změny, s nimiž se setkávají malé a střední podniky, a podpora růstu podniků, internacionalizace a vývozu. Předpokládá se, že společnost Finnvera dodržuje při svých činnostech zásadu ekonomické soběstačnosti. Finsko však hradí část ztrát společnosti Finnvera z úvěrů a záruk; stát je přímo odpovědný za domácí záruky a vývozní úvěrové záruky poskytnuté společností Finnvera a uděluje záruky při získávání finančních prostředků ze strany společnosti Finnvera. Tato státní opatření ve vztahu k společnosti Finnvera nespadají do oblasti působnosti tohoto rozhodnutí; Komise si vyhrazuje právo posoudit je v pozdější fázi. Na společnost Finnvera se vztahuje zákon o správním řízení č. 434/2003.
(57)
Co se týká řízení společnosti Finnvera, vlastníka společnosti, kterým je v případě společnosti Finnvera stát, zastupuje dozorčí rada, která dohlíží na správu společnosti ze strany představenstva a generálního ředitele. Členové dozorčí rady jsou voleni z parlamentních skupin politických stran na základě jejich zastoupení ve finském parlamentu. Dozorčí rada společnosti Finnvera mimoto zahrnuje zástupce organizací v souladu s cíli průmyslové politiky společnosti. Představenstvo, které má 6-9 členů a 2 náhradníky, potvrzuje strategii společnosti, schvaluje účetní výkazy a průběžnou zprávu, podporuje rozvoj společnosti a zajišťuje, aby její činnosti byly v souladu se zákonem a plnily cíle stanovené vlastníkem. Čtyři členové představenstva a dva náhradníci jsou voleni z kandidátů, které jmenují různá ministerstva. Za správu společnosti odpovídá generální ředitel.
(58)
Společnost Finnvera je ode dne 25. září 2007 osvobozena od placení daně z příjmů. Toto osvobození od daně schválila Komise. Schvalující rozhodnutí se zakládá na závazku finských orgánů, že společnost Finnvera omezí své činnosti na správu režimů státní podpory (30).
3.2.1. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(59)
Dne 17. března 2004 udělila společnost Finnvera záruku na celý úvěr ve výši 91 000 EUR s poplatkem za poskytnutí záruky ve výši 3 % ročně. Úvěr, který měl dobu trvání 3 roky, poskytla banka Tapiola s pevnou úrokovou sazbou ve výši [2-5] % ročně. Úvěr resp. záruka měly nahradit úvěr, který banka Tapiola poskytla v roce 1992.
3.2.2. Úvěr poskytnutý dne 12. ledna 2006 (opatření č. 14)
(60)
Dne 12. ledna 2006 poskytla společnost Finnvera úvěr ve výši 180 000 EUR s úrokovou sazbou šestiměsíční EURIBOR + 2 % ročně. Úvěr souvisí s úroky narostlými během procesu restrukturalizace v období od 2. prosince 2004 do 28. února 2008, které byly přeměněny na nový úvěr. Úvěr byl zajištěn zástavními právy k nemovitostem nacházejícím se v obcích Tikkala, Lappeenranta a Kouvola, a akciemi v […]. Úvěr byl poskytnut do konce roku 2010 a splácení mělo začít v roce 2009. Ke dni 23. listopadu 2011 nebyla dosud splacena jistina ve výši […] EUR. Úroky na úvěry současně přeměnili i soukromí věřitelé […] a […].
(61)
Dne 28. prosince 2005 přeměnil [soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 623 000 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úrokovou sazbou je tříměsíční EURIBOR plus 1,5 %. Splácení mělo podle předpokladů začít v roce 2009.
(62)
Dne 29. prosince 2005 přeměnil [další soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 532 500 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úroková sazba činila tříměsíční EURIBOR plus 2 %. Splácení mělo podle předpokladů začít v roce 2009.
3.2.3. Záruka poskytnutá dne 14. září 2006 (opatření č. 15)
(63)
Dne 14. září 2006 udělila společnost Finnvera společnosti […] protizáruku ve výši 300 000 EUR s poplatkem za poskytnutí záruky ve výši 1,65 % ročně, který hradí společnost Karjaportti. […] zase poskytla společnosti Karjaportti záruku za tutéž částku s úrokovou sazbou ve výši 1,25 %. Tato záruka a protizáruka pokrývaly 16,7 % částky ve výši 1,8 milionu EUR týkající se smlouvy o subdodávkách uzavřené mezi společnostmi […] a Karjaportti. Doba platnosti záruky společnosti Finnvera činila 8 měsíců. Na zbývající část smlouvy o subdodávkách se vztahovaly záruky od […] a […] (825 000 EUR resp. 675 000 EUR), které účtovaly poplatek za poskytnutí záruky ve výši 1,75 %. Společnost Finnvera se na poskytnutí těchto záruk nepodílela, tj. s ohledem na tyto záruky nebyly poskytnuty žádné protizáruky. Platnost protizáruky společnosti Finnvera skončila dne 30. června 2007, aniž by byla tato protizáruka uplatněna. Na základě této záruky proto společnosti Finnvera nevznikly žádné platební povinnosti.
3.2.4. Úvěr poskytnutý dne 6. července 2007 (opatření č. 16)
(64)
Dne 6. července 2007 poskytla společnost Finnvera úvěr ve výši 250 000 EUR s úrokovou sazbou šestiměsíční EURIBOR + 2,5 % ročně. Úvěr byl poskytnut na šest měsíců a měl být splacen do dne 15. ledna 2008. Dosud byla splacena pouze část tohoto úvěru (nesplacená částka ke dni 23. listopadu 2011: […]).
(65)
Soukromí věřitelé, […] a […], poskytli současně úvěry ve výši 800 000 EUR resp. 650 000 EUR, rovněž s šestiměsíční dobou trvání. Úrokovou sazbou u těchto úvěrů byl měsíční EURIBOR plus 2 %. Splácení těchto úvěrů je rovněž opožděno (nesplacené částky ke dni 23. listopadu 2011: […] EUR a […] EUR).
(66)
U těchto dvou úvěrů a u úvěru poskytnutého společností Finnvera poskytla společnost Karjaportti toto zajištění: obchodní hypotéku se zapsanou hodnotou ve výši 1 850 067 EUR; akcie ve společnosti […] a bankovní účet. Tato zajištění byla mezi společnosti Finnvera, […] a […] rozdělena podle jejich rizika ve vztahu k těmto úvěrům. Ve skutečnosti měli tito tři věřitelé stejné pořadí a zajištění si rozdělili podle svých procentních podílů (Finnvera: [0-30] %; [první soukromý věřitel]: [10-50] %; [druhý soukromý věřitel]: [10-50] %).
3.2.5. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(67)
Dne 9. ledna 2008 udělila společnost Finnvera společnosti […] protizáruku ve výši 280 000 EUR s poplatkem za poskytnutí záruky ve výši 2,5 % ročně, který hradí společnost Karjaportti. Protizáruka pokrývala 80 % záruky ve výši 350 000 EUR, kterou společnosti Karjaportti poskytla dne 11. ledna 2008 společnost […] v souvislosti se smlouvou o subdodávkách uzavřenou mezi […] a […]. Společnost […] účtovala poplatek za poskytnutí záruky ve výši [0-3] %. Společnost Finnvera měla přístup k zajištění ve formě držby akcií ve společnosti […] společností Karjaportti. Podle odhadu společnosti Finnvera ze dne 8. ledna 2008 měly v době udělení protizáruky tyto akcie pro společnost Finnvera hodnotu ve výši […] EUR. Platnost protizáruky skončila dne 28. února 2011 a na základě této záruky se neuskutečnily žádné platby.
4. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(68)
Jak je popsáno v 2., 3. a 6. bodě odůvodnění, Komise se dne 8. dubna 2009 rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení (dále jen „první rozhodnutí o zahájení řízení“). Toto formální vyšetřovací řízení bylo dne 15. prosince 2009 rozšířeno na několik dodatečných opatření (dále jen „druhé rozhodnutí o zahájení řízení“).
4.1. Opatření, která provedlo město Mikkeli
4.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1)
(69)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda je dotyčné opatření v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Za prvé, podle sdělení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk (31) (dále jen „sdělení o zárukách z roku 2000“), které platilo v době provedení opatření, může opatření představovat státní podporu, jelikož záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši. Tento závěr by nezměnilo ani sdělení o zárukách z roku 2008, které platí v současnosti (32). Poskytnutí záruky bez poplatku, tj. ve skutečnosti převzetí finančního rizika bez jakéhokoli protiplnění, nelze popsat jako chování tržního subjektu.
(70)
Co se týká slučitelnosti, Komise měla pochybnosti, že by záruka mohla být způsobilá pro výjimku podle čl. 107 odst. 3 SFEU; podle předběžného posouzení se zdálo, že nejsou splněny podmínky pokynů Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (33) (dále jen „pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999“).
4.1.2. Postoupení pozemku (opatření č. 2)
(71)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda se prodej uskutečnil v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, jelikož nebyly splněny požadavky stanovené ve sdělení Komise o prvcích státní podpory při prodejích pozemků a staveb orgány veřejné moci (34). Usuzovalo se, že nebyla zaplacena tržní cena, jelikož pozemky byly společnosti Karjaportti postoupeny bezúplatně. Společnost Karjaportti nemusela mimoto uhradit náklady na přípravu pozemku.
4.1.3. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(72)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda podmínky prodeje vyhovovaly zásadě investora v tržním hospodářství, jelikož Finsko neposkytlo žádné důkazy, že se odkoupení pozemků uskutečnilo za tržních podmínek, jako je ocenění nemovitostí nezávislým odborníkem.
4.1.4. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(73)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda je dotyčné opatření v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Za prvé, podle sdělení o zárukách z roku 2000, které bylo v té době v platnosti, může opatření představovat státní podporu, jelikož záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši. Tento závěr nemění ani sdělení o zárukách z roku 2008, které platí v současnosti. Poskytnutí záruky bez poplatku, tj. ve skutečnosti převzetí finančního rizika bez jakéhokoli protiplnění, nelze mimoto popsat jako chování tržního subjektu, zejména v situaci, kdy společnost již měla potíže.
(74)
Co se týká slučitelnosti opatření, Komisi nebyly poskytnuty dostatečné informace, které by jí umožnily určit, zda byly splněny požadavky stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
4.1.5. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(75)
Komise měla podobné pochybnosti jako v případě záruky poskytnuté dne 8. března 2004.
4.1.6. Dohoda o restrukturalizaci pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(76)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda jsou opatření přijatá během restrukturalizace v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství.
(77)
Za prvé, město Mikkeli souhlasilo se snížením úrokových sazeb u zajištěných pohledávek s tím, že účtované úrokové sazby byly mnohem nižší než referenční sazba pro Finsko platná v té době. Jelikož se referenční sazba považuje za tržní sazbu u zdravých podniků a jelikož společnost Karjaportti byla v té době podnikem v obtížích, nepovažuje Komise za pravděpodobné, že by soukromý věřitel poskytl úvěry s tak nízkou úrokovou sazbou.
(78)
Co se týká slučitelnosti opatření, Komise měla v době zahájení řízení pouze omezené poznatky o restrukturalizačních opatřeních, která společnost Karjaportti přijala od roku 2004. Usuzovalo se, že probíhající restrukturalizace nebyla úspěšná, jelikož daňové úřady podaly v prosinci 2008 návrh na vyhlášení úpadkového řízení proti společnosti Karjaportti. Komise měla tudíž pochybnosti, zda lze prostřednictvím přijatých restrukturalizačních opatření dosáhnout dlouhodobé životaschopnosti podniku. Co se týká ostatních kritérií pro podporu na restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (35), bez oznámení a plánu restrukturalizace nemohla Komise posoudit, zda byly splněny ostatní požadavky pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
4.1.7. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(79)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda je dotyčné opatření v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož Finsko nepředložilo žádné důkazy, že se odkup akcií uskutečnil za tržních podmínek.
4.1.8. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(80)
Co se týká přeměny nezaplacených úroků na úvěry, město Mikkeli souhlasilo s účtováním velmi nízké úrokové sazby u tohoto úvěru. Soukromí věřitelé, kteří rovněž přeměnili nezaplacené úroky na úvěry, ve skutečnosti sjednali vyšší úrokové sazby, což vedlo Komisi k otázce, zda může být takovýto přístup v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
4.1.9. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(81)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení se Komise domnívala, že pokud by odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 znamenal rovněž zánik právní povinnosti, mohl odpis poskytnout společnosti Karjaportti výhodu. Podle názoru Komise bylo sporné, zda by soukromý investor v tržním hospodářství jednal stejně.
4.1.10. Neprovedení záruky, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(82)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení Komise pochybovala, že město Mikkeli jednalo při poskytnutí záruky jako soukromý investor v tržním hospodářství, a předběžně usuzovala, že záruka představuje státní podporu. Co se týká slučitelnosti, Komise měla pochybnosti, zda je záruka v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, jelikož se zdálo, že není dodržena zásada „jednou a dost“. Poplatek za poskytnutí záruky a úroková sazba u úvěru byly mimoto příliš nízké, než aby splňovaly bod 25 písm. a) pokynů, a záruka nebyla v souladu s bodem 25 písm. c) pokynů, jelikož nebyla omezena na šest měsíců.
4.1.11. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(83)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení Komise pochybovala, že město Mikkeli jednalo jako soukromý věřitel v tržním hospodářství, když souhlasilo s úpravou splátkového kalendáře, a měla předběžně za to, že opatření představuje státní podporu. Co se týká slučitelnosti, Komise měla pochybnosti, zda je úprava splátkového kalendáře v souladu se zásadou pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, jelikož se zdálo, že nebyla dodržena zásada „jednou a dost“. Mimoto se zdálo, že úprava splátkového kalendáře nesplňuje požadavky vztahující se na podporu na záchranu. Úprava splátkového kalendáře nebyla omezena na šest měsíců, a nebyla tudíž v souladu s bodem 25 písm. c) pokynů.
4.2. Opatření provedená společností Finnvera (opatření č. 13-17)
(84)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení se Komise domnívala, že opatření byla provedena ze státních prostředků a že je lze přičíst státu, jelikož společnost Finnvera je zcela ve vlastnictví Finska. Co se týká úvěrů, Komise měla pochybnosti, zda účtovaná úroková sazba překročila příslušné referenční sazby. Komise neměla mimoto dostatek informací, aby mohla posoudit, zda byla opatření provedena společně se soukromými investory a za stejných podmínek. Co se týká záruk, Komise měla pochybnosti, zda byly uděleny na základě stávajících režimů, jelikož záruky poskytnuté velkému podniku v obtížích do těchto režimů nespadají. Pokud byla opatření provedena mimo existující režim podpory, Komise pochybovala, že by byla v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
5. PŘIPOMÍNKY FINSKA
5.1. Opatření, která provedlo město Mikkeli
5.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1)
(85)
Finsko tvrdí, že by se záruka neměla považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti by pravděpodobně byla schopna získat takovouto záruku na soukromých kapitálových trzích. Finsko poukazuje na skutečnost, že banka Tapiola poskytla úvěr, který byl zajištěn dotyčnou zárukou, jako součást celkového financování ve výši 25 milionů EUR určeného na investice do výrobního závodu Tikkala. K financování přispěly i další strany. Státní podpora pro investici spočívala v postoupení pozemku a uhrazení nákladů na jeho přípravu ze strany města Mikkeli (viz 89. a 90. bod odůvodnění), úvěrech a zárukách poskytnutých společností Finnvera a rovněž přímých grantech poskytnutých Ministerstvem obchodu a průmyslu.
(86)
Finsko mimoto tvrdí, že město Mikkeli jednalo se všemi společnostmi, které požádaly o záruku, stejně.
(87)
Pokud by se opatření považovalo za státní podporu, zastávalo Finsko názor, že by tato podpora byla slučitelná s vnitřním trhem, jelikož byla poskytnuta v souladu s pokyny k vnitrostátní regionální podpoře (36) (dále jen „pokyny k regionální podpoře z roku 1998“). Velké podniky byly způsobilé pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, pokud nepřekročily 24 % způsobilých čistých nákladů. Tyto podmínky byly splněny. Finsko zejména předložilo výpočet, podle něhož byl hrubý grantový ekvivalent nižší než 24 % i s přihlédnutím k veškeré státní podpoře na investici.
5.1.2. Postoupení pozemku (opatření č. 2)
(88)
Finsko uvedlo, že současná účetní hodnota pozemku není vhodným ukazatelem pro určení hodnoty pozemku v době převodu. Město Mikkeli odhaduje tržní hodnotu pozemku v době postoupení na 300 000 EUR. Podle Finska činily náklady na přípravu pozemku 2 miliony FIM (336 376 EUR).
(89)
Finsko se domnívá, že převod pozemku a uhrazení nákladů na jeho přípravu jsou v souladu s pokyny k regionální podpoře z roku 1998 (viz 87. bod odůvodnění).
5.1.3. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(90)
Podle Finska souviselo odkoupení pozemků v roce 2002 s projektem výstavby výrobního závodu v Tikkale, pro nějž společnost Karjaportti potřebovala finanční prostředky. Finsko uvedlo, že nemovitosti byly odkoupeny za tržní cenu. Ocenění přihlédlo ke skutečnosti, že nemovitosti byly pořízeny za účelem jejich přeměny převážně k využití pro obytné účely prostřednictvím změny územních plánů, přičemž část plochy se bude nadále využívat k obchodním účelům. Na nemovitosti se mimoto vztahovala zástavní práva poskytnutá soukromým věřitelům a celková hodnota zástavního práva jen k jedné ze šesti nemovitostí činila přibližně 9,6 milionu EUR, což potvrzuje, že hodnota nemovitostí byla vyšší než kupní cena. Město Mikkeli tudíž dodrželo zásadu investora v tržním hospodářství a odkoupení nezahrnovalo státní podporu.
5.1.4. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(91)
Finsko uvádí, že úvěr se zárukou byl poskytnut za účelem nahrazení staré půjčky na důchody, která byla poskytnuta v roce 1992. V té době poskytlo město Mikkeli společně se společností Finnvera a […] záruku za půjčku na důchody. Jako protizáruku získalo město Mikkeli zástavní právo s hodnotou 7,5 milionu FIM (1 261 409 EUR) vztahující se na nemovitost společnosti Karjaportti. Při vydání záruky dne 8. března 2004 si město Mikkeli tuto protizáruku ponechalo.
(92)
Finsko uvádí, že původní záruka byla poskytnuta před přistoupením Finska k EU. Když město Mikkeli poskytlo dne 8. března 2004 novou záruku, nejednalo se o novou podporu, jelikož původní záruka byla přeměněna na novou záruku, přičemž zůstaly zachovány dostatečné protizáruky. V té době poskytli rovněž ostatní ručitelé u původní půjčky na důchody z roku 1992 společnosti Karjaportti úvěry.
(93)
Finsko popírá, že by společnost Karjaportti byla na jaře 2004 podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Podle Finska byly tržní prognózy v prvním pololetí roku 2004 uspokojivé a společnost Karjaportti plánovala v roce 2004 zisk ve výši 3 miliony EUR. Společnosti Karjaportti se mimoto na jaře a v létě 2004 podařilo získat od soukromých věřitelů úvěry s poměrně nízkými úrokovými sazbami. V prosinci 2004 se společnost Karjaportti považovala za životaschopný podnik, když její věřitelé schválili restrukturalizaci navzdory dlouhodobým finančním potížím. V opačném případě by společnost Karjaportti vyhlásila úpadek.
5.1.5. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(94)
Finsko považuje záruku za pokračování financování, které v roce 2000 poskytlo město Mikkeli na investici do výrobního závodu Tikkala. Záruka byla poskytnuta s cílem dokončit původní investiční projekt zahájený v roce 2000. V době poskytnutí záruky nebyla společnost Karjaportti podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, jak již bylo uvedeno u záruky poskytnuté v březnu 2004 (viz 93. bod odůvodnění).
(95)
Podle Finska by se v případě, že by záruka zahrnovala státní podporu, jednalo o slučitelnou podporu, jelikož byla v souladu s pokyny k regionální podpoře z roku 1998. Velké podniky byly způsobilé pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, pokud nepřekročily 24 % způsobilých čistých nákladů. Tyto podmínky byly splněny, jelikož prvek podpory v záruce činil pouze 57 835 EUR, zatímco celkové investice společnosti Karjaportti v Tikkale dosáhly výše […] EUR.
5.1.6. Restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(96)
Finsko uvedlo, že všechna přijatá opatření souvisela se zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem. V souladu s judikaturou Soudního dvora neodůvodňuje použití právních předpisů o úpadkovém řízení nebo insolvenčním řízení pod soudním dohledem samo o sobě to, aby se tyto právní předpisy považovaly za státní podporu (37).
(97)
Za druhé, během restrukturalizace nebyly poskytnuty žádné nové úvěry, nýbrž byl upraven splátkový kalendář u dluhů, které vznikly před restrukturalizací, a to v souladu s vnitrostátními právními předpisy o restrukturalizaci podniků, přičemž se s věřiteli zacházelo stejně. Kromě pohledávek města Mikkeli byly během tohoto řízení restrukturalizovány rovněž pohledávky soukromých subjektů. Věřitelé společnosti Karjaportti byli rozděleni do několika skupin. Pohledávky každé skupiny věřitelů podléhaly vzájemně rovným a obdobným podmínkám. Finsko podotýká, že to platí zejména s ohledem na zajištěné pohledávky města Mikkeli. Zdá se tudíž, že město Mikkeli jednalo jako soukromý investor v tržním hospodářství, když souhlasilo s restrukturalizací pod soudním dohledem.
(98)
Finsko rovněž uvedlo, že město Mikkeli považovalo za ziskovější upravit splátkový kalendář než umožnit, aby společnost Karjaportti vyhlásila úpadek a byla trvale uzavřena, což je prokázáno rovněž v likvidační rozvaze připojené k programu restrukturalizace.
(99)
Co se týká slučitelnosti opatření podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, Finsko tvrdí, že by se společnost, která prochází restrukturalizací, měla obecně považovat za podnik v nesnázích ve smyslu pokynů. Poté opakuje, že restrukturalizace nezahrnovala státní podporu a že město Mikkeli neprovedlo během restrukturalizace žádná opatření podpory.
(100)
Finsko posléze předložilo tvrzení týkající se jednotlivých provedených opatření: Co se týká uplatnění záruky města Mikkeli za úvěr poskytnutý v roce 2000, Finsko uvedlo, že město Mikkeli neposkytlo společnosti Karjaportti žádné nové úvěry, nýbrž na žádost banky Tapiola pouze nastoupilo na počátku restrukturalizace pod soudním dohledem na místo věřitele, což je běžné opatření v rámci takovéto restrukturalizace. Co se týká podmínek splácení úvěru, Finsko podotýká, že tyto podmínky byly stanoveny v programu restrukturalizace a že byly pro všechny věřitele v dané skupině věřitelů stejné.
(101)
Pokud jde o nezaplacené poplatky, Finsko objasnilo, že pohledávky vznikly vůči oddělení správy majetku, oddělení vodního hospodářství a oddělení nakládání s odpady v rámci městského úřadu. Pohledávky spočívají v nezaplacených poplatcích, které vznikly před zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem. Město Mikkeli neposkytlo za tyto dlužné částky žádné záruky, jelikož se jednalo o pohledávky splatné městu. Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem proto byly v programu restrukturalizace uvedeny jako jedna částka.
5.1.7. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(102)
Finsko uvedlo, že akcie realitní společnosti Kiinteistö Oy Suksimäki byly od společnosti Karjaportti odkoupeny za tržní cenu. Finsko předložilo nezávislé prohlášení odhadce, podle něhož hodnota akcií činila na základě převládající výše nájemného přibližně 1 milion EUR. Tato hodnota byla upravena s ohledem na aktuální výši nájemného, a akcie byly proto odkoupeny za cenu 860 000 EUR. Tato majetková transakce tudíž nezahrnovala prvek podpory.
5.1.8. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(103)
Co se týká přeměny nezaplacených úroků na úvěr, Finsko za prvé tvrdí, že neplacení úroků je obvyklým opatřením v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem. Přeměna těchto nezaplacených úroků na úvěry, které budou mít lepší pořadí než ostatní úvěry, se předpokládá ve finských právních předpisech. Finsko se mimoto domnívá, že přeměna nezaplacených úroků na úvěr byla provedena v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož soukromí věřitelé přeměnili nezaplacené úroky na úvěry společně s městem Mikkeli.
5.1.9. Odpisy dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(104)
Finsko potvrdilo, že vykazování dluhů jako ztráty je pouhou účetní operací na straně věřitele, která se provádí v souladu se zásadou obezřetnosti a příslušnými ustanoveními zákona o účetnictví č. 1336/1997. Finsko tvrdí, že odpis dluhů neovlivňuje právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, tj. dluhy nejsou prominuty. Město Mikkeli potvrdilo, že neprominulo dluhy vykazované jako ztráty a že nadále usiluje o jejich splacení. Dluh je součástí zajištěné pohledávky v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem.
5.1.10. Neprovedení záruky, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(105)
Před zpětvzetím oznámení o záruce v březnu 2010 Finsko uvedlo, že záruka je slučitelná podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Vzhledem k zpětvzetí oznámení nejsou argumenty Finska představeny podrobněji.
5.1.11. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(106)
Finsko uvedlo, že úprava splátkového kalendáře představuje opatření, které je neodmyslitelně spojeno s restrukturalizací pod soudním dohledem a nezahrnuje státní podporu. Podle Finska se věřitelé společnosti Karjaportti vzájemně dohodli, že úprava splátkového kalendáře je přiměřenou alternativou v zájmu ochrany jejich pohledávek. Finsko Komisi informovalo, že k oznámené úpravě splátkového kalendáře nikdy nedošlo, jelikož správní soud v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) úpravu splátkového kalendáře zastavil. Finsko objasnilo, že dluhy společnosti Karjaportti byly přesto restrukturalizovány, a to na základě řady návrhů společnosti Karjaportti v období 2009-2011, které město Mikkeli přijalo. Finsko uvádí, že tato následná úprava splátkového kalendáře je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, jelikož město Mikkeli a všichni ostatní věřitelé provedli úpravu splátkového kalendáře za stejných podmínek.
5.2. Opatření provedená společností Finnvera
5.2.1. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(107)
Finsko se domnívá, že záruka byla poskytnuta v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Záruka každopádně nezahrnovala státní podporu. Za prvé se nezvýšilo riziko společnosti Finnvera, jelikož záruka nahradila záruku, kterou společnost Finnvera poskytla na půjčku na důchody již dříve (v roce 1992). Tato půjčka byla v roce 2004 nahrazena novou půjčkou na důchody, pro niž společnost Finnvera poskytla dotyčnou záruku. Současně poskytli společnosti Karjaportti úvěry dva soukromí věřitelé, aby bylo možné financovat odklad plateb z roku 2004. Na záruku se mimoto vztahoval vysoký poplatek a prvek podpory obsažený v záruce byl nižší než strop podpory de minimis. Výhledy společnosti Karjaportti byly v době poskytnutí záruky dobré.
5.2.2. Úvěr poskytnutý dne 12. ledna 2006 (opatření č. 14)
(108)
Finsko se domnívá, že úvěr poskytnutý v roce 2006 nezahrnuje státní podporu, jelikož společnost Finnvera jednala jako soukromý věřitel v tržním hospodářství, když v souladu s programem restrukturalizace přeměnila nezaplacené úroky na nový úvěr. Rovněž soukromí věřitelé přeměnili nezaplacené úroky na nové úvěry krátce před tím, než tak učinila společnost Finnvera, a to za obdobných podmínek.
5.2.3. Záruka poskytnutá dne 14. září 2006 (opatření č. 15)
(109)
Finsko se domnívá, že záruka byla udělena v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Záruka každopádně nezahrnuje státní podporu, jelikož pokrývá pouze 16,7 % částky ve výši 1,8 milionu EUR, a zbývající částku pokryli soukromí věřitelé formou záruk.
5.2.4. Úvěr poskytnutý dne 6. července 2007 (opatření č. 16)
(110)
Finsko se domnívá, že úvěr poskytnutý v roce 2007 nezahrnoval státní podporu, jelikož společnost Finnvera jednala společně se dvěma soukromými věřiteli, kteří ve stejné době poskytli nové úvěry za obdobných podmínek. Úvěr byl mimoto zajištěn hodnotnými zástavními právy k nemovitostem a obchodními hypotékami.
5.2.5. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(111)
Finsko se domnívá, že protizáruka byla poskytnuta v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Protizáruka každopádně nezahrnuje státní podporu, jelikož druhou zúčastněnou stranou byl soukromý věřitel a poplatek za poskytnutí záruky, který uložila společnost Finnvera, byl podstatně vyšší než poplatek za poskytnutí záruky, který stanovil soukromý věřitel.
6. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(112)
Zúčastněná strana se vyjádřila pouze k opatřením č. 1, č. 2, č. 3, č. 5, č. 7, č. 9 a č. 10.
6.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1)
(113)
Zúčastněná strana uvedla, že záruka byla poskytnuta k zajištění úvěru ve výši 25 milionů FIM určeného na investici do nového výrobního závodu.
6.1.2. Postoupení pozemku (opatření č. 2)
(114)
Zúčastněná strana uvedla, že pozemek byl přidělen společnosti Karjaportti a město Mikkeli se zavázalo zajistit inženýrské sítě a další potřebné technické práce, přičemž celkové náklady činily 2,5 milionu FIM. Společnost Karjaportti zaplatila za pozemek částku ve výši 1,2 milionu FIM. V účetních knihách společnosti Karjaportti je pozemek oceněn na 403 000 EUR a zúčastněná strana se dotázala, zda mohlo přidělení pozemku představovat státní podporu.
6.1.3. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(115)
Zúčastněná strana tvrdí, že město Mikkeli odkoupilo v Mikkeli šest opuštěných továrních budov a zaplatilo za ně celkem 6,7 milionu EUR. Investor jednající v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství by neodkoupil majetek společnosti ve vážných finančních potížích za takovouto cenu.
6.1.4. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(116)
Zúčastněná strana uvedla, že společnost Karjaportti měla v době poskytnutí záruky vážné potíže. Společnost měla velké dluhy vůči městu Mikkeli a skupině společností ve vlastnictví města Mikkeli.
6.1.5. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(117)
Zúčastněná strana tvrdí, že cena zaplacená za akcie v realitní společnosti byla vyšší než účetní hodnota těchto akcií.
6.1.6. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(118)
Zúčastněná strana předložila kopii záznamu ze zasedání rady města Mikkeli ze dne 5. února 2007, na němž bylo rozhodnuto o odpisu dluhů v účetních výkazech za rok 2006. Zúčastněná strana mimoto uvedla, že bylo přinejmenším neobvyklé, že město Mikkeli odepsalo ve svých účetních výkazech za rok 2008 miliony eur dluhu společnosti Karjaportti, a zejména se ptá, proč bylo město Mikkeli současně ochotno poskytnout společnosti Karjaportti další záruky.
7. POSOUZENÍ
(119)
V čl. 107 odst. 1 SFEU je stanoveno, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(120)
Podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU jsou kumulativní, a musí být tudíž splněny současně, aby se opatření považovalo za státní podporu.
(121)
Zatímco čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví obecný zákaz státních podpor v Unii, v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU jsou uvedeny výjimky z obecného pravidla, že takováto podpora je neslučitelná s vnitřním trhem, jak se uvádí v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(122)
V následujících oddílech posoudí Komise existenci podpory zvlášť u každého z popsaných opatření. Pokud opatření zahrnuje státní podporu, posoudí Komise její slučitelnost. Komise rozlišuje mezi opatřeními, která byla zrušena, opatřeními, která provedlo město Mikkeli, a opatřeními provedenými společností Finnvera. Nejprve je posouzeno, ke kterému okamžiku lze společnost Karjaportti považovat za podnik v obtížích.
7.1. Podnik v obtížích
(123)
Pro existenci státní podpory i slučitelnost dotyčných opatření je důležité, zda byl příjemce v době provedení opatření podnikem v obtížích. Otázku, zda lze společnost Karjaportti považovat za podnik v obtížích, je nutno posoudit podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, a to až do dne 9. října 2004, což je datum, kdy tyto pokyny přestaly platit (38). Ode dne 10. října 2004 jsou použitelné pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (39).
(124)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 lze společnost považovat za podnik v nesnázích, pokud splňuje tzv. tvrdá kritéria stanovená v bodě 5 těchto pokynů, tj. v případě, že zmizela více než polovina upsaného kapitálu nebo pokud společnost může být předmětem kolektivního úpadkového řízení podle vnitrostátního práva. Nejsou-li tvrdá kritéria splněna, může přesto společnost vykazovat „obvyklé znaky podniku v nesnázích“ podle bodu 6 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, jako jsou zvyšující se ztráty, snižující se obrat, rostoucí množství zásob, nadbytečná kapacita, snižující se peněžní tok, rostoucí dluh, rostoucí úrokové platby a klesající nebo nulová čistá hodnota aktiv (tzv. měkká kritéria). Pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 obsahují podobná tvrdá a měkká kritéria v bodech 10 a 11.
(125)
V tomto kontextu Komise podotýká, že v roce 2000 společnost Karjaportti nepřišla o svůj kapitál, ani nevykazovala „obvyklé znaky“ podniku v nesnázích. Ve skutečnosti se zdá, že společnost Karjaportti byla zdravým podnikem, který v období mezi rokem 2000 a 2002 vykazoval vysoký obrat, kladný hospodářský výsledek, stabilní akciový kapitál a rezervy na poměrně vysoké úrovni (viz rovněž tabulka I).
(126)
V následujících letech vypadala situace neutěšeněji. Obrat se snižoval a ztráty se od roku 2003 do roku 2004 významně zvýšily. Dluh narůstal a již počátkem roku 2004 začal příjemce dluhy restrukturalizovat a musel věřitele požádat o odklad plateb (40). Rovněž se zdá, že společnost Karjaportti měla určité nadbytečné kapacity. Mimoto je třeba vzít v úvahu, že již v roce 2004 nebyly ztráty společnosti Karjaportti pokryty rezervním fondem (viz tabulka I).
(127)
Podle účetních výkazů společnosti Karjaportti akciový kapitál společnosti v roce 2004 téměř zmizel, jelikož se v porovnání s rokem 2003 dramaticky snížil na méně než desetinu své hodnoty. Od té doby společnost vykazovala zápornou hodnotu majetku, jež se v posledních letech zvyšovala. Společnost Karjaportti byla od roku 2003 ztrátová s výjimkou roku 2006. Zisk, jehož bylo dosaženo v roce 2006, nelze považovat za známku zotavování společnosti, jelikož nevyplýval z její hlavní činnosti. Provozní zisk společnosti Karjaportti byl i nadále záporný stejně jako v předchozích a následujících letech. Zisk v roce 2006 nepostačoval k vyrovnání výše schodku, který se nahromadil v minulých účetních obdobích, ani k vyrovnání záporné hodnoty majetku. Celková finanční situace společnosti Karjaportti byla i nadále značně nepříznivá. V roce 2008 navrhly daňové úřady dvakrát vyhlášení úpadkového řízení vůči společnosti Karjaportti.
(128)
Na základě skutečností uvedených v 125.-127. bodě odůvodnění lze vyvodit závěr, že se společnost Karjaportti považuje od počátku roku 2004 za podnik v potížích podle bodu 5 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 resp. bodu 11 pokynů k podpoře na záchranu z roku 2004. Rovněž v roce 2008, kdy byla společnost Karjaportti předmětem úpadkového řízení, se považuje za podnik v obtížích podle bodu 10 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
7.2. Zrušená opatření
7.2.1. Neprovedená záruka, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(129)
V souladu s článkem 8 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (41) (dále jen „procesní nařízení“), může členský stát po zahájení formálního vyšetřovacího řízení oznámení vzít zpět v přiměřené době před rozhodnutím Komise o tom, zda oznámené opatření představuje státní podporu. V tomto případě Komise rozhodne o ukončení řízení z toho důvodu, že je bezpředmětné.
(130)
Jelikož se rozhodnutí zastupitelstva města Mikkeli o poskytnutí záruky společnosti Karjaportti nestalo pravomocným a městská rada v únoru 2010 rozhodla, že záruka nebude poskytnuta, Finsko vzalo oznámení o záruce v březnu 2010 zpět. Co se týká této záruky, šetření je tudíž bezpředmětné.
7.3. Opatření, která provedlo město Mikkeli
7.3.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1) a postoupení pozemku (opatření č. 2)
(131)
Záruka (opatření č. 1): Jak je popsáno v (14).-(16). bodě odůvodnění, město Mikkeli poskytlo záruku v červnu 2000 a v prosinci 2004 uskutečnilo platby na základě této záruky. Poté, co se město Mikkeli stalo věřitelem společnosti Karjaportti, podmínky úvěru se v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem změnily (podrobnosti viz 34.-39. bod odůvodnění).
(132)
Proto je třeba rozlišovat několik kroků. Zatímco podpora je poskytnuta v okamžiku, kdy je dána záruka, případné platby státu podle podmínek záruky se nepovažují za poskytnutí státní podpory (42). Na druhou stranu by změna podmínek úvěru poté, co se stát, který je ručitelem, stal věřitelem, mohla znamenat státní podporu. Níže je přezkoumáno, zda záruka udělená v červnu 2000 představuje státní podporu. Otázka, zda by změny podmínek úvěru mohly představovat státní podporu, je posouzena jako součást opatření č. 6 (viz 188.-195. bod odůvodnění).
(133)
Záruku poskytlo město Mikkeli, a proto zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu.
(134)
Aby opatření zahrnovalo státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí poskytovat výhodu, kterou by podnik za běžných tržních podmínek nezískal. Za účelem tohoto posouzení použije Komise sdělení o zárukách z roku 2000. V době provedení opatření platilo sdělení o zárukách z roku 2000. Jak však jednoznačně uvádí judikatura Soudního dvora, „otázka, zda je podpora státní podporou ve smyslu Smlouvy, musí být vyřešena na základě objektivních skutečností, které je třeba posuzovat v okamžiku přijetí rozhodnutí Komise“ (43). V případě dotyčného posouzení proto Komise použije sdělení o zárukách z roku 2008.
(135)
Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory vyloučit, jsou-li splněny čtyři kumulativní požadavky: „a) dlužník nemá finanční potíže […], b) rozsah poskytnuté záruky lze náležitě změřit, […] c) záruka nepokrývá více než 80 % nesplacené půjčky nebo jiného finančního závazku […], d) za záruku se platí běžná tržní cena […]“.
(136)
V daném případě neměl dlužník v době poskytnutí záruky finanční potíže (viz 123.-128. bod odůvodnění). Posuzovaná záruka však pokrývá úvěr v plné výši.
(137)
Záruka byla mimoto udělena bez jakéhokoli poplatku, ačkoli se orgán, který záruku poskytl, sám domníval, že znamenala velké riziko (44). Zatímco Finsko tvrdí, že společnost Karjaportti mohla získat podobnou záruku na trhu, Komise zastává názor, že nulovou záruční prémii nelze považovat za prémii, která se blíží tržní prémii platné v době poskytnutí záruky. Záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši, tj. orgán, který záruku poskytl, nesl sám riziko nesplacení příjemcem, a záruka byla udělena jako absolutní záruka, tj. ručitel odpovídal za jistinu, jako by se jednalo o jeho vlastní dluh, a věřitel mohl ručitele požádat o splacení jistiny, jakmile se stala splatnou.
(138)
V daném případě se proto Komise v rozporu s názorem Finska domnívá, že nelze mít za to, že opatření neobsahuje žádnou podporu.
(139)
Tvrzení Finska, že opatření bylo provedeno spolu s ostatními stranami, lze zamítnout, jelikož podle informací, které předložilo Finsko, byly ostatní strany, jež se podílely na investici, rovněž ve vlastnictví státu. Usuzuje se proto, že opatření poskytlo společnosti Karjaportti výhodu.
(140)
Aby se opatření považovalo za státní podporu, musí být specifické nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje pouze určité podniky nebo určitá odvětví výroby. Posuzované opatření bylo provedeno ve prospěch Karjaportti, jedné konkrétní společnosti. Komise se proto domnívá, že přijaté opatření představuje pro příjemce selektivní výhodu.
(141)
Komise musí rovněž posoudit, zda opatření, které přijalo město Mikkeli ve prospěch společnosti Karjaportti, může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy tím, že tuto společnost zvýhodnilo oproti (potenciálním) soutěžitelům, kteří státní podporu neobdrželi. Mezi členskými státy se obchoduje s masnými výrobky, což je oblast působnosti příjemce. Podle Finska vyváží společnost Karjaportti své výrobky především do Ruska, avšak rovněž do členských států. Komise se proto domnívá, že přijaté opatření může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(142)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření představuje státní podporu.
(143)
Postoupení pozemku (opatření č. 2): Finsko nepopírá, že opatření mohlo představovat státní podporu. Příjemci byla jednoznačně poskytnuta výhoda, jelikož nemusel za postoupení pozemku nic platit. Město Mikkeli mimoto uhradilo příjemci náklady na přípravu pozemku. Komise se proto domnívá, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu, kterou by na trhu nezískala.
(144)
Opatření mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, rovněž postoupení pozemku zahrnuje státní prostředky a lze je přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(145)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření představuje státní podporu.
(146)
Finsko tvrdí, že záruka spolu s postoupením pozemku na výstavbu výrobního závodu v Tikkale je slučitelná jako regionální podpora. V době provedení opatření č. 1 a č. 2, tj. v roce 2000, platily pokyny k regionální podpoře z roku 1998 (45). Posuzovaná opatření nebyla provedena na základě režimu podpory, nýbrž jako jednotlivá platba podpory ad hoc. Jelikož byla opatření provedena v odvětví, na něž se vztahují pokyny k regionální podpoře z roku 1998, spadají v zásadě do oblasti působnosti těchto pokynů. V době provedení nebyl příjemce podnikem v obtížích, jak je popsáno v 123.-128. bodě odůvodnění, a nacházel se v oblasti Itä-Suomen, což je region způsobilý pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU. Komise proto posoudila projekt podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998. Toto posouzení vedlo k následujícím připomínkám:
(147)
Podle oddílu 2 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 může být regionální podpora slučitelná pouze tehdy, existuje-li rovnováha mezi výslednými narušeními soutěže a výhodami podpory ve smyslu rozvoje znevýhodněného regionu. V této souvislosti Komise podotýká, že se předpokládalo, že dotyčný investiční projekt bude mít kladný dopad na regionální rozvoj. Tento projekt přispěl k dalšímu rozvoji hospodářské činnosti a k vytvoření nových a nepřímých pracovních míst. Jak je popsáno v 24. bodě odůvodnění, nový výrobní závod měl zvýšit počet pracovních míst v regionu ze 400 na 550-600.
(148)
V oddíle 4 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 jsou stanoveny podmínky pro poskytování slučitelné regionální podpory.
(149)
Za prvé, podle bodu 4.1 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 je cílem regionální podpory zajistit buď produktivní investici (počáteční investici), nebo vytvoření pracovních míst, která souvisejí s investicí. Počáteční investice znamená podle bodu 4.4 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 investici do fixního kapitálu, která se vztahuje ke zřizování nové provozovny, rozšíření existující provozovny, nebo zahájení činnosti zahrnující zásadní změnu výrobku nebo výrobního procesu v existující provozovně. Posuzovaná opatření byla použita k výstavbě nového výrobního závodu, což je počáteční investice ve smyslu bodu 4.4 pokynů k regionální podpoře z roku 1998.
(150)
Za druhé, intenzita podpory musí být nižší než strop regionální podpory ve výši 24 % (46). Za účelem výpočtu intenzity podpory je nutno určit hodnotu investice a prvek podpory obsažený v posuzovaných opatřeních.
(a)
Co se týká hodnoty investice, podle bodu 4.5 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 mohou způsobilé náklady v této souvislosti zahrnovat náklady na pozemky, budovy a strojní zařízení. V případě koupě lze uvažovat pouze o nákladech na zakoupení těchto aktiv. Finsko vypočítalo způsobilé náklady podle těchto ustanovení a výsledná částka činila 25 935 928 EUR (viz 22. bod odůvodnění a tabulka III).
(b)
Co se týká prvku podpory, Finsko předložilo výpočet, jehož věrohodnost byla ověřena Komisí. U opatření č. 1, záruky poskytnuté městem Mikkeli, lze k vyčíslení prvku podpory použít sdělení o zárukách z roku 2000. K vyčíslení prvku podpory se předpokládají tři způsoby, přičemž jedním z nich je vypočítat jej „jinou objektivně opodstatněnou a obecně přijímanou metodou“ (bod 3.2 sdělení o zárukách z roku 2000). Finsko porovnalo tržní sazbu u srovnatelné záruky se záruční prémií skutečně účtovanou městem Mikkeli, což se jeví jako objektivně opodstatněná a obecně přijímaná metoda. V případě opatření č. 2 spočívá prvek podpory v hodnotě pozemku a v nákladech na jeho přípravu, což je rovněž přijatelné. Pokud jde o financování poskytnuté společností Finnvera a Ministerstvem obchodu a průmyslu, které není předmětem tohoto rozhodnutí, pokud by se mělo za to, že toto financování obsahuje státní podporu, bylo by nutno vzít v úvahu i tento prvek podpory. Finsko předložilo výpočet pro prvek podpory obsažený v úvěru společnosti Finnvera, který se považoval za věrohodný. U přímých grantů Ministerstva obchodu a průmyslu byla vzata v úvahu celá částka. S přihlédnutím k prvku podpory obsaženému v opatřeních, která provedlo město Mikkeli, společnost Finnvera a Ministerstvo obchodu a průmyslu, činí prvek podpory (vypočítaný jako hrubý grantový ekvivalent) 3 617 143 EUR (viz tabulka II).
(151)
Prvek podpory ve výši 3 617 143 EUR odpovídá intenzitě podpory 13,95 % celkových způsobilých nákladů ve výši 25 935 928 EUR. Intenzita podpory je tudíž nižší než 24 % prahová hodnota.
(152)
Za třetí, podle bodu 4.10 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 musí být podpora pro počáteční investice podmíněna udržením investice po dobu nejméně pěti let. Finsko potvrdilo, že dotyčná investice má být udržena po dobu nejméně pěti let.
(153)
Za čtvrté, podle bodu 4.2 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 musí příspěvek příjemce na financování investice činit alespoň 25 %. Finsko potvrdilo, že tomu tak je.
(154)
Za páté Komise podotýká, že v souladu s bodem 4.2 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 byla žádost o podporu podána před zahájením práce na projektu, byla dodržena pravidla o kumulaci podpor stanovená v bodě 4.18 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 a nebyl překročen strop regionální podpory.
(155)
Na základě výše uvedených tvrzení vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 1 a 2 splňují podmínky stanovené v pokynech k regionální podpoře z roku 1998, a jsou proto slučitelná.
7.3.2. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(156)
Zásada investora v tržním hospodářství se vztahuje rovněž na nákup pozemků či jiných aktiv státem. Tento nákup může zahrnovat státní podporu, pokud jej nelze považovat za běžnou obchodní transakci. I v případě, že orgán veřejné moci nakoupí zboží a služby za tržní ceny, může se přesto jednat o státní podporu, pokud se ukáže, že stát ve skutečnosti dotyčné pozemky nebo aktiva nepotřeboval (47).
(157)
Komise proto musí posoudit, zda lze odkoupení pozemků považovat za běžnou obchodní transakci. Za tímto účelem je nutno posoudit, zda cena, kterou zaplatilo město Mikkeli, odrážela hodnotu pořízených pozemků a stavby.
(158)
Podle zúčastněné strany by soukromý investor v tržním hospodářství nebyl ochoten zaplatit částku ve výši 6,7 milionu EUR za tovární budovy, jež za tuto cenu odkoupilo město Mikkeli.
(159)
Finsko poskytlo na druhou stranu Komisi údaje o hodnotě nemovitostí. Podle Finska držela v době odkoupení nemovitostí soukromá banka […] zástavní právo k jedné z prodaných nemovitostí v hodnotě 7,5 milionu EUR (48).
(160)
Finsko Komisi sdělilo, že ocenění pozemků není k dispozici. Komise se domnívá, že hodnota zástavního práva, které držela soukromá banka, může poskytovat údaj o hodnotě nemovitosti. Před přijetím zajištění banka dotyčnou nemovitost ocení, takže v případě, že dlužník není schopen dluh splácet, může být banka uspokojena uplatněním zástavního práva.
(161)
V případě dotyčných nemovitostí zaplatilo město Mikkeli kupní cenu ve výši 6 646 787 EUR, což je méně než zapsaná hodnota zástavního práva k jedné z nemovitostí, které před uzavřením prodeje držela soukromá strana. Kromě této nemovitosti bylo městu Mikkeli prodáno pět jiných pozemků a jedna stavba. Komise mimoto podotýká, že město Mikkeli odkoupilo pozemky za účelem přeměny těchto pozemků na obytnou oblast provedením změn v územních plánech; pozemky se nacházely blízko centra města a v atraktivní obytné oblasti.
(162)
Na základě výše uvedených skutečností jsou rozptýleny pochybnosti Komise ohledně ceny zaplacené za pozemky a stavby, jež byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení. Usuzuje se, že město Mikkeli odkoupilo pozemky a stavbu za cenu, která odrážela jejich hodnotu, a že je splněno kritérium investora v tržním hospodářství. Komise proto vyvozuje závěr, že dotyčné opatření nezahrnuje státní podporu.
7.3.3. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4) a záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(163)
Stejně jako u záruky poskytnuté v červnu 2000 je třeba rozlišovat několik kroků (poskytnutí záruky; platba na základě záruky; změna podmínek úvěru; viz 132. bod odůvodnění). Níže je proto přezkoumáno, zda záruky poskytnuté v březnu 2004 a v květnu 2004 představují státní podporu. Otázka, zda by změna podmínek úvěru mohla představovat státní podporu, je posouzena jako součást opatření č. 6 (viz 188.-195. bod odůvodnění).
(164)
Opatření č. 4: V rozporu s tvrzeními Finska uvedenými v (92). bodě odůvodnění se Komise domnívá, že přeměna existujících závazků na novou záruku může představovat státní podporu. V této souvislosti je nutno rozlišovat mezi existující podporou a novou podporou. Definice existující podpory zahrnuje jednotlivé podpory, které byly zavedeny před vstupem Smlouvy v platnost (čl. 1 písm. b) procesního nařízení), Naopak novou podporou je „každá podpora […], která není existující podporou, včetně změn existující podpory“ (čl. 1 písm. c) procesního nařízení). Podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (49), se změnou rozumí „jakákoli změna kromě úprav čistě formálního či administrativního charakteru, která nemůže ovlivnit hodnocení slučitelnosti opatření se společným trhem“.
(165)
Město Mikkeli udělilo dne 8. března 2004 ve skutečnosti novou záruku, která představovala zajištění nového úvěru poskytnutého bankou Tapiola dne 14. dubna 2004. Novou záruku nelze považovat za pokračování staré záruky, jelikož byla udělena pro nový úvěr s novými podmínkami. Názor Komise nemění ani skutečnost, že tento úvěr nahradil úvěr poskytnutý bankou Tapiola v roce 1992, za který se zaručilo město Mikkeli. Ačkoliv je pravdou, že nový úvěr představoval nesplacenou jistinu starého úvěru, úroková sazba byla pro společnost Karjaportti příznivější (4,5 % ročně u starého úvěru; 4 % ročně u nového úvěru) a došlo ke změně doby trvání půjčky (starý úvěr měl být splacen do deseti let od poskytnutí, tj. v listopadu 2002; nový úvěr umožňoval splácení do roku 2014). Celkově je částka nového úvěru (jistina plus úroky za roky 2004 až 2014) vyšší než u starého úvěru. Poskytnutím nové záruky se riziko pro město Mikkeli, a tudíž i výše záruky, v porovnání se starou zárukou zvýšily. Poskytnutí nové záruky je nutno pokládat za změnu staré záruky, což umožňuje považovat novou záruku za novou podporu. Tvrzení Finska, že stará záruka byla poskytnuta před přistoupením Finska, a lze ji tudíž považovat za existující podporu a že novou záruku nelze považovat za poskytnutí nové podpory, lze proto zamítnout.
(166)
Otázku, zda záruka poskytla příjemci výhodu, lze posoudit na základě sdělení o zárukách z roku 2008. V době provedení opatření platilo sdělení o zárukách z roku 2000. Jak je však objasněno v 134. bodě odůvodnění, Komise použije při posuzování opatření sdělení o zárukách z roku 2008. Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory v případě individuálních státních záruk vyloučit, jsou-li splněny čtyři kumulativní požadavky (viz 135. bod odůvodnění). Posuzovaná záruka pokrývá úvěr v plné výši. To postačuje ke konstatování, že existenci státní podpory nelze vyloučit na základě bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008. V rozporu s tvrzením Finska se Komise mimoto domnívá, že v březnu 2004 již byla společnost Karjaportti podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (viz 123.-128. bod odůvodnění), což je další důvod, proč záruka nemůže spadat do oblasti působnosti bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008.
(167)
Záruka byla navíc udělena bez jakéhokoli poplatku za poskytnutí záruky, ačkoli se společnost potýkala s problémy a riziko pro město Mikkeli bylo možno považovat za značné. Záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši, tj. orgán, který záruku poskytl, nesl sám riziko nesplacení příjemcem, a záruka byla udělena jako absolutní záruka, tj. ručitel odpovídal za jistinu, jako by se jednalo o jeho vlastní dluh, a věřitel mohl ručitele požádat o splacení jistiny, jakmile se stala splatnou.
(168)
Finsko se domnívá, že opatření je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, zejména vzhledem k účasti soukromých stran. Toto tvrzení lze zamítnout. Podle informací předložených Finskem soukromé strany za prvé neposkytly příjemci záruky, nýbrž úvěry. Za druhé, úvěry soukromých stran nebyly poskytnuty ve stejné době jako zaručené půjčky na důchody. Za třetí, úroková sazba, kterou požadovala u úvěru přinejmenším jedna ze soukromých stran, byla vyšší než úroková sazba u půjčky na důchody. Co je důležitější, soukromé strany souhlasily pouze s krátkodobými úvěry trvajícími několik měsíců, zatímco záruka poskytnutá městem Mikkeli se vztahovala na úvěr s desetiletou dobou trvání.
(169)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se usuzuje, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu. Opatření č. 4 mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, rovněž tato záruka zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(170)
Opatření č. 5: Tvrzení Finska, že opatření bylo provedeno s cílem pokračovat v investici, která byla zahájena v roce 2000, lze zamítnout, jelikož záruka jednoznačně představovala nové opatření.
(171)
Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory v případě individuální státní záruky vyloučit, jsou-li splněny čtyři kumulativní požadavky (viz 135. bod odůvodnění). Stejně jako u opatření č. 4 pokrývá posuzovaná záruka úvěr v plné výši a v květnu 2004 již byla společnost Karjaportti podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (viz 123.-128. bod odůvodnění). Záruka proto nemůže spadat do oblasti působnosti bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008.
(172)
Obdobně jako u opatření č. 4 byla záruka navíc udělena bez jakéhokoli poplatku za poskytnutí záruky, ačkoli se společnost potýkala s problémy a riziko pro město Mikkeli lze považovat za značné. Záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši a byla poskytnuta jako absolutní záruka. V daném případě se proto Komise na rozdíl od názoru Finska domnívá, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu.
(173)
Opatření č. 5 mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, rovněž tato záruka zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(174)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 4 a č. 5 představují státní podporu.
(175)
Finsko nepředložilo žádná tvrzení, pokud jde o slučitelnost opatření č. 4. U opatření č. 5 se Finsko dovolávalo čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU a pokynů k regionální podpoře z roku 1998 (viz 95. bod odůvodnění). Pokyny k regionální podpoře z roku 1998 však nemohou sloužit jako základ slučitelnosti, jelikož v době poskytnutí obou záruk již byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích (viz 123.-128. bod odůvodnění). Podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998 je nutno podporu pro podniky v potížích posoudit podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci (50). Komise proto za prvé posoudí, zda jsou opatření č. 4 a č. 5 slučitelná jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci. V době provedení těchto opatření platily pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (51).
(176)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které posuzované opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, ačkoliv opatření obsahuje podporu likvidity ve formě záruky (bod 23 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999), úvěry, na něž se příslušné záruky vztahují, nebyly poskytnuty s úrokovou sazbou přinejmenším srovnatelnou s úrokovými sazbami půjček pro zdravé podniky (referenční sazba pro Finsko platná v březnu 2004: 4,43 % plus 100 základních bodů; referenční sazba pro Finsko platná v květnu 2004: 4,43 % plus 100 základních bodů).
(b)
Za druhé, záruky nebyly spojeny s půjčkami, které mají být splaceny v období ne delším než dvanáct měsíců po vyplacení poslední splátky podniku (bod 23 písm. b) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(c)
Finsko za třetí neposkytlo žádné informace o tom, že podpora byla oprávněná na základě vážných sociálních důvodů a že neměla žádné závažné účinky přelévání na ostatní členské státy (bod 23 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(d)
Za čtvrté, záruky nebyly ukončeny nejpozději do šesti měsíců, ani nebyl vypracován restrukturalizační plán ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (bod 23 písm. d) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(e)
K dispozici nejsou rovněž žádné údaje o tom, že záruky byly omezeny na částku nezbytnou k udržení podniku v provozu po dobu, během níž je podpora schvalována (bod 23 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(177)
Opatření č. 4 a č. 5 nesplňují rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(a)
Za prvé, opatření nebyla podmíněna provedením restrukturalizačního plánu (bod 31 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999). Podotýká se, že nebyl vypracován restrukturalizační plán ve smyslu bodu 32 a následujících bodů pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(b)
Od příjemců podpory se za druhé očekává, že významně přispějí k restrukturalizačnímu plánu ze svých vlastních zdrojů (bod 40 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999), a v případě posuzovaných opatření nejsou k dispozici žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Za třetí, aby se zamezilo nepřípustnému narušení hospodářské soutěže, je nutno přijmout kompenzační opatření (bod 37 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999). Takováto opatření nebyla stanovena.
(178)
Komise se proto domnívá, že opatření nebyla provedena v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(179)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 4 a č. 5 mohla být slučitelná na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(180)
Výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 SFEU se v daném případě nepoužijí, jelikož dotyčná opatření nemají sociální povahu, nejsou poskytnuta individuálním spotřebitelům, nemají nahradit škody způsobené přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a nebyla poskytnuta hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo postižených rozdělením Německa.
(181)
Další výjimky jsou stanoveny v čl. 107 odst. 3 SFEU.
(182)
V čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností“. V době provedení opatření se společnost Karjaportti nacházela v takovéto oblasti.
(183)
V době provedení opatření č. 4 a č. 5 byla slučitelnost státní podpory pro podporované oblasti upravena pokyny k regionální podpoře z roku 1998. Podle těchto pokynů nejsou podniky v potížích způsobilé pro regionální podporu. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise vyvozuje závěr, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(184)
V čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Komise podotýká, že dotyčná podpora nemá napomoci uskutečnění významného projektu společného evropského zájmu, a Komise rovněž nezjistila, že by měla napravit vážnou poruchu ve finském hospodářství. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise dospěla k závěru, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU.
(185)
V čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU se uvádí, že za slučitelné se SFEU mohou být prohlášeny podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jestliže neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu. Tento článek se v daném případě zjevně nepoužije.
(186)
Ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU umožňuje schválit státní podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Komise vypracovala řadu pokynů a sdělení, jež objasňují, jak bude uplatňovat výjimku obsaženou v tomto článku. Komise se však domnívá, že vzhledem k povaze a charakteru podpory je zjevné, že v daném případě nejsou použitelné výjimky podle těchto pokynů a sdělení.
(187)
Na základě výše uvedených tvrzení se Komise domnívá, že opatření č. 4 a č. 5 zahrnují státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.3.4. Restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(188)
Hlavním tvrzením Finska popsaným v 96.-98. bodě odůvodnění je to, že město Mikkeli nebylo velkorysejší než ostatní věřitelé společnosti, nýbrž že jednalo společně se soukromými věřiteli příjemce a za stejných podmínek. Město Mikkeli proto jednalo jako soukromý investor v tržním hospodářství, když souhlasilo s programem restrukturalizace.
(189)
První otázkou, kterou je třeba v této souvislosti ověřit, je, zda se kritérium investora v tržním hospodářství vztahuje na případy, kdy jeden či více veřejných subjektů, jejichž chování lze přičíst státu, provádí několik opatření ve prospěch jednoho podniku. Touto otázkou se zabýval Soud prvního stupně ve věci BP Chemicals v. Komise (52). Podle Soudu neznamená samotná skutečnost, že veřejný podnik již uskutečnil kapitálové injekce do dceřiné společnosti, které se považují za „podporu“, automaticky to, že další kapitálové injekce nemohou být považovány za investici, která splňuje kritérium soukromého investora v tržním hospodářství. Komise však musí určit, zda lze několik opatření ve prospěch jednoho podniku přiměřeně oddělit a posoudit jako samostatná opatření. V této souvislosti je podle Soudu nutno posoudit časovou posloupnost dotyčných opatření, jejich účel a situaci dceřiné společnosti v době přijetí každého rozhodnutí o vložení kapitálu (53).
(190)
V dotyčném případě musí Komise určit, zda lze záruky poskytnuté v březnu a v květnu 2004 (opatření č. 4 a opatření č. 5) oddělit od restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6). Ačkoliv je pravdou, že o všech třech opatřeních bylo rozhodnuto během jednoho roku, Komise podotýká, že se tato opatření uskutečnila v jiném kontextu. Mezitím byla zahájena restrukturalizace pod soudním dohledem, jíž se účastnili všichni věřitelé společnosti. Cílem opatření č. 6 proto již nebylo společnosti umožnit, aby obnovila svou životaschopnost bez platební neschopnosti získáním nových peněžních prostředků od soukromých bank. Město Mikkeli stejně jako všichni ostatní věřitelé usilovalo o získání co nejvyšší částky nesplacených pohledávek na základě omezení vnitrostátního úpadkového práva. Komise se proto domnívá, že opatření č. 6 lze oddělit od opatření č. 4 a č. 5.
(191)
Jak je popsáno v 31. bodě odůvodnění, společnost Karjaportti podala společně se svými soukromými věřiteli u okresního soudu v Mikkeli návrh na restrukturalizaci pod soudním dohledem podle zákona o restrukturalizaci podniků č. 47/1993. Soudu byl předložen program restrukturalizace, včetně podrobných údajů o opatřeních, která jsou v současnosti posuzována. Po ověření soud program restrukturalizace schválil. Komise podotýká, že společnost Karjaportti byla předmětem restrukturalizace pod soudním dohledem podle finského práva. Účelem této restrukturalizace pod soudním dohledem je obnovení životaschopného podnikání dlužníka v tísni, zajištění jeho další životaschopnosti a dosažení restrukturalizace dluhů. Komise se proto domnívá, že opatření, která město Mikkeli přijalo během restrukturalizace pod soudním dohledem, lze posoudit podle zásady investora v tržním hospodářství.
(192)
Podle rozsudku ve věci Magefesa (54) mohou v případě, je-li stát velkorysejší než ostatní věřitelé společnosti, opatření v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem představovat státní podporu. Komise proto ověří, zda se v rámci restrukturalizace se soukromými a veřejnými věřiteli skutečně zacházelo stejně.
(193)
Za prvé se uvádí, že celkově představuje […] restrukturalizovaných dluhů (přibližně [30-70] %) dluhy vůči soukromým věřitelům. K hlavním soukromým věřitelům patří Nordea Bank, Pohjola Bank a Nordea Financing. Za druhé je třeba vzít v úvahu, že věřitelé společnosti Karjaportti byli rozděleni do různých skupin podle pořadí. Společně se soukromými věřiteli Nordea Bank, OKO/Pohjola Bank a Nordea Financing a rovněž specializovanou finanční společností Finnvera, která je ve vlastnictví státu, patřilo město Mikkeli do skupiny věřitelů s velkými zajištěnými pohledávkami. Jak je patrné v tabulce IV, v rámci těchto velkých zajištěných pohledávek má město Mikkeli podíl ve výši [10-40] %, zatímco na soukromé věřitele připadá společně podíl ve výši [30-70] %. Společnost Finnvera má podíl ve výši [10-40] %.
(194)
Níže bude každé z opatření přijatých městem Mikkeli posouzeno podrobněji:
(195)
Snížení úrokových sazeb u zajištěných pohledávek: Jak je patrné v tabulce V, úrokové sazby u úvěrů a ostatních dluhů (nezaplacené poplatky), které se považovaly za „velké zajištěné pohledávky“, byly u soukromých a veřejných věřitelů stejné s výjimkou […]. Tento věřitel získal u všech nesplacených částek od zahájení restrukturalizace úrokovou sazbu […] EURIBOR, zatímco ostatní věřitelé získali u části nesplacených částek do roku 2010 pouze úrokovou sazbu […] EURIBOR minus […] %. Příčinou tohoto rozdílu byla skutečnost, že […] měl nejvyšší pořadí, co se týká zajištění poskytnutého společností Karjaportti. Usuzuje se, že vyšší pořadí […] odůvodňuje rozdíl v použitých úrokových sazbách.
(196)
Úprava splátkového kalendáře: Pohledávky města Mikkeli byly odloženy ve stejném rozsahu jako pohledávky ostatních zajištěných věřitelů. Jak je patrné v tabulce VI, společnost Karjaportti musí všem zajištěným věřitelům hradit splátky od července 2009 do roku 2015, kdy se stane splatnou největší část těchto splátek (43 % jistiny každé zajištěné pohledávky). Splátky, které je nutno každému věřiteli hradit, mají ve vztahu k celkové výši pohledávky příslušného věřitele stejný poměr (2 % dlužné částky u prvních tří splátek; 4 % u dalších dvou splátek; 6 % u zbývající splátky). Poslední splátka představuje u každého ze zajištěných věřitelů 43 % jistiny. S městem Mikkeli se tudíž nezacházelo méně příznivě než se soukromými věřiteli v podobné situaci.
(197)
Podmíněné prominutí pohledávek: Podle programu restrukturalizace (jak je popsáno v 42. a 43. bodě odůvodnění) jsou částky, které mají být na konci restrukturalizace pod soudním dohledem prominuty v případě, že nebudou splněny určité ekonomické požadavky, založeny na srovnání mezi hodnotou zajištění v případě, že společnost Karjaportti pokračuje v činnosti, a hodnotou zajištění v případě jeho uplatnění, určenou pro každého příslušného věřitele s přihlédnutím k příslušnému pořadí. Hodnota zajištění byla u obou scénářů stanovena dvěma nezávislými odhadci v době vypracovávání programu restrukturalizace, a to na základě srovnatelných cen a údajů o nájemném. V tomto kontextu nemusí […] pohledávky na konci restrukturalizace pod soudním dohledem prominout, jelikož je věřitelem s nejvyšším pořadím. I u ostatních věřitelů byly příslušné částky stanoveny podle zmíněné metodiky, což vedlo k částkám uvedeným v 43. bodě odůvodnění. Metodiku použitou při stanovování příslušných částek lze považovat za věrohodnou, zejména kvůli tomu, že v případě obou scénářů spojuje příslušné pořadí s hodnotou zajištění. V praxi byl výpočet založen na oceněních nezávislého odborníka a u všech věřitelů se při stanovování částek, o něž mohou být restrukturalizované dluhy na konci restrukturalizace pod soudním dohledem maximálně sníženy, použily stejné zásady. Vzhledem k těmto skutečnostem lze mít za to, že se se všemi věřiteli zacházelo stejně.
(198)
Komise se celkově domnívá, že se během restrukturalizace pod soudním dohledem s městem Mikkeli nezacházelo méně příznivě než se soukromými věřiteli. Objevují-li se rozdíly oproti ostatním věřitelům, jsou odůvodněny různou kvalitou zajištění u příslušných věřitelů. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se proto vyvozuje závěr, že příjemce nezískal výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU plynoucí z restrukturalizace pod soudním dohledem. Pochybnosti, které Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení, byly rozptýleny a opatření popsaná v 31.-43. bodě odůvodnění nepředstavují státní podporu.
7.3.5. Odkoupení akcií (opatření č. 7)
(199)
Komise za prvé podotýká, že odkoupení akcií nebylo součástí restrukturalizace pod soudním dohledem.
(200)
Finsko tvrdí, že město Mikkeli při odkoupení akcií jednalo v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství. Za prvé, podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) je třeba určit, zda lze v případě opatření č. 7 použít zásadu investora v tržním hospodářství, jelikož město Mikkeli provedlo opatření podpory ve prospěch společnosti Karjaportti již v minulosti. V této souvislosti Komise podotýká, že opatření č. 4 a č. 5 byla přijata před zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem, zatímco k odkupu akcií došlo až posléze. Zatímco účelem opatření č. 4 a č. 5 bylo umožnit, aby měl příjemce nadále přístup k likviditě, po zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem bylo zřejmé, že tyto potřeby budou řešeny v rámci tohoto řízení. Usuzuje se proto, že opatření č. 7 lze oddělit od opatření č. 4 a č. 5 a že se na opatření č. 7 vztahuje zásada investora v tržním hospodářství.
(201)
Jak je popsáno v 156. bodě odůvodnění, zásada investora v tržním hospodářství se vztahuje na nákup pozemků či jiných aktiv státem. Finsko předložilo ocenění akcií, které provedla společnost […] (55), agentura pro správu nemovitostí se sídlem v Helsinkách. Ocenění ze dne 29. března 2005 stanovilo hodnotu akcií realitní společnosti v rozmezí od 1 milionu EUR do 1,1 milionu EUR. Ocenění vycházelo z hodnoty majetku ve vlastnictví společnosti. K určení hodnoty byly použity dvě metody: kapitálová hodnota při tržním nájemném (podle statistik bydlení sestavených finským statistickým úřadem) a hodnota při dalším prodeji (podle požadovaných cen).
(202)
V době prodeje akcií byla nemovitost pronajata s nájemným nižším, než bylo tržní nájemné. Podle ocenění bylo možné dosáhnout při maximálním ročním zvyšování nájemného do dvou let tržního nájemného. Hodnota nemovitosti byla proto v době prodeje upravena a město Mikkeli nakonec akcie odkoupilo za cenu ve výši 860 000 EUR.
(203)
Ocenění provedl nezávislý odborník. Použitou metodikou bylo (jak bylo popsáno výše) nejprve ověření kapitálové hodnoty při tržním nájemném a poté hodnoty při dalším prodeji. Obě hodnoty vycházely z tržních údajů a obě hodnoty byly použity ke stanovení hodnoty akcií, která byla upravena na úroveň nájemného převládajícího v době prodeje. Tato metodika se považuje za přijatelnou. Komise vyvozuje závěr, že akcie ve společnosti Kiinteistö Oy Suksimäki byly odkoupeny za tržní cenu a že opatření společnost Karjaportti nezvýhodnilo.
(204)
Na základě výše uvedených skutečností byly pochybnosti Komise, které byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení, rozptýleny a vyvozuje se závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.3.6. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(205)
Finsko tvrdí, že přeměna nezaplacených úroků na úvěry je obvyklým opatřením v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem. Je pravdou, že toto opatření lze považovat za opatření neodmyslitelně spojené s restrukturalizací pod soudním dohledem. V dotyčném případě byla přeměna nezaplacených úroků na úvěry v roce 2005 u všech věřitelů s velkými zajištěnými pohledávkami ([dva soukromí věřitelé] a společnost Finnvera) v zásadě stanovena již v programu restrukturalizace. Vzhledem k tomu nepovažuje Komise přeměnu nezaplacených úroků na úvěr za státní podporu. Je však nutno ověřit, zda úroková sazba, kterou město Mikkeli účtovalo společnosti Karjaportti, tuto společnost nezvýhodňovala.
(206)
V této souvislosti se Finsko domnívá, že město Mikkeli jednalo v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož soukromí věřitelé přeměnili nezaplacené úroky na úvěry společně s městem Mikkeli. Ze stejného důvodu jako v případě restrukturalizace pod soudním dohledem se za prvé usuzuje, že v případě opatření č. 8 je možné použít zásadu soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož toto opatření lze oddělit od opatření č. 4 a č. 5 (viz 189.-191. bod odůvodnění). S ohledem na použití zásady soukromého investora v tržním hospodářství v daném případě Komise podotýká toto: Ačkoliv je pravdou, že se změna týkala nejen města Mikkeli, nýbrž rovněž [soukromých věřitelů], úroková sazba účtovaná u těchto úvěrů nebyla stejná. Ve skutečnosti [jeden soukromý věřitel] požadoval tříměsíční EURIBOR plus 1,5 % a [další] soukromý investor tříměsíční EURIBOR plus 2 %, zatímco město Mikkeli požadovalo pouze tříměsíční EURIBOR plus 0,3 %. Úroková sazba, s níž město Mikkeli souhlasilo u tohoto úvěru, je proto o 1,2 % nižší než úroková sazba účtovaná [jedním soukromým věřitelem] a o 1,7 % nižší než úroková sazba účtovaná [druhým soukromým věřitelem]. Tvrzení, že město Mikkeli jednalo stejně jako soukromí věřitelé, lze tudíž zamítnout. Vzhledem k rozdílu v úrokových sazbách lze rovněž vyloučit, že město Mikkeli účtovalo u úvěru tržní poplatek. Úvěr, na nějž město Mikkeli přeměnilo nezaplacené úroky, proto společnost Karjaportti zvýhodnil.
(207)
Opatření č. 8 mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, úvěr zahrnuje státní prostředky a lze jej přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(208)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 8 představuje státní podporu.
(209)
Finsko nepředložilo žádná tvrzení ohledně slučitelnosti opatření č. 8. Jelikož v době přeměny nezaplacených úroků byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích (viz 123.-129. bod odůvodnění), Komise nejprve posoudí, zda je opatření č. 8 slučitelné jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci. V době provedení tohoto opatření byly použitelné pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (56).
(210)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které dotyčné opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, ačkoliv opatření spočívá v likvidní podpoře ve formě úvěru (bod 25 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), účtovaná úroková sazba není srovnatelná alespoň se sazbami, které jsou běžné u zdravých podniků (referenční sazba pro Finsko platná v prosinci 2005: 4,08 % plus 100 základních bodů; úrokovou sazbou účtovanou u úvěru byl tříměsíční EURIBOR + 0,3 %, což ke dni 19. prosince 2005 představovalo 2,486 % plus 30 základních bodů).
(b)
Finsko se za druhé nezavázalo, že do šesti měsíců od schválení podpory sdělí plán restrukturalizace, a doba trvání opatření nebyla omezena na šest měsíců (bod 25 písm. a) a c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(c)
Za třetí nebyla dodržena zásada „jednou a dost“ (bod 25 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní státní podporu již při dřívějších potížích.
(211)
Opatření nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(a)
Opatření není za prvé podmíněno prováděním plánu restrukturalizace (bod 34 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Ačkoliv je pravdou, že během restrukturalizace pod soudním dohledem byl vypracován program restrukturalizace společnosti Karjaportti, tento program nesplňuje požadavky uvedené v bodě 35 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (doba trvání 10 let, žádná analýza citlivosti, neobnovení dlouhodobé životaschopnosti v přiměřené lhůtě).
(b)
Od příjemců podpory se za druhé očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů (bod 43 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), a v případě posuzovaných opatření neexistují žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Opatření za třetí nedodržuje zásadu „jednou a dost“, jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní státní podporu již při dřívějších potížích.
(212)
Komise se proto domnívá, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(213)
Dále je třeba posoudit, zda by mohlo být opatření č. 8 slučitelné na základě některé z výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU. Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a opatření č. 5 (viz 179.-186. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že se nepoužije žádná z výjimek. Komise proto dospěla k závěru, že opatření č. 8 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.3.7. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(214)
Za prvé je nutno ověřit, zda tento odpis dluhů mohl poskytnout společnosti Karjaportti výhodu. Tak by tomu bylo v případě, že by město Mikkeli upustilo od vymáhání dluhů, tj. kdyby společnosti dotyčné dluhy prominulo.
(215)
Jak je popsáno v 105. bodě odůvodnění, Finsko potvrdilo, že odepsání dluhů bylo pouze účetním opatřením, které neovlivní právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, tj. že dluhy nebyly prominuty. Podle dokumentů, které Finsko předložilo, usiluje město Mikkeli i nadále o splacení dluhů.
(216)
V souladu se zásadou obezřetnosti podle správných účetních postupů a zákonem o účetnictví č. 1336/1997 nesmí hodnota pohledávek vykázaných v rozvaze překročit jejich pravděpodobnou hodnotu. Proto pohledávky, které pravděpodobně nemohou být inkasovány, jsou ve výkazu zisků a ztrát uvedeny jako výdaje.
(217)
Na základě výše uvedených skutečností se Komise domnívá, že se odepsání dluhů uskutečnilo v souladu s účetními standardy pouze v účetních výkazech města Mikkeli a příslušné pohledávky jsou v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem i nadále vymáhány.
(218)
Pochybnosti, které Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení, byly rozptýleny a lze vyvodit závěr, že opatření neposkytla společnosti Karjaportti žádnou výhodu. Opatření č. 9 a č. 10 proto nezahrnují státní podporu.
7.3.8. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(219)
Tvrzení Finska, že opatření je spojeno s restrukturalizací pod soudním dohledem a nezahrnuje státní podporu, lze zamítnout. Za prvé, úprava splátkového kalendáře v roce 2009 se v počátečním programu restrukturalizace nepředpokládala a za druhé, skutečnost, že tato restrukturalizace je prováděna v souladu s vnitrostátními právními předpisy, nepostačuje k vyloučení státní podpory (57).
(220)
Za státní podporu lze v zásadě považovat rovněž opatření snižující poplatky, jež jsou obvykle zahrnuty v rozpočtu daného podniku. Co se týká úpravy splátkového kalendáře, Komise posuzuje takovéto chování pomocí kritéria soukromého věřitele (58). Podle něho je stát posuzován jako veřejný věřitel, který usiluje podobně jako soukromý věřitel o navrácení jemu dlužných částek a který za tímto účelem uzavírá s dlužníkem dohody, podle kterých je pro nahromaděné dluhy stanoven splátkový kalendář nebo jsou jejich platby rozvrženy za účelem usnadnění jejich splácení (59). Příznivé zacházení ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU existuje v případě, že dlužná částka může být veřejnému věřiteli vrácena za příznivějších podmínek, než by připustil soukromý věřitel. Komise bere na vědomí tvrzení Finska, že úprava splátkového kalendáře nebyla provedena, jelikož ji správní soud v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) zakázal. Jak však uvedlo Finsko, splátkový kalendář byl přesto prodloužen, což vedlo k odkladu splatných plateb. V této souvislosti Komise podotýká, že se skutečně provedená úprava splátkového kalendáře liší od oznámené úpravy splátkového kalendáře, pokud jde o částky a lhůty. Částka, která byla městem Mikkeli skutečně restrukturalizována, je nižší než původně oznámená částka, a úprava splátkového kalendáře byla povolena na kratší dobu, než bylo oznámeno původně. Vzhledem k tomu se usuzuje, že oznámené opatření bylo provedeno se změnami. Bez ohledu na tyto změny Komise uvádí, že by soukromý věřitel nepovolil úpravu splátkového kalendáře v jakékoli formě, a to z důvodů uvedených v tomto bodě odůvodnění.
(221)
Soukromý věřitel obvykle vymáhá své pohledávky, pokud předem uzavřel dohody o úpravě splátkového kalendáře, které dlužník nedodržel (60). Město Mikkeli naproti tomu souhlasilo s další úpravou splátkového kalendáře poté, co společnost Karjaportti nedodržela podmínky úpravy splátkového kalendáře, které byly schváleny během restrukturalizace pod soudním dohledem. Pro nevymáhání mimoto neexistují žádné zvláštní důvody, jako je vyšší zajištění poskytnuté městu Mikkeli. Pokud jde o vyhlídky týkající se budoucí ziskovosti a životaschopnosti společnosti, Komise se domnívá, že finanční situace společnosti byla taková, že neumožňovala domnívat se, že by investice mohly v přiměřené lhůtě dosáhnout přijatelné úrovně ziskovosti. V době provedení opatření se společnost Karjaportti nacházela v úpadkovém řízení a od roku 2004 ve společnosti probíhala restrukturalizace pod soudním dohledem. Vzhledem k těmto skutečnostem Komise podotýká, že by hypotetický soukromý věřitel ve stejné situaci jako město Mikkeli nesouhlasil s další úpravou splátkového kalendáře.
(222)
Finsko v této souvislosti tvrdí, že město Mikkeli jednalo stejně jako ostatní věřitelé společnosti Karjaportti.
(223)
Co se týká oznámené úpravy splátkového kalendáře, dohoda se soukromými věřiteli byla podle Finska podmíněna dohodou s městem Mikkeli. Za druhé se zdá, že zamýšlená úprava splátkového kalendáře nepředpokládala u všech zajištěných věřitelů stejné podmínky. Zatímco město Mikkeli by odložilo splacení dlužných částek na rok 2011, soukromí věřitelé by obdrželi splátku již v roce 2009. Vzhledem k těmto skutečnostem lze tvrzení Finska zamítnout.
(224)
Na základě výše uvedeného vyvozuje Komise závěr, že opatření nesplňuje kritérium soukromého věřitele a poskytuje společnosti Karjaportti výhodu.
(225)
Co se týká ostatních požadavků vztahujících se na existenci státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, Komise podotýká, že úpravu splátkového kalendáře schválilo město Mikkeli, a proto zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu. Opatření lze považovat rovněž za selektivní. Opatření narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy, jak je podrobněji popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění.
(226)
Na základě výše uvedených skutečností dospěla Komise k závěru, že opatření představuje státní podporu.
(227)
Hlavním tvrzením Finska bylo to, že toto opatření nezahrnuje státní podporu; opatření č. 12 však oznámilo rovněž jako podporu na záchranu (viz 1. bod odůvodnění). Když město Mikkeli souhlasilo s úpravou splátkového kalendáře, byla společnost Karjaportti ve skutečnosti podnikem v obtížích ve smyslu bodu 10 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (viz 123.-129. bod odůvodnění). Slučitelnost dotyčného opatření je proto nutno posoudit na základě pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(228)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které dotyčné opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, opatření nespočívá v likvidní podpoře ve formě úvěrových záruk nebo úvěrů (bod 25 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), nýbrž v odkladu plateb.
(b)
Finsko se za druhé nezavázalo, že do šesti měsíců od schválení podpory sdělí plán restrukturalizace, a doba trvání opatření nebyla omezena na šest měsíců (bod 25 písm. a) a c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(c)
Za třetí není dodržena zásada „jednou a dost“ (bod 25 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní podporu již při dřívějších potížích.
(229)
Opatření nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(a)
Opatření není za prvé podmíněno prováděním plánu restrukturalizace (bod 34 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Podotýká se, že nebyl vypracován plán restrukturalizace ve smyslu bodu 35 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(b)
Za druhé se od příjemců podpory očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů (bod 43 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), a v případě posuzovaných opatření nejsou k dispozici žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Za třetí, aby se zamezilo přílišnému narušení hospodářské soutěže, je nutno přijmout kompenzační opatření (bod 38 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Žádná takováto opatření nebyla stanovena.
(d)
Opatření za čtvrté nedodržuje zásadu „jednou a dost“, jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní podporu již při dřívějších potížích.
(230)
Komise se proto domnívá, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(231)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 12 mohlo být slučitelné na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(232)
V daném případě se nepoužijí výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 SFEU, jelikož toto opatření nemá sociální povahu, není poskytnuto individuálním spotřebitelům, nemá nahradit škody způsobené přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a nebylo poskytnuto hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo postižených rozdělením Německa.
(233)
Další výjimky jsou stanoveny v čl. 107 odst. 3 SFEU.
(234)
V čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností“. V době provedení opatření se společnost Karjaportti nacházela v takovéto oblasti.
(235)
Slučitelnost státní podpory pro podporované oblasti je upravena pokyny k regionální podpoře z roku 1998. Podle těchto pokynů nejsou podniky v potížích způsobilé pro regionální podporu. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise vyvozuje závěr, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(236)
V čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Komise podotýká, že dotyčná podpora nemá napomoci uskutečnění významného projektu společného evropského zájmu, a Komise rovněž nezjistila, že by měla napravit vážnou poruchu ve finském hospodářství. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise dospěla k závěru, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU.
(237)
V čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU se uvádí, že za slučitelné se SFEU mohou být prohlášeny podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jestliže neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu. Tento článek se v daném případě zjevně nepoužije.
(238)
Ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU umožňuje schválit státní podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Komise vypracovala řadu pokynů a sdělení, jež objasňují, jak bude uplatňovat výjimku obsaženou v tomto článku. Komise se však domnívá, že vzhledem k povaze a charakteru podpory je zjevné, že v daném případě nejsou použitelné výjimky na základě těchto pokynů a sdělení.
(239)
Na základě výše uvedených tvrzení se Komise domnívá, že opatření č. 12 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.4. Opatření provedená společností Finnvera
(240)
Na úvod Komise připomíná, že se Finsko v rámci rozhodnutí o státní podpoře N 715/2006 zavázalo, že činnosti společnosti Finnvera budou omezeny na správu režimů státních podpor. Na tomto základě Komise dne 25. září 2007 (datum rozhodnutí Komise) rozhodla, že osvobození společnosti Finnvera od daně z příjmů nepředstavuje státní podporu. Opatření č. 13 až 17 byla provedena před přijetím rozhodnutí Komise ve věci N 715/2006. Opatření č. 18 bylo provedeno po přijetí rozhodnutí Komise ve věci N 715/2006. Při posuzování opatření č. 18 musí proto Komise vzít v úvahu závazek finských orgánů přijatý v daném případě.
7.4.1. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(241)
Aby se opatření považovalo za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí být provedeno přímo či nepřímo ze státních prostředků a lze je přičíst státu. Finsko nezpochybnilo skutečnost, že opatření, která přijala společnost Finnvera, zahrnují státní prostředky a lze je přičíst státu. Podle judikatury se prostředky podniku musí považovat za státní prostředky, pokud stát může prostřednictvím výkonu svého dominantního vlivu na takové podniky rozhodnout o použití jejich prostředků (61). Opatření provedená zvláštní finanční institucí, kterou je podle jejích stanov možné považovat za subjekt veřejného sektoru, lze obecně přičíst státu (62). Soudní dvůr dále objasnil pojem přičitatelnost v rozsudku ve věci Stardust Marine (63). Soudní dvůr uvedl tyto indicie pro zjištění přičitatelnosti: začlenění veřejného podniku do struktur veřejné správy; druh jeho činnosti a výkon této činnosti na trhu za běžných podmínek hospodářské soutěže se soukromými hospodářskými subjekty; právní postavení podniku (tedy zda podléhá veřejnému právu, nebo obecnému právu obchodních společností); intenzita dohledu orgánů veřejné moci nad vedením podniku. V této souvislosti Komise podotýká, že činnosti společnosti Finnvera podléhají správnímu právu, což naznačuje, že je úzce spojena s veřejnou správou. Společnost Finnvera je zvláštní finanční společnost zcela ve vlastnictví státu, která využívá státní záruku a poskytuje převážně státní podpory a financování, jež není snadno dostupné na trhu, například vývozní úvěry. Ačkoli se její činnosti mohou okrajově překrývat s obchodními bankami, nevykonává své činnosti za běžných podmínek hospodářské soutěže se soukromými hospodářskými subjekty. Je ustavena podle obecného práva obchodních společností; současně stát vykonává přísný dohled: stát jmenuje členy dozorčí rady z parlamentních skupin politických stran na základě jejich zastoupení ve finském parlamentu. Většinu členů představenstva je nutno vybrat z kandidátů jmenovaných několika ministerstvy (viz 56. a 57. bod odůvodnění). Vzhledem k těmto skutečnostem se Komise domnívá, že opatření, která přijala společnost Finnvera, zahrnují státní prostředky a lze je přičíst Finsku.
(242)
Pokud jde o otázku, zda opatření č. 13 poskytuje příjemci výhodu, opatření nebylo v rozporu s názorem Finska provedeno spolu se soukromými věřiteli za stejných podmínek. Ačkoli je pravdou, že […] a […] poskytly společnosti Karjaportti v roce 2004 úvěry, Komise nemá k dispozici žádné údaje, že tyto banky poskytly rovněž záruky. Úvěry poskytnuté oběma soukromými věřiteli byly mimoto uděleny až v létě 2004, tj. několik měsíců poté, co společnost Finnvera provedla opatření č. 13, a nelze tudíž mít za to, že společnost Finnvera jednala „společně“ s nimi. Zamítnout lze rovněž tvrzení Finska, že záruka byla udělena v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Za prvé, jak bylo objasněno výše, Komise při posuzování opatření použila sdělení o zárukách z roku 2008 (viz 134. bod odůvodnění). Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory v případě individuální státní záruky vyloučit, pokud dlužník nemá finanční potíže. Jelikož se Komise domnívá, že společnost Karjaportti byla v březnu 2004 podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku1999 (viz 123.-128. bod odůvodnění), lze použití sdělení o zárukách vyloučit. Finsko rovněž uvedlo, že se na záruku vztahoval vysoký poplatek. Vzhledem k finančním potížím společnosti Karjaportti v době poskytnutí záruky se však usuzuje, že poplatek za poskytnutí záruky, který účtovala společnost Finnvera, nepředstavuje tržní poplatek. Celkové finanční náklady příjemce u úvěru spolu se zárukou představovaly [5-8] %, zatímco referenční sazba platná v té době činila 4,43 %, přičemž k ní bylo nutno vzhledem k finančním potížím příjemce přičíst nejméně 400 základních bodů. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se usuzuje, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu.
(243)
Aby se opatření považovalo za státní podporu, musí být specifické nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje pouze určité podniky nebo určitá odvětví výroby. Opatření č. 13 bylo provedeno ve prospěch Karjaportti, jedné konkrétní společnosti. Komise proto usuzuje, že poskytuje příjemci selektivní výhodu.
(244)
Komise musí mimoto posoudit, zda opatření č. 13 pravděpodobně narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje podmínky obchodu mezi členskými státy. Finsko v této souvislosti tvrdí, že prvek podpory v záruce byl nižší než strop de minimis. V době provedení opatření č. 13 bylo použitelné nařízení Komise (ES) č. 69/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy ES na podporu de minimis (64) (dále jen „nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis“) (65). Jedním z požadavků pro použití nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis je to, že celková výše podpory de minimis poskytnutá jednomu podniku nesmí v období tří let přesáhnout částku 100 000 EUR. Posuzovaná záruka činila pouze 91 000 EUR, tj. dodržovala strop ve výši 100 000 EUR i v případě, že se za prvek podpory považuje celá částka. Je však třeba určit, zda je nutno opatření č. 13 posoudit společně s opatřením č. 4, zárukou, kterou město Mikkeli poskytlo v březnu 2004, jen 9 dnů před provedením opatření č. 13, zárukou poskytnutou společností Finnvera. Ačkoli tyto dvě záruky poskytly dva různé subjekty a vztahovaly se na dva různé úvěry s různou dobou trvání, oba tyto úvěry nahradily jediný úvěr, který v roce 1992 poskytla banka Tapiola. Lze se tudíž domnívat, že opatření č. 4 a opatření č. 13 byla provedena za stejným účelem, kterým bylo umožnit přeměnu úvěru poskytnutého bankou Tapiola v roce 1992 na nové úvěry. Vzhledem k této úzké souvislosti mezi oběma opatřeními se Komise domnívá, že pro účely použití stropu ve výši 100 000 EUR stanoveného v nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis je nutné posuzovat opatření č. 4 a opatření č. 13 jako jedno opatření. Společně přesahuje prvek podpory obsažený v těchto dvou opatřeních 100 000 EUR. Komise proto vyvozuje závěr, že opatření č. 13 nespadá do oblasti působnosti nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis.
(245)
Finsko rovněž uvedlo, že opatření č. 13 je pokračováním již existujících závazků, že se tudíž expozice společnosti Finnvera nezvýšila. Podobné tvrzení předložilo Finsko ve vztahu k opatření č. 4. Ze stejného důvodu jako u opatření č. 4 nepovažuje Komise opatření č. 13 za pouhé pokračování dříve provedeného opatření (viz 164. a 165. bod odůvodnění).
(246)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 13 představuje státní podporu.
(247)
Finsko nepředložilo žádná tvrzení ohledně slučitelnosti opatření č. 13. Jelikož v době, kdy společnost Finnvera poskytla záruku, byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích (viz 123.-128. bod odůvodnění), Komise nejprve posoudí, zda je tato záruka slučitelná jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci. V době poskytnutí záruky platily pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (66).
(248)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které posuzované opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, záruka nebyla spojena s půjčkou, která má být splacena v období ne delším než dvanáct měsíců po vyplacení poslední splátky podniku (bod 23 písm. b) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(b)
Finsko za druhé neposkytlo žádné informace o tom, že podpora byla oprávněná na základě vážných sociálních důvodů a že neměla závažné účinky přelévání na ostatní členské státy (bod 23 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(c)
Za třetí, záruka nebyla ukončena do šesti měsíců a nebyl vypracován restrukturalizační plán ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (bod 23 písm. d) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(d)
K dispozici nejsou rovněž žádné informace o tom, že záruka byla omezena na částku nezbytnou k udržení podniku v provozu po dobu, během níž je podpora schvalována (bod 23 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(249)
Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a opatření č. 5 (viz 177. a 178. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že opatření č. 13 nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci, které jsou stanoveny v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Komise proto usuzuje, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(250)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 13 mohlo být slučitelné na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU. Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a opatření č. 5 (viz 179.-186. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že není splněna žádná z výjimek. Komise proto vyvozuje závěr, že opatření č. 13 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.4.2. Úvěr poskytnutý dne 12. ledna 2006 (opatření č. 14)
(251)
Finsko tvrdí, že se opatření předpokládalo v programu restrukturalizace pod soudním dohledem a že společnost Finnvera přijala toto opatření společně se soukromými věřiteli.
(252)
Je pravdou, že se u soukromých i veřejných věřitelů společnosti Karjaportti opatření předpokládalo již v programu restrukturalizace. Podle dokumentů, které poskytlo Finsko, došlo k přeměně úroků koncem roku 2005 a počátkem roku 2006. Rovněž soukromí věřitelé přeměnili úroky na úvěry.
(253)
Za prvé, podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) je nutné určit, zda lze v případě opatření č. 14 použít zásadu investora v tržním hospodářství. Komise v této souvislosti podotýká, že opatření č. 4, č. 5 a č. 13 byla přijata před zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem, zatímco opatření č. 14 bylo přijato v jejím průběhu. Z důvodů uvedených v 189.-191. bodě odůvodnění se Komise domnívá, že opatření č. 14 lze oddělit od opatření č. 4, č. 5 a č. 13. Opatření č. 14 se mimoto předpokládalo i v samotném programu restrukturalizace, který měl společnosti pomoci opět se postavit na nohy.
(254)
Za druhé, co se týká použití zásady investora v tržním hospodářství v případě dotyčného opatření, Komise má za to, že úvěry poskytnuté soukromými věřiteli […] a […] jsou srovnatelné s úvěrem, který poskytla společnost Finnvera. Jako zajištění věřitelé v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem jsou všechny společnosti v podobné situaci. Jelikož tyto úvěry byly poskytnuty za obdobných podmínek jako úvěr společnosti Finnvera (stejná doba trvání půjčky, srovnatelné období splácení) a úroková sazba, kterou požadovala společnost Finnvera, byla pro tuto společnost ještě příznivější (šestiměsíční EURIBOR + 2 %, což ke dni 1. ledna 2006 představovalo 4,643 %) než úroková sazba, kterou získali soukromí věřitelé (tříměsíční EURIBOR + 1,5 %, což ke dni 1. ledna 2006 představovalo 3,988 %; tříměsíční EURIBOR + 2 % pak 4,488 %), vyvozuje Komise závěr, že opatření neposkytlo společnosti Karjaportti žádnou výhodu.
(255)
Na základě výše uvedených skutečností se vyvozuje závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.4.3. Protizáruka poskytnutá dne 14. září 2006 (opatření č. 15)
(256)
Komise se za prvé domnívá, že příjemcem opatření je společnost Karjaportti, ačkoli protizáruka byla udělena společnosti […]. Nízký poplatek, který společnosti Karjaportti účtovala společnost […], naznačuje, že společnost […] poskytla záruku pouze na základě protizáruky udělené společností Finnvera. Záruční prémii za protizáruku společnosti Finnvera ve skutečnosti hradí společnost Karjaportti, a nikoli […].
(257)
Finsko se domnívá, že společnost Finnvera jednala za stejných podmínek jako soukromí věřitelé […] a […]. Je pravdou, že […] a […] byli v podobné situaci jako společnost Finnvera. Všechny tři společnosti jsou v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem zajištěnými věřiteli. Všechny společnosti poskytly společnosti Karjaportti úvěry a záruky před ([…]).
(258)
Ze stejného důvodu jako u opatření č. 14 se podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) usuzuje, že v případě opatření č. 15 lze použít zásadu investora v tržním hospodářství, jelikož toto opatření lze oddělit od opatření č. 4, č. 5 a č. 13 (viz 253. bod odůvodnění).
(259)
Co se týká dotyčného opatření, úvěr se zárukou činil celkem 1,8 milionu EUR. Společnost Finnvera poskytla […] protizáruku pouze na 16,7 % této částky (300 000 EUR). Zbývající část úvěru pokrývaly záruky poskytnuté […] a […] (825 000 EUR resp. 675 000 EUR), pro něž společnost Finnvera protizáruku neposkytla. Z hlediska příjemce, společnosti Karjaportti, byly celkové náklady na záruku s poskytnutou protizárukou vyšší než u záruk poskytnutých […] a […]. Zatímco posledně uvedené dvě společnosti účtovaly společnosti Karjaportti poplatek za poskytnutí záruky ve výši 1,75 %, celkové finanční náklady společnosti Karjaportti na protizáruku představovaly 2,9 % (1,65 % za záruku […] plus 1,25 % za protizáruku). Z toho vyplývá, že opatření společnosti Finnvera neposkytlo společnosti Karjaportti žádnou výhodu.
(260)
Na základě výše uvedených skutečností se vyvozuje závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.4.4. Úvěr poskytnutý dne 6. července 2007 (opatření č. 16)
(261)
Jak je popsáno v 110. bodě odůvodnění, Finsko tvrdí, že úvěr nezahrnoval státní podporu, jelikož byl součástí většího opatření k financování společnosti, jehož se účastnili rovněž soukromí věřitelé.
(262)
Ze stejného důvodu jako u opatření č. 14 se podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) usuzuje, že v případě opatření č. 16 lze použít zásadu investora v tržním hospodářství (viz 253. bod odůvodnění).
(263)
Jak je uvedeno v 254. bodě odůvodnění, Komise se domnívá, že […] a […] jsou ve srovnatelné situaci jako společnost Finnvera. Co se týká konkrétního posuzovaného opatření, je pravdou, že společnost Finnvera poskytla úvěr současně a za obdobných podmínek jako […] a […]. Doba trvání úvěrů byla u všech věřitelů šest měsíců; u všech úvěrů byla platba odložena ve stejném poměru (nesplacená částka u všech věřitelů činí přibližně […] % původní částky). Na všechny tři úvěry se vztahovalo stejné zajištění, jak je popsáno v 66. bodě odůvodnění, a zajištění je mezi věřitele rozděleno podle rizika příslušného věřitele ve vztahu k poskytnutému úvěru. Pokud jde o úrokovou sazbu, zdá se, že úroková sazba, kterou požadovala společnost Finnvera, byla pro tuto společnost ještě příznivější (šestiměsíční EURIBOR + 2,5 %, což ke dni 6. července 2007 představovalo 6,847 %) než úroková sazba, kterou získali soukromí věřitelé (měsíční EURIBOR + 2 %, což ke dni 9. července 2007 představovalo 6,105 %). Lze mít proto za to, že úvěr je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství a nezahrnuje státní podporu.
(264)
Na základě výše uvedených skutečností se vyvozuje závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.4.5. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(265)
Za prvé je třeba určit, který subjekt má z dotyčného opatření prospěch, […] nebo společnost Karjaportti. Společnost Finnvera poskytla protizáruku společnosti […], hlavní bance společnosti Karjaportti. Společnost […] zase poskytla záruku společnosti Karjaportti. […] účtovala společnosti Karjaportti za tuto záruku velmi nízký poplatek, což naznačuje, že společnost […] poskytla společnosti Karjaportti záruku jen proto, že se na ni vztahovala protizáruka společnosti Finnvera. Komise rovněž podotýká, že záruční prémii za protizáruku společnosti Finnvera nehradí […], nýbrž společnost Karjaportti. Vzhledem k těmto skutečnostem se Komise domnívá, že příjemcem opatření je společnost Karjaportti.
(266)
Za druhé je třeba posoudit, zda opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu. V této souvislosti Finsko uvedlo, že protizáruka nezahrnuje státní podporu, jelikož se na opatření podílí jiná soukromá strana. Toto tvrzení lze zamítnout, jelikož společnost Finnvera poskytla protizáruku za záruku dotyčné soukromé strany, což znamená, že se společnost Finnvera a soukromá strana nenacházely v podobné situaci.
(267)
Vzhledem k těmto skutečnostem posoudí Komise opatření na základě sdělení o zárukách z roku 2008. Ačkoliv je pravdou, že protizáruka společnosti Finnvera nepokrývá více než 80 % záruky […], příjemce, společnost Karjaportti, byl v době jejího poskytnutí podnikem v obtížích, jak je podrobněji popsáno v 123.-128. bodě odůvodnění. Existenci státní podpory proto nelze vyloučit na základě bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008.
(268)
I když záruka nesplňuje všechny požadavky bodu 3.2 ve sdělení o zárukách z roku 2008, může poplatek zaplacený za záruku odůvodnit závěr, že záruka nepředstavuje státní podporu. V daném případě se Komise každopádně na rozdíl od Finska domnívá, že nelze mít za to, že opatření neobsahuje podporu. Záruka byla poskytnuta s velmi nízkým poplatkem, ačkoli se společnost potýkala s potížemi (viz 123.-128. bod odůvodnění) a riziko pro společnost Finnvera bylo možno považovat za značné. Usuzuje se proto, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu. V této souvislosti Komise rovněž podotýká, že podle závazku, který přijaly finské orgány ve věci N 715/2006, nemohla společnost Finnvera poskytovat tržní financování.
(269)
Opatření mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je popsáno v 241. bodě odůvodnění, opatření společnosti Finnvera zahrnují státní prostředky a lze je přičíst státu. Opatření č. 17 je selektivní, jelikož jedinou společností, která z něj měla prospěch, je Karjaportti. Opatření rovněž narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(270)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření představuje státní podporu.
(271)
Finsko netvrdilo, že opatření č. 17 je slučitelné s vnitřním trhem. V době, kdy společnost Finnvera provedla toto opatření, byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (viz 123.-128. bod odůvodnění). Opatření proto mohlo být slučitelné pouze jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(272)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které posuzované opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, záruka neskončila v období nepřesahujícím šest měsíců od poukázání první splátky (bod 25 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(b)
Finsko za druhé nesdělilo do šesti měsíců od prvního provedení opatření plán restrukturalizace nebo likvidace ani nepředložilo doklad o tom, že byla ukončena platnost záruky (bod 25 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(c)
Za třetí není dodržena zásada „jednou a dost“ (bod 25 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní státní podporu již při dřívějších potížích.
(273)
Opatření nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(a)
Opatření není za prvé podmíněno prováděním plánu restrukturalizace (bod 34 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Podotýká se, že nebyl vypracován plán restrukturalizace ve smyslu bodu 35 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(b)
Od příjemců podpory se za druhé očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů (bod 43 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), a v případě posuzovaných opatření nejsou k dispozici žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Za třetí, aby se zamezilo přílišnému narušení hospodářské soutěže, je nutno přijmout kompenzační opatření (bod 38 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Žádná takováto opatření nebyla stanovena.
(d)
Opatření za čtvrté nedodržuje zásadu „jednou a dost“, jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní podporu již při dřívějších potížích.
(274)
Komise se proto domnívá, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(275)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 17 mohlo být slučitelné na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU. Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a č. 5 (viz 179.-186. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že není splněna žádná z výjimek. Komise proto dospěla k závěru, že opatření č. 17 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
8. VRÁCENÍ PODPORY
(276)
Podle SFEU a ustálené judikatury Soudního dvora je Komise poté, co zjistila, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem, oprávněna rozhodnout, že dotyčný členský stát musí takovouto podporu zrušit nebo upravit (67). Povinnost členského státu zrušit podporu považovanou Komisí za neslučitelnou s vnitřním trhem slouží podle ustálené judikatury Soudního dvora k obnovení dřívějšího stavu (68). V této souvislosti Soudní dvůr stanovil, že tohoto cíle je dosaženo, jakmile příjemce vrátí částky poskytnuté formou protiprávní podpory, čímž ztrácí výhodu, kterou měl na trhu ve vztahu ke svým soutěžitelům, a obnoví se stav, který předcházel poskytnutí podpory (69).
(277)
V souladu s touto judikaturou článek 14 procesního nařízení stanoví, že „je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“.
(278)
Za protiprávní a neslučitelnou podporu je nutno považovat těchto šest opatření:
-
záruka poskytnutá městem Mikkeli dne 8. března 2004 (opatření č. 4),
-
záruka poskytnutá městem Mikkeli dne 10. května 2004 (opatření č. 5),
-
přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8),
-
úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12),
-
záruka poskytnutá společností Finnvera dne 17. března 2004 (opatření č. 13),
-
záruka poskytnutá společností Finnvera dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17).
(279)
Tato podpora musí být proto vrácena za účelem obnovení stavu, který na trhu existoval před jejím udělením. Podporu je nutno navrátit od okamžiku, kdy příjemce získal výhodu, tj. od okamžiku, kdy byla příjemci podpora k dispozici, a do dne jejího skutečného navrácení je nutno započítat příslušné úroky.
8.1. Vrácení podpory poskytnuté ve formě záruk
(280)
Prvek neslučitelné podpory obsažený v obou zárukách poskytnutých městem Mikkeli v roce 2004 (opatření č. 4 a opatření č. 5) a v zárukách poskytnutých společností Finnvera v roce 2005 (opatření č. 13) a v roce 2008 (opatření č. 17) se stanoví podle následujících zásad.
(281)
Státní záruka může představovat podporu až do celkové výše příslušné půjčky, pokud příjemce nemá sám přístup na finanční trhy (70). V daném případě však Finsko prokázalo, že společnost Karjaportti měla v době poskytnutí záruk v roce 2004 přístup na finanční trhy, a to předložením informací o úvěrech, které příjemci poskytli soukromí věřitelé (viz 93. bod odůvodnění). K dispozici je jen málo údajů o tom, zda měla společnost Karjaportti přístup na trh i v roce 2008, kdy bylo provedeno opatření č. 17. Komise v této souvislosti podotýká, že protizáruka poskytnutá společností Finnvera pokrývala pouze 80 % záruky, kterou poskytl soukromý věřitel, což znamená, že u 20 % nesl riziko soukromý věřitel. Vzhledem k této skutečnosti lze mít za to, že i bez záruky z roku 2008 měla společnost dosud přístup na finanční trhy.
(282)
Vzhledem k finančním potížím společnosti Karjaportti v době provedení opatření by však obchodní banky účtovaly vyšší úrokovou sazbu, než jaké bylo dosaženo se státními zárukami, jelikož záruky představují pro banky další zajištění. Komise se proto domnívá, že společnost Karjaportti měla výhodu v podobě nižších úrokových sazeb, které získala díky zárukám.
(283)
Podle bodu 4.2 sdělení o zárukách z roku 2008 by se v případě neexistence srovnatelné tržní záruční prémie měly celkové finanční náklady na úvěr se zárukou (úroky a záruční prémie) porovnat s úrokovou sazbou na trhu u obdobného úvěru bez státní záruky. V mnoha případech není takováto tržní úroková sazba k dispozici. Ve sdělení o revizi metody stanovování referenčních a diskontních sazeb (71) (dále jen „sdělení o referenčních sazbách z roku 2008“) proto Komise vypracovala metodiku, kterou lze z důvodů uvedených v bodě 4.2 sdělení o zárukách z roku 2008 použít jako náhradu tržní sazby.
(284)
V daném případě nejsou k dispozici žádné údaje o tom, jakou částku by společnost Karjaportti zaplatila za srovnatelný úvěr bez záruky. Uvedené tři záruky byly mimoto poskytnuty před začátkem hospodářské a finanční krize. Komise navíc zastává názor, že by vzhledem k době, která uplynula od provedení opatření, byl výpočet „skutečné“ tržní sazby pro finského výrobce masných výrobků obtížný. Komise proto jako náhradu tržní sazby použije příslušnou referenční sazbu.
8.1.1. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(285)
Co se týká opatření č. 4, zajištění úvěrů společnosti Karjaportti lze pro účely sdělení o referenčních sazbách z roku 2008 považovat za běžné. V případě opatření č. 4 poskytla společnost Karjaportti zástavní právo k nemovitosti a obchodní hypotéku. Zapsané hodnoty těchto dvou nástrojů jsou dost vysoké (viz 27. bod odůvodnění). Je však třeba vzít v úvahu, že totéž zajištění bylo použito i u jiných pohledávek města Mikkeli (např. opatření č. 1), takže pro dotyčné opatření by nebyla k dispozici celá částka. V potaz je nutno vzít i to, že skutečná hodnota zástavního práva k nemovitosti i obchodní hypotéky závisí na hodnotě zastaveného majetku a na pořadí města Mikkeli.
(286)
V této souvislosti se uvádí, že Finsko nemohlo předložit odhad hodnoty zajištění v době poskytnutí záruky. Předložilo však dvě nezávislá ocenění týkající se zajištění obecně, která byla použita při vypracovávání programu restrukturalizace, a to ze dne 15. února 2005 (viz 43. bod odůvodnění), což je poměrně blízko datu poskytnutí záruky. V tomto ohledu se uvádí, že vzhledem k pořadí města Mikkeli mohlo zástavní právo k nemovitosti postačovat k uhrazení jeho pohledávek, pokud by se majetek dále používal; v případě, že by byla nutná likvidace společnosti Karjaportti, mohla být hodnota majetku příliš nízká, než aby pokryla pohledávky města Mikkeli. Obchodní hypotéka mohla pokrývat pouze část pohledávek města Mikkeli. Vzhledem k těmto skutečnostem se jeví jako přijatelné pokládat poskytnuté zajištění za běžné zajištění.
(287)
Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je proto referenční úroková sazba ve výši 4,43 % s připočtením rizikové přirážky ve výši 650 základních bodů, což odráží rizikovou přirážku vztahující se na podnik v obtížích, který poskytl běžné zajištění. Výši podpory je proto třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut (4 %), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 0 základních bodů. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(288)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.1.2. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(289)
Co se týká opatření č. 5, zajištění lze pro účely sdělení o referenčních sazbách z roku 2008 považovat za běžné. Společnost Karjaportti poskytla stejné zajištění jako u opatření č. 4, tj. zástavní právo k nemovitosti vztahující se na výrobní závod v Tikkale a obchodní hypotéku. Mimoto byla poskytnuta „zvláštní zástava“ vztahující se na výrobní závod v Tikkale se zapsanou hodnotou ve výši 1 135 268 EUR (viz 29. bod odůvodnění). Pro všechna tato zajištění platí stejné odůvodnění jako u opatření č. 4 a jako přijatelné se jeví pokládat poskytnuté zajištění za běžné zajištění.
(290)
Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je opět referenční úroková sazba ve výši 4,43 % s připočtením rizikové přirážky ve výši 650 základních bodů. Výši podpory je proto třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut (12měsíční EURIBOR + 0,3 %), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 0 základních bodů. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(291)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.1.3. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(292)
Komisi nejsou známy žádné informace o zajištění v případě opatření č. 13, a může tudíž uvést pouze způsob navrácení podpory. Jako první krok je třeba v případě, že opatření č. 13 bylo skutečně zajištěno, určit hodnotu tohoto zajištění podle sdělení o referenčních sazbách.
(293)
Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je opět referenční úroková sazba ve výši 4,43 % s připočtením rizikové přirážky zohledňující hodnotu zajištění. Prvek podpory je třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut ([2-5] %), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 3 %. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(294)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.1.4. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(295)
Co se týká opatření č. 17, zajištění lze pro účely sdělení o referenčních sazbách z roku 2008 považovat za běžné. Společnost Karjaportti poskytla zajištění ve formě držby akcií ve společnosti, přičemž společnost Finnvera odhadla hodnotu tohoto zajištění na […] EUR, jak je podrobněji popsáno v (67). bodě odůvodnění. Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je opět referenční úroková sazba ve výši 5,19 % s připočtením rizikové přirážky ve výši 650 základních bodů. Prvek podpory je proto třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut ([0-3] %, s připočtením úrokové sazby u nesplacených částek na základě smlouvy o subdodávkách), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 250 základních bodů. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(296)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.2. Vrácení podpory poskytnuté ve formě přeměny nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(297)
Je třeba určit prvek neslučitelné podpory v opatření č. 8, úvěru poskytnutém městem Mikkeli. Jak je popsáno v 45. a 46. bodě odůvodnění, město Mikkeli poskytlo úvěr s nižší úrokovou sazbou než soukromí věřitelé společnosti Karjaportti. U úvěru se prvek podpory v zásadě vypočítá jako rozdíl mezi úrokovou sazbou, s níž byl úvěr skutečně poskytnut, a tržní sazbou. V daném případě poskytli soukromí věřitelé úvěry společně s městem Mikkeli. Úrokové sazby účtované soukromými věřiteli lze proto považovat za údaj o tržní sazbě.
(298)
Výše podpory by se proto měla vypočítat jako rozdíl mezi průměrnou úrokovou sazbou účtovanou u úvěrů, které poskytli soukromí věřitelé (tříměsíční EURIBOR + 2 % a tříměsíční EURIBOR + 1,5 %), a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr skutečně poskytnut (tříměsíční EURIBOR + 0,3 %).
(299)
Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(300)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.3. Vrácení podpory poskytnuté ve formě úpravy splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(301)
Je třeba zjistit prvek neslučitelné podpory v opatření č. 12, úpravě splátkového kalendáře od roku 2009 schválené městem Mikkeli. Jak je popsáno v 219.-226. bodě odůvodnění, oznámená úprava splátkového kalendáře byla provedena se změnami. Jelikož Komisi nejsou známy podrobnosti o skutečně provedené úpravě splátkového kalendáře, může uvést pouze způsob navrácení podpory.
(302)
Podpora byla společnosti dána k dispozici od okamžiku, kdy se společnost Osuuskunta Karjaportti odchýlila od splátkového kalendáře dohodnutého během restrukturalizace pod soudním dohledem v roce 2006. Komise se domnívá, že v době poskytnutí podpory již společnost Karjaportti neměla přístup na finanční trhy. Podpora se proto rovná výši restrukturalizovaného dluhu. Částky, které mají být vráceny, se tudíž rovnají částce restrukturalizovaných dluhů vůči městu Mikkeli. Od částek, které mají být vráceny, však lze odečíst platby, které se již uskutečnily.
(303)
Podpora je úročena ode dne, kdy byla dána společnosti k dispozici, až do jejího úplného navrácení.
9. ZÁVĚR
(304)
Komise podotýká, že se formální vyšetřovací řízení týkající se záruky ve výši 2,75 milionu EUR, s ohledem na niž Finsko podalo oznámení, které posléze vzalo zpět, podle článku 8 procesního nařízení stalo bezpředmětným.
(305)
Co se týká záruky poskytnuté v roce 2000 a postoupení pozemku v témže roce ze strany města Mikkeli, Komise má za to, že tato opatření představují státní podporu, která je slučitelná jako investiční podpora podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998.
(306)
Odkoupení pozemků, které město Mikkeli provedlo v roce 2002, se nepovažuje za podporu, jelikož se uskutečnilo za tržních podmínek.
(307)
Záruky poskytnuté městem Mikkeli v březnu 2004 a v květnu 2004 lze považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti byla v době jejich poskytnutí podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Tato opatření nejsou slučitelná s vnitřním trhem, jelikož není dodrženo žádné z ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(308)
Opatření přijatá městem Mikkeli v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem byla provedena společně se srovnatelnými soukromými věřiteli a za obdobných podmínek. Komise proto dospěla k závěru, že byla dodržena zásada investora v tržním hospodářství a že opatření nepředstavují státní podporu.
(309)
Odkoupení akcí městem Mikkeli a odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 lze považovat za opatření, která nezahrnují podporu.
(310)
Přeměnu nezaplacených úroků na úvěr, kterou město Mikkeli provedlo v prosinci 2005, lze považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti byla v době provedení tohoto opatření podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Tato opatření nejsou slučitelná s vnitřním trhem, jelikož není dodrženo žádné z ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(311)
Co se týká úpravy splátkového kalendáře, kterou město Mikkeli schválilo v roce 2009, podotýká se, že se jednalo o následnou úpravu splátkového kalendáře. Vzhledem k této skutečnosti se Komise domnívá, že by soukromý věřitel s touto úpravou splátkového kalendáře nesouhlasil a že opatření představuje státní podporu. Jelikož společnost Karjaportti byla v době provedení opatření podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, mohlo by být opatření slučitelné pouze na základě těchto pokynů. Jelikož však nejsou splněny všechny požadavky, vyvozuje se závěr, že opatření představuje neslučitelnou státní podporu.
(312)
Záruka, kterou poskytla společnost Finnvera dne 17. března 2004, rovněž představuje státní podporu, která není slučitelná podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Úvěr, který společnost Finnvera poskytla dne 12. ledna 2006, nepředstavuje státní podporu, jelikož byl poskytnut společně se srovnatelnými soukromými věřiteli a za obdobných podmínek. Totéž platí pro záruku, kterou společnost Finnvera udělila v září 2006, a úvěr poskytnutý v červenci 2007.
(313)
Záruku, kterou společnost Finnvera poskytla dne 9. ledna 2008, lze považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti byla v době jejího poskytnutí podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Opatření není slučitelné s vnitřním trhem, jelikož není dodrženo žádné z ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie týkající se záruky ve výši 2,75 milionu EUR (opatření č. 11), s ohledem na niž Finsko podalo oznámení, které posléze vzalo zpět, je ukončeno.
Článek 2
Opatření, která Finsko provedlo ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti a která spočívají:
-
v odkoupení pozemků v roce 2002 (opatření č. 3),
-
v opatřeních přijatých v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6),
-
v odkoupení akcií od společnosti Osuuskunta Karjaportti (opatření č. 7),
-
v odpisu dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10),
-
v úvěru poskytnutém společností Finnvera v červnu 2006 (opatření č. 14),
-
v protizáruce společnosti Finnvera poskytnuté v září 2006 (opatření č. 15) a
-
v úvěru společnosti Finnvera poskytnutém v červenci 2007 (opatření č. 16),
nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 3
Opatření státní podpory, která Finsko provedlo ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti a která spočívají:
-
v záruce poskytnuté v červnu 2000 (opatření č. 1) a
-
v postoupení pozemku v témže roce (opatření č. 2),
jsou slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. a) Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 4
Opatření státní podpory, která Finsko provedlo ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti a která spočívají:
-
v záruce poskytnuté městem Mikkeli dne 8. března 2004 (opatření č. 4),
-
v záruce poskytnuté městem Mikkeli dne 10. května 2004 (opatření č. 5),
-
v přeměně nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8),
-
v záruce poskytnuté společností Finnvera dne 17. března 2004 (opatření č. 13),
-
v záruce poskytnuté společností Finnvera dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17),
-
v úpravě splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12),
zavedlo Finsko protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie a tato opatření nejsou slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 5
1. Finsko zajistí, aby příjemce navrátil podporu uvedenou v článku 4.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly příjemci dány k dispozici, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Výše úroků se vypočte jako složený úrok podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004.
4. S účinkem ode dne oznámení tohoto rozhodnutí zruší Finsko všechny neprovedené platby podpory uvedené v článku 4.
Článek 6
1. Navrácení podpory uvedené v článku 4 se provede s okamžitým účinkem.
2. Finsko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 7
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí předloží Finsko Komisi tyto informace:
(a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce navrátit;
(b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
(c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Finsko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud nebude podpora uvedená v článku 4 navrácena. Na žádost Komise předloží Finsko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již příjemce vrátil.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno Finské republice.
V Bruselu dne 12. června 2012.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2012 m. birželio 12 d.
dėl priemonių SA. 27420 (C 12/2009) (ex N 19/2009) kurias Suomija įgyvendino Osuuskunta Karjaportti naudai
(pranešta dokumentu Nr. C(2012) 3249)
(Tekstas autentiškas tik suomių ir švedų kalbomis)
(Tekstas svarbus EEE)
(2013/8/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą,
atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal minėtas nuostatas ir atsižvelgdama į jų pastabas (1),
kadangi:
1. PROCEDŪRA
(1)
2009 m. sausio 15 d. raštu Suomija pranešė Komisijai apie sanavimo pagalbą, kurią sudarė garantija ir skolų grąžinimo terminų atidėjimas, teikiamą įmonei Osuuskunta Karjaportti (toliau - Karjaportti), kurios pavadinimas tuo metu, kai pranešta, buvo Järvi-Suomen Portti Osuuskunta. 2009 m. vasario 5 d., 2009 m. vasario 11 d., 2009 m. vasario 16 d. ir 2009 m. vasario 20 d. raštais Suomija suteikė Komisijai papildomos informacijos.
(2)
2009 m. balandžio 8 d. raštu Komisija pranešė Suomijai apie savo sprendimą pradėti Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 108 straipsnio 2 dalyje (2) nustatytą procedūrą dėl priemonių, apie kurias pranešta, ir dėl kai kurių ankstesnių priemonių. Priėmus šį sprendimą pradėti procedūrą, Suomija pateikė Komisijai daugiau informacijos 2009 m. gegužės 13 d. raštu.
(3)
Komisijos sprendimas pradėti procedūrą buvo paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (3). Komisija pakvietė suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas dėl pagalbos priemonių.
(4)
Komisija gavo vienos suinteresuotosios šalies pastabas ir perdavė jas Suomijai, kuriai buvo suteikta galimybė į jas atsakyti. Šios pastabos gautos 2009 m. rugpjūčio 28 d. raštu. 2009 m. lapkričio 3 d. el. laišku Suomija suteikė papildomos informacijos.
(5)
2009 m. gruodžio 15 d. raštu Komisija pranešė Suomijai apie savo sprendimą išplėsti SESV 108 straipsnio 2 dalyje nustatytą procedūrą, į ją įtraukiant papildomas ankstesnes pagalbos priemones. Suomija 2010 m. vasario 12 d. raštu suteikė papildomos informacijos.
(6)
Komisijos sprendimas išplėsti procedūrą paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (4). Komisija pakvietė suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas dėl pagalbos priemonių. Komisija negavo jokių suinteresuotųjų šalių pastabų.
(7)
2010 m. kovo 1 d. Suomija pranešė Komisijai, kad atsiėmė savo pranešimą dėl garantijos suteikimo Karjaportti. 2010 m. kovo 26 d. raštu Komisija pranešė Suomijai, jog priimdama galutinį sprendimą kartu su kitomis vertinamomis priemonėmis atsižvelgs į tai, kad Suomija atsiėmė pranešimą dėl garantijos. Komisija taip pat pateikė Suomijai klausimų, į kuriuos Suomija atsakė 2010 m. balandžio 22 d. raštu. 2010 m. liepos 15 d. Komisija nusiuntė Suomijai prašymą suteikti informacijos; Suomija atsakė 2010 m. rugpjūčio 20 d. Komisija 2010 m. rugsėjo 28 d. nusiuntė dar vieną prašymą suteikti informacijos, į kurį Suomija atsakė 2010 m. lapkričio 29 d. Galiausiai Komisija paprašė suteikti papildomos informacijos 2011 m. lapkričio 16 d. raštu. Suomija šią informaciją suteikė 2011 m. gruodžio 16 d.
2. PAGALBOS GAVĖJAS
2.1. Kooperatyvas Karjaportti
(8)
Karjaportti yra Mikelio mieste įsikūrusi kooperatinė bendrovė, turinti fabrikus Mikelyje ir Kouvoloje, Rytų Suomijos (Itä-Suomi) regione, kuriam gali būti teikiama regioninė pagalba pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Šis 1914 m. įsteigtas kooperatyvas 1950 m. buvo pavadintas Osuusteurastamo Karjaportti, 2002 m. gruodžio 31 d. pervadintas Järvi-Suomen Portti Osuuskunta, o nuo 2010 m. gruodžio 14 d. vadinamas Karjaportti. Šiuo metu Karjaportti dirba 300 etatinių darbuotojų, be to, kiekvienų metų pavasarį ir vasarą bendrovė papildomai samdo 100-120 sezoninių darbuotojų.
(9)
Karjaportti užsiima maisto produktų gamyba - perdirba mėsą ir iš jos gamina kotletus, dešreles bei kitus produktus. Kooperatyvas taip pat prekiauja pakuotais mėsos produktais, mėsos gabalais ir skerdenomis. Į kitas valstybes nares Karjaportti eksportuoja nedaug produkcijos.
2.2. Karjaportti finansinė padėtis
(10)
Nuo 2004 m. gruodžio 1 d. Karjaportti vykdoma teismo prižiūrima restruktūrizavimo procedūra pagal Įmonių restruktūrizavimo įstatymą Nr. 47/1993 (5) (toliau - teismo prižiūrima restruktūrizavimo procedūra; daugiau informacijos apie teismo prižiūrimą restruktūrizavimą pateikta 31-43 konstatuojamosiose dalyse).
(11)
Tolesnėje lentelėje pateikti Karjaportti finansinės padėties, buvusios prieš ir per teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą, duomenys:
I lentelė
Pagrindiniai Karjaportti finansiniai duomenys (EUR)
Metai
Apyvarta
Veiklos pajamos
Grynosios pajamos (pelnas arba nuostoliai)
Praėjusių ataskaitinių laikotarpių deficitas
Akcinis kapitalas / atidėjiniai ir rezervas nenumatytiems atvejams
Nuosavo kapitalo balansinė vertė
2000
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411/ 10 247 107
8 893 097
2001
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809/ 9 078 473
9 442 963
2002
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428/ 9 559 942
17 357 751
2003
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778/ 9 506 525
11 083 248
2004
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608/ 3 497 953
46 141
2005
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913/ 216 662
-8 651 289
2006
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610/ 216 662
-4 005 028
2007
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277/ 216 662
-13 846 239
2008
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185/ 216 662
-17 092 368
2009
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160/ 216 662
-19 907 828
(12)
2008 m. Suomijos mokesčių administratorius du kartus paskelbė Karjaportti bankroto procedūrą. Pirmosios procedūros pradžioje 2008 m. spalio 7 d. jis pareikalavo, kad bendrovė sumokėtų 461 579 EUR mokesčių skolą. Vėliau mokesčių administratorius procedūrą nutraukė; 2008 m. gruodžio 1 d. buvo pradėta pakartotinė procedūra ir bendrovės pareikalauta sumokėti 981 658 EUR mokesčių skolą. Karjaportti bankroto procedūra sustabdyta 2009 m. birželio mėn., kai kooperatyvas sumokėjo likusią skolą mokesčių administratoriui.
3. PRIEMONIŲ APIBŪDINIMAS
(13)
Svarstomos priemonės yra Mikelio miesto, kuriame įsikūrusi bendrovė Karjaportti, ir Finnvera Oyj (toliau - Finnvera) taikytos priemonės. Finnvera yra specialios paskirties finansų bendrovė, priklausanti Suomijos valstybei, ir oficiali Suomijos eksporto kreditų agentūra (6). Toliau aprašytos Mikelio miesto taikytos priemonės (3.1 skirsnis) ir Finnvera taikytos priemonės (3.2 skirsnis).
3.1. Mikelio miesto taikytos priemonės
3.1.1. 2000 m. birželio 12 d. suteikta garantija (1 priemonė) ir žemės sklypo skyrimas (2 priemonė)
(14)
1 priemonė. 2000 m. birželio 12 d. sprendimu Mikelio miesto taryba suteikė Karjaportti besąlyginę garantiją (suom. takaus), kuria užtikrinta 100 % būsimos 25 mln. FIM (apie 4,2 mln. EUR (7)) dydžio paskolos. Šią paskolą Karjaportti 2000 m. rugsėjo mėn. suteikė bankas Tapiola Pankki Oy (toliau - Tapiola) dešimčiai metų, nustatydamas fiksuotąją 5,35 % palūkanų normą. Tuo pačiu metu Mikelio miesto valdyba garantiją patvirtino pasirašydama garantijos sutartį. Ši garantija buvo suteikta be garantijos mokesčio ir buvo besąlyginė - garantas perėmė įsipareigojimus grąžinti pagrindinę paskolos dalį, tarsi tai būtų buvusi jam pačiam suteikta paskola, taigi kreditorius, suėjus pagrindinės paskolos dalies grąžinimo terminui, galėjo reikalauti, kad pagrindinę paskolos dalį sumokėtų garantas. Garantuotos paskolos lėšomis buvo finansuojama fabriko statyba Mikelio miesto Tikalos rajone (8).
(15)
Garantijos užstatu tapo esama nekilnojamojo turto hipoteka; hipotekos registre įrašyta šio turto vertė - 7,5 mln. FIM (1 261 409 EUR) (9). Pradėjus taikyti 1 priemonę, užstatui buvo galima panaudoti apie 3 mln. FIM šios nekilnojamojo turto hipotekos vertės. Be to, garantijos užstatu tapo įmonės hipoteka (10) - Karjaportti įkeisti kilnojamojo turto objektai, kurių atitinkama vertė, įrašyta hipotekos registre, buvo 25 mln. FIM ir 30,5 mln. FIM.
(16)
Kai 2004 m. gruodžio mėn. buvo pradėta teismo prižiūrima restruktūrizavimo procedūra, Tapiola pareikalavo, kad garantiją suteikęs Mikelio miestas grąžintų likusią Karjaportti skolos dalį. Mikelio miestas, sumokėjęs Tapiola reikalaujamą sumą, tapo Karjaportti kreditoriumi vietoj Tapiola (žr. 34 konstatuojamąją dalį).
(17)
2 priemonė. 2000 m. taip pat buvo skirtas žemės sklypas Karjaportti fabrikui statyti Tikalos rajone; jį skyrė Mikelio rajono savivaldybė (11). Už šį 152 366 m2 dydžio sklypą Mikelio miestas iš Karjaportti nereikalavo jokio atlygio, t. y. Karjaportti nemokėjo jokios pirkimo kainos. Be to, Mikelio miestas įsipareigojo paruošti perduodamą žemės sklypą statybos darbams. Šiuo tikslu Mikelio miestas kompensavo Karjaportti žemės lyginimo darbų išlaidas - iš viso 2 000 000 FIM (apie 336 376 EUR) (12).
(18)
Kitos priemonės buvo skirtos Karjaportti fabrikui statyti Tikalos rajone. Finnvera suteikė 20 000 000 FIM (apie 3 363 759 EUR) vertės paskolų ir garantijų, o Darbo ir ekonomikos ministerija (tuo metu buvusi Prekybos ir pramonės ministerija) - tiesioginių subsidijų, kurių suma siekė 15 000 000 FIM (apie 2 552 819 EUR).
(19)
Bendra 14-18 konstatuojamosiose dalyse aprašytų priemonių, skirtų fabrikui Tikalos rajone statyti, nominalioji vertė buvo 63 783 719 FIM (apie 10 757 652 EUR). Taikytų priemonių bendrasis subsidijos ekvivalentas buvo 3 617 143 EUR, kaip parodyta lentelėje:
II lentelė
Taikytų priemonių bendrasis subsidijos ekvivalentas (EUR)
Priemonė
Suma
Bendrasis subsidijos ekvivalentas
Mikelio miesto suteikta garantija
4 204 698
345 786
Mikelio miesto skirtas žemės sklypas
300 000
300 000
Mikelio miesto padengtos žemės lyginimo darbų išlaidos
336 376
336 376
Finnvera paskola
1 681 879
82 162
Prekybos ir pramonės ministerijos tiesioginės subsidijos
2 552 819
2 552 819
IŠ VISO
10 757 652
3 617 143
(20)
Mikelio miesto suteiktos garantijos bendrąjį subsidijos ekvivalentą Suomija apskaičiavo taip: Mikelio miesto nustatytą garantijos priemoką (0 %) ji palygino su panašios garantijos rinkos dydžio priemoka (1,75 %). Garantijos pagalbos elemento dydis yra lygus abiejų priemokų dydžių skirtumui, t. y. 1,75 %. Jeigu Mikelio miestas būtų nustatęs tokio dydžio garantijos priemoką, jam garantijos laikotarpiu, per dešimtį metų, būtų buvusi sumokėta 2 406 250 FIM priemokų suma; diskontuota taikant 5,7 % normą, buvusią garantijos suteikimo dieną, ši suma būtų 1 055 949 FIM (apie 345 786 EUR).
(21)
Finnvera paskolos bendrąjį subsidijos ekvivalentą Suomija apskaičiavo taip: Finnvera nustatytą paskolos palūkanų normą (6 mėn. EURIBOR + 1,75 %) ji palygino su orientacine norma pagal Komisijos pranešimą dėl orientacinių/diskonto normų metodo nustatymo (13), taikyta tuo metu, kai suteikta paskola. Pagalbos elemento dydis yra lygus abiejų normų skirtumui visu paskolos mokėjimo laikotarpiu (per dešimtį metų). Iš šios sumos atimti Karjaportti už paskolą sumokėti komisiniai (0,5 %). Diskontavus taikant 5,7 % normą, buvusią garantijos suteikimo dieną, pagalbos elemento dydis yra 82 162 EUR.
(22)
Tinkamos finansuoti investicinės sąnaudos apskaičiuotos pagal sąnaudas, susijusias su įsigijimo kainomis, kurios išskaidytos šioje lentelėje:
III lentelė
Išskaidytos projekto sąnaudos, susijusios su įsigijimo kainomis (EUR)
Žemei ir pastatams
14 208 192
Mašinoms ir įrangai
11 155 379
Biuro ir programinei įrangai
572 356
IŠ VISO
25 935 928
(23)
Kadangi pagalbos elementas yra 3 617 143 EUR, tai reiškia, kad pagalbos intensyvumas yra 13,95 % visų tinkamų finansuoti sąnaudų - 25 935 928 EUR.
(24)
Karjaportti prašė Mikelio miesto imtis pagalbos priemonių dar iki investicinio projekto darbų pradžios (14). Šiomis priemonėmis Suomija siekė skatinti regiono vystymąsi. Numatyta, kad pastačius naująjį fabriką darbo vietų regione turėtų padaugėti nuo maždaug 400 iki 550-600.
3.1.2. Žemės pirkimas (3 priemonė)
(25)
2002 m. vasario 28 d. Mikelio miestas iš Karjaportti nupirko šešis žemės sklypus ir vieną pastatą, kartu perimdamas susijusias nuomos sutartis. Už nupirktą nekilnojamąjį turtą sumokėta 6 646 787 EUR kaina (15). Mikelio miesto nekilnojamojo turto pirkimo sandorio pasirašymo dieną (vieno nekilnojamojo turto objekto atveju - tą dieną, kurią šis objektas perduotas Mikelio miestui) susijęs turtas nebuvo niekam įkeistas.
3.1.3. 2004 m. kovo 8 d. suteikta garantija (4 priemonė)
(26)
2004 m. kovo 8 d. sprendimu Mikelio miesto taryba suteikė garantiją, kuria buvo užtikrinta 100 % 607 054 EUR dydžio paskolos, kurią turėjo suteikti Tapiola. Ši paskola dešimčiai metų suteikta 2004 m. balandžio 14 d., nustačius fiksuotąją 4 % palūkanų normą. Šiai paskolai suteikta besąlyginė garantija be garantijos mokesčio. Suteikta paskola ir atitinkama garantija turėjo pakeisti ankstesnę Tapiola paskolą, kuriai Mikelio miestas iš pradžių buvo suteikęs garantiją 1992 m. lapkričio 2 d. sprendimu. Šios pradinės dešimčiai metų suteiktos paskolos suma buvo 7,5 mln. FIM (1 261 409 EUR), palūkanų norma - 4,5 %.
(27)
Garantijos užstatu tapo nekilnojamojo turto hipoteka - tas pats įkeistas gamybinės paskirties objektas Tikalos rajone, kuris jau buvo panaudotas kaip užstatas pagal 1 priemonę. Be to, įsipareigojimų Mikelio miestui vykdymui užtikrinti panaudota įmonės hipoteka; įmonių hipotekos registre įregistruota įkeisto turto vertė buvo 25 mln. FIM. Ši įmonės hipoteka taip pat buvo panaudota kaip užstatas pagal 1 priemonę.
(28)
Kai 2004 m. gruodžio mėn. buvo pradėta teismo prižiūrima restruktūrizavimo procedūra, Tapiola pareikalavo, kad garantiją suteikęs Mikelio miestas grąžintų likusią Karjaportti skolos dalį. Mikelio miestas, sumokėjęs reikalaujamą sumą, tapo Karjaportti kreditoriumi vietoj Tapiola (žr. 34 konstatuojamąją dalį).
3.1.4. 2004 m. gegužės 10 d. suteikta garantija (5 priemonė)
(29)
2004 m. gegužės 10 d. sprendimu Mikelio miesto taryba suteikė besąlyginę garantiją, kuria užtikrinta 100 % būsimos 1,7 mln. EUR dydžio paskolos, kurią turėjo suteikti Tapiola. Vėliau 2004 m. birželio 8 d. Tapiola nusprendė suteikti 1,7 mln. EUR investicinę paskolą trejiems metams, nustatydamas kintamąją palūkanų normą (12 mėn. EURIBOR + 0,3 % nustatyta banko marža). Tai buvo besąlyginė garantija be jokio garantijos mokesčio. Jos užstatu tapo ta pačia nekilnojamojo turto hipoteka įkeistas gamybinės paskirties objektas Tikalos rajone, kaip ir pagal 1 ir 4 priemones, ir ta pati įmonės hipoteka Mikelio miestui (16). Be to, Mikelio miestui kaip specialus užstatas pateikta nauja hipotekos priemonė, pagal kurią įkeisto to paties gamybinės paskirties objekto Tikalos rajone vertė, įrašyta hipotekos registre, buvo 1 135 268 EUR.
(30)
Kai 2004 m. gruodžio mėn. buvo pradėta teismo prižiūrima restruktūrizavimo procedūra, Tapiola pareikalavo, kad garantiją suteikęs Mikelio miestas grąžintų likusią Karjaportti skolos dalį. Mikelio miestas, sumokėjęs reikalaujamą sumą, tapo Karjaportti kreditoriumi vietoj Tapiola (žr. 34 konstatuojamąją dalį).
3.1.5. Priemonės, kurių imtasi per teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą (6 priemonė)
(31)
2004 m. lapkričio 17 d. Karjaportti kartu su kreditoriais Nordea Bank Finland Abp (toliau - Nordea Bank), Nordea Rahoitus Suomi Oy (toliau - Nordea Financing) ir OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (nuo 2008 m. kovo 1 d. ši bendrovė vadinama Pohjola Pankki Oyj; toliau - OKO/Pohjola Bank) padavė Mikelio rajono teismui prašymą pradėti teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą. Pagal Suomijos teisę tokia restruktūrizavimo procedūra gali būti atlikta siekiant atgaivinti sunkumų patiriančio skolininko perspektyvų verslą, užtikrinti jo tolesnį gyvybingumą ir susitarti dėl skolų grąžinimo (17). Teismo prižiūrima Karjaportti restruktūrizavimo procedūra Mikelio rajono teismo sprendimu pradėta 2004 m. gruodžio 1 d. Pagal teisės normas skolininkui nuo šios procedūros pradžios neleidžiama grąžinti restruktūrizuojamų skolų ar teikti užstato jų grąžinimui užtikrinti (18). Restruktūrizuojamos skolos yra visos iki procedūros pradžios susikaupusios skolos.
(32)
Vėliau 2005 m. birželio 23 d. rajono teismui buvo pateikta restruktūrizavimo programa, o 2005 m. lapkričio 30 d. - pakeista restruktūrizavimo programa. 2006 m. sausio 30 d. rajono teismo patvirtintos restruktūrizavimo programos trukmė - dešimt metų (iki 2015 m. liepos 1 d.). Nuo 2004 iki 2008 m. Karjaportti nutraukė 372 darbo sutartis ir užsakė kai kuriuos darbus, kaip antai įsigijimus, gyvulių skerdimą ir skerdenų išpjaustymą, atlikti išorės rangovams.
(33)
Privatiems kreditoriams reikėjo grąžinti iš viso apie [30-70] (19) % per teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą restruktūrizuojamų skolų. Privatūs kreditoriai, kuriems teko didžiausia tų skolų dalis, buvo minėti bankai Nordea Bank ir OKO/Pohjola Bank, taip pat Nordea Financing.
(34)
2004 m. gruodžio 16 d. per šią teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą Tapiola pareikalavo, kad Mikelio miestas grąžintų likusias savo garantuotų trijų paskolų, kaip aprašyta 3.1.1, 3.1.3 ir 3.1.4 skirsniuose, sumas. Mikelio miestas, sumokėjęs Tapiola, tapo Karjaportti kreditoriumi ir jam Karjaportti turėjo grąžinti visų trijų paskolų likučius (iš viso 5 356 895 EUR). Šių paskolų grąžinimas buvo užtikrintas 15, 27 ir 29 konstatuojamosiose dalyse aprašytu užstatu.
(35)
Be to, Mikelio miestas per teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą pareikalavo, kad Karjaportti sumokėtų 682 087 EUR sumą, kurią sudarė nesumokėti mokesčiai miesto nekilnojamojo turto administravimo įstaigai ir Mikelio savivaldybės vandentvarkos bei atliekų tvarkymo skyriams. Šio reikalavimo vykdymas taip pat buvo užtikrintas 15, 27 ir 29 konstatuojamosiose dalyse aprašytu užstatu.
(36)
Paskolos ir kitos skolos (nesumokėti mokesčiai) Mikelio miestui per teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą buvo laikomos didelėmis garantuotomis skolomis (20). Įmonė taip pat turėjo didelių garantuotų skolų privatiems subjektams (Nordea Bank, Nordea Financing, OKO/Pohjola Bank) ir Finnvera (21).
IV lentelė
Didelės garantuotos skolos (EUR)
Kreditoriai, kuriems Karjaportti turėjo grąžinti dideles garantuotas skolas
Suma
Dalis (%)
Nordea Bank
[…](*)
[10-40] %
Nordea Financing
[…]
[0-20] %
OKO/Pohjola Bank
[…]
[10-40] %
Finnvera
[…]
[10-40] %
Pasinaudojus garantijomis Mikelio miestui grąžintinos paskolos
[…]
[10-40] %
Kitos skolos (nesumokėti mokesčiai) Mikelio miestui
[…]
[0-20] %
IŠ VISO
24 579 150
100 %
(37)
Restruktūrizavimo programoje numatyta dėl paskolų ir kitų Mikelio miestui grąžintinų skolų (nesumokėtų mokesčių) taikyti toliau aprašytas priemones.
(38)
Mikelio miestui grąžintina 5 356 895 EUR paskola buvo laikoma „garantuota skola“ ir padalyta į dvi dalis. Pagal restruktūrizavimo programą sumažintos abiem dalims taikomos palūkanų normos: 4,0 mln. EUR dydžio daliai iki 2010 m. gruodžio 31 d. nustatyta […] EURIBOR - […] % (tačiau ne didesnė kaip […] % ir ne mažesnė kaip […] %) palūkanų norma. Nuo šios datos taikoma […] EURIBOR dydžio palūkanų norma. Likusiai skolos daliai (1 356 895 EUR) nustatyta […] EURIBOR dydžio palūkanų norma (22). Nesumokėtų mokesčių 682 087 EUR suma, kaip ir paskolos, buvo laikoma „garantuota skola“ ir jai taikyta palūkanų norma buvo sumažinta iki […] EURIBOR (23).
(39)
Garantuotoms skoloms privatiems kreditoriams pagal restruktūrizavimo programą taip pat numatyta taikyti […] EURIBOR dydžio palūkanų normą. Tam tikrai kiekvienam kreditoriui, išskyrus […], grąžintinos skolos sumai iki 2010 m. gruodžio 31 d. numatyta taikyti sumažintą palūkanų normą, lygią […] EURIBOR - […] %, tačiau palūkanos turėjo būti ne mažesnės kaip […] % ir ne didesnės kaip […] %. Po 2010 m. gruodžio 31 d. visoms garantuotoms skoloms nustatyta […] EURIBOR palūkanų norma.
V lentelė
Didelėms garantuotoms skoloms taikomos palūkanų normos (EUR)
Kreditoriai, kuriems Karjaportti turėjo grąžinti dideles garantuotas skolas
Iki 2010 m. gruodžio 31 d. […] EURIBOR -[…] % dydžio palūkanų norma, o po šios datos […] EURIBOR dydžio palūkanų norma taikoma šiai sumai:
[…] EURIBOR dydžio palūkanų norma taikoma šiai sumai:
Nordea Bank ir Nordea Financing
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
Pasinaudojus garantijomis Mikelio miestui grąžintinos paskolos
[…]
[…]
Kitos skolos (nesumokėti mokesčiai) Mikelio miestui
[…]
(40)
Mikelio miestas sutiko atidėti minėtų skolų grąžinimo įmokų mokėjimą. Restruktūrizavimo programoje numatyta garantuotas skolas Mikelio miestui grąžinti iki 2015 m. Pirmoji skolos grąžinimo įmoka turėjo būti sumokėta 2009 m. liepos 1 d., 2010 m. ir vėliau numatyta mokėti po dvi įmokas per metus, o 2015 m. turi būti grąžinta likusi garantuotų skolų didžioji dalis: pasinaudojus garantijomis grąžinamų paskolų - […] EUR, o kitų skolų (nesumokėtų mokesčių) - […] EUR suma.
(41)
Privatūs kreditoriai taip pat sutiko, kad garantuotų skolų grąžinimas jiems būtų atidėtas.
VI lentelė.
Skolų grąžinimo atidėjimas (EUR)
Kreditoriai, kuriems Karjaportti turėjo grąžinti dideles garantuotas skolas
Skola
2009 m. liepos 1 d., 2010 m. sausio 2 d. ir 2010 m. liepos 1 d. mokėtina įmoka
Visos skolų sumos procentinė dalis
2011 m. sausio 2 d. ir 2011 m. liepos 1 d. mokėtina įmoka
Visos skolų sumos procentinė dalis
Nuo 2012 m. sausio 2 d. iki 2015 m. sausio 2 d. kas šeši mėnesiai mokėtina įmoka
Visos skolų sumos procentinė dalis
2015 m. liepos 1 d. mokėtina įmoka
Visos skolų sumos procentinė dalis
Nordea Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Financing
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Mikelio miestas
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Mikelio miestas
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Iš viso
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
Restruktūrizavimo programoje numatyta iki 2015 m. grąžinti paskolas ir sumokėti nesumokėtus mokesčius Mikelio miestui; didžioji likusios skolos dalis turės būti grąžinta 2015 m. Jeigu užbaigus teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą 2015 m. Karjaportti netenkins tam tikrų ekonominių reikalavimų (įmonės įsipareigojimų ir veiklos pelno maržos santykis didesnis kaip 4), Mikelio miestas atleis Karjaportti nuo dalies likusių skolų (ne daugiau kaip [0-3] mln. EUR) grąžinimo.
(43)
Užbaigus teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą bus sumažintos ir kitų kreditorių reikalaujamos sumos. Nordea Bank sumažins įsiskolinimą daugiausia [0-3 mln. EUR], o Nordea Financing - daugiausia [0-2 mln. EUR] suma. Įsiskolinimas Finnvera bus sumažintas daugiausia [0-2 mln. EUR] suma. Įsiskolinimas […] mažinamas nebus. Pagal restruktūrizavimo programą garantuotų skolų sumažinimo sumos nustatytos remiantis garantuotų paskolų užstato verte esant dviem skirtingiems scenarijams: pagal pirmąjį scenarijų Karjaportti tęstų veiklą, o pagal antrąjį scenarijų Karjaportti veikla būtų keičiama arba nutraukta, todėl užstatytas turtas turėtų būti parduotas. Abi vertės nustatytos atlikus du nepriklausomus vertinimus (24), o tada nustatyta konkreti suma, kuria turėtų būti sumažinta garantuota skola kiekvienam kreditoriui, atsižvelgiant į to kreditoriaus vietą kreditorių eilėje ir palyginant pagal du skirtingus scenarijus gautas vertes.
3.1.6. Akcijų pirkimas iš Karjaportti (7 priemonė)
(44)
2005 m. rugsėjo 2 d. Karjaportti pardavė 50 % turimų nekilnojamojo turto bendrovės Kiinteistö Oy Suksimäki akcijų už 860 000 EUR kainą Mikelio miestui priklausančiai bendrovei.
3.1.7. Nesumokėtų palūkanų pavertimas paskolomis (8 priemonė)
(45)
Karjaportti Mikelio miestui nebuvo sumokėjusi garantuotų skolų palūkanų už 2004 m. gruodžio 16 d.-2005 m. gruodžio 19 d. laikotarpį (25). 2005 m. gruodžio 19 d. Mikelio miesto tarybos sprendimu šių palūkanų suma (281 982 EUR) buvo paversta paskola, suteikta laikotarpiui iki 2010 m. pabaigos. Šios paskolos palūkanų norma yra 3 mėn. EURIBOR + 0,3 %. Paskola turėjo būti grąžinama nuo 2009 m. kovo mėn. keturiomis vienodo dydžio įmokomis dukart per metus, taigi 2009 m. turėjo būti grąžinta 144 991 EUR, o 2010 m. - 144 991 EUR suma (26). Mokėtinų sumų grąžinimas buvo bent iš dalies atidėtas (žr. 12 priemonę).
(46)
2005 m. paversti nesumokėtas palūkanas paskolomis buvo iš esmės numatyta restruktūrizavimo programoje. Pagal šią programą ne tik Mikelio miestui, bet ir visiems garantuotas skolas reikalaujantiems grąžinti kreditoriams turėjo būti taikomos vienodos sąlygos, todėl 2005 m. gruodžio 28 d. [vienas privatus kreditorius] pavertė jam mokėtinas palūkanas paskola laikotarpiui iki 2010 m. pabaigos, kurios suma buvo apie 1 623 000 EUR. Paskolos palūkanų norma buvo 3 mėn. EURIBOR + 1,5 %. Paskola turėjo būti pradėta grąžinti nuo 2009 m. [Kitas privatus kreditorius] 2005 m. gruodžio 29 d. pavertė jam mokėtinas palūkanas paskola laikotarpiui iki 2010 m. pabaigos, kurios suma buvo apie 1 532 500 EUR. Paskolos palūkanų norma buvo 3 mėn. EURIBOR + 2 %. Paskola turėjo būti pradėta grąžinti nuo 2009 m.
3.1.8. Skolų nurašymas 2006 m. finansinėse ataskaitose (9 priemonė)
(47)
2007 m. vasario 5 d. sprendimu Mikelio miesto valdyba sutiko 2006 m. finansinėse ataskaitose nurašyti iš Karjaportti gautiną sumą - 274 023 EUR. Šios skolos nurašymas finansinėse ataskaitose neturėjo poveikio teisiniams kreditoriaus ir skolininko santykiams, taigi Mikelio miestas toliau siekė susigrąžinti skolas.
3.1.9. Skolų nurašymas 2008 m. finansinėse ataskaitose (10 priemonė)
(48)
Mikelio miestas savo 2008 m. finansinėse ataskaitose nurašė iš Karjaportti gautiną, tačiau neužtikrintą sumą - 5,7 mln. EUR. Šios skolos nurašymas finansinėse ataskaitose neturėjo poveikio teisiniams kreditoriaus ir skolininko santykiams, taigi Mikelio miestas toliau siekė susigrąžinti skolas.
3.1.10. Nepatvirtinta garantija, kurią buvo ketinama suteikti 2009 m. (11 priemonė)
(49)
2008 m. gruodžio 8 d. Mikelio miesto taryba nusprendė suteikti besąlyginę 2,75 mln. EUR vertės garantiją būsimai Tapiola paskolai Karjaportti. Miesto taryba įgaliojo miesto valdybą priimti sprendimą dėl išsamių šios besąlyginės garantijos suteikimo sąlygų, t. y. patvirtinti garantiją. Kaip nurodyta pranešime, paskolos suma turėjo būti 5 819 807 EUR, palūkanų norma - 3,65 %. Pagal šią priemonę, apie kurią pranešta, už garantiją buvo numatyta atlyginti sumokant vienkartinį 4 % dydžio garantijos mokestį; garantija turėjo būti suteikta dešimčiai metų (27).
(50)
Mikelio miesto tarybos sprendimas neįsigaliojo, nes buvo paduotas skundas Kuopijo administraciniam teismui (Kuopion Hallinto-Oikeus). Teismas, gavęs šį skundą, įsakė Mikelio miestui sustabdyti garantijos patvirtinimo procesą ir siekti, kad šiai pagalbos priemonei pritartų Komisija.
(51)
Kadangi Mikelio miesto tarybos sprendimas suteikti garantiją neįsigaliojo, Tapiola nesuteikė paskolos Karjaportti. Galiausiai Suomija 2010 m. kovo mėn. atsiėmė savo pranešimą dėl garantijos, nes Karjaportti atsiėmė prašymą suteikti šią garantiją, o miesto valdyba 2010 m. vasario 22 d. nusprendė nevykdyti miesto tarybos sprendimo.
3.1.11. Skolų grąžinimo terminų atidėjimas nuo 2009 m. (12 priemonė)
(52)
Garantuotų skolų grąžinimo atidėjimas. Pagal teismo patvirtintą restruktūrizavimo programą Karjaportti 2009 m. turėjo grąžinti […] EUR, o 2010 m. - […] EUR garantuotų skolų likusios sumos dalį (žr. VI lentelę). Kaip nurodyta pranešime, šių sumų grąžinimas turėjo būti atidėtas vėliausiai iki 2015 m. liepos 1 d.
(53)
2005 m. suteiktos paskolos grąžinimo atidėjimas (nesumokėtų palūkanų pavertimas paskola). Karjaportti 2009 m. turėjo sumokėti 140 991 EUR ir 2010 m. tokią pačią sumą grąžindama paskolą, kuria buvo paverstos nesumokėtos palūkanos (žr. 40 konstatuojamąją dalį). Kaip nurodyta pranešime, šių sumų mokėjimas turėjo būti atidėtas iki 2011-2013 m. (28)
(54)
Kuopijo administracinis teismas (Kuopion Hallinto-Oikeus) 2009 m. vasario 4 d. uždraudė vykdyti miesto tarybos sprendimą dėl skolų grąžinimo terminų atidėjimo. Atrodo, kad nepaisant to, skolų grąžinimo terminai buvo atidėti. Nuo 2009 m. gegužės mėn. Karjaportti reguliariai teikė pasiūlymus Mikelio miestui ir kitiems savo kreditoriams atidėti skolų grąžinimo įmokų mokėjimą, kad būtų galima užtikrinti tolesnę šios kooperatinės bendrovės veiklą (29). Šiems pasiūlymams pritarė Mikelio miesto valdyba.
3.2. Finnvera taikytos priemonės
(55)
Remiantis Suomijos suteikta informacija, Finnvera 2004-2008 m. suteikė Karjaportti kelias paskolas ir garantijas.
(56)
Finnvera yra specialios paskirties finansų bendrovė, priklausanti Suomijos valstybei, ir oficiali Suomijos eksporto kreditų agentūra. Finnvera savo veikla siekia valstybės nustatytų pramonės ir nuosavybės politikos tikslų, be kita ko, kad veiklą pradėtų daugiau naujų įmonių; finansavimu padėti MVĮ prisitaikyti prie pokyčių; remti įmonių augimą, internacionalizaciją ir eksportą. Finnvera veikla turėtų atitikti ekonominio savarankiškumo principą. Vis dėlto Suomija dengia dalį Finnvera teikiamų paskolų ir garantijų nuostolių; už Finnvera teikiamas garantijas šalies rinkoje ir eksporto kreditų garantijas tiesiogiai atsako valstybė, kuri taip pat savo garantijomis padeda Finnvera gauti jos veiklai reikalingų lėšų. Šioms valstybės priemonėms dėl Finnvera šis sprendimas netaikomas; Komisija pasilieka teisę įvertinti jas vėliau. Finnvera veiklą reglamentuoja Administracinių procedūrų įstatymas Nr. 434/2003.
(57)
Bendrovės Finnvera valdymo struktūrą galima apibūdinti taip: stebėtojų taryba prižiūri bendrovės valdymą, kuris patikėtas direktorių valdybai ir valdančiajam direktoriui, ir atstovauja bendrovės savininkui. Finnvera savininkė yra valstybė. Stebėtojų tarybos nariai renkami iš įvairių politinių partijų parlamentinių frakcijų pagal tai, kaip šioms partijoms atstovaujama Suomijos Parlamente. Be to, Finnvera stebėtojų taryboje dalyvauja organizacijų, kurios yra svarbios siekiant bendrovės pramonės politikos tikslų, atstovai. Iš 6-9 narių ir 2 pakaitinių narių sudaryta direktorių valdyba tvirtina bendrovės strategiją, finansines ataskaitas ir tarpinę ataskaitą, rūpinasi bendrovės plėtra ir užtikrina, kad jos veikla atitiktų įstatymus ir savininko nustatytus tikslus. Keturi valdybos nariai ir abu pakaitiniai nariai renkami iš įvairių ministerijų pasiūlytų kandidatų. Už bendrovės valdymą atsako jos valdantysis direktorius.
(58)
Nuo 2007 m. rugsėjo 25 d. Finnvera nebemoka pelno mokesčio. Jos atleidimui nuo mokesčio pritarė Komisija; tam pritarti nuspręsta remiantis Suomijos valdžios institucijų pažadu, kad Finnvera veikla apsiribos valstybės pagalbos schemų administravimu (30).
3.2.1. 2004 m. kovo 17 d. suteikta garantija (13 priemonė)
(59)
2004 m. kovo 17 d. Finnvera už 3 % metinį garantijos mokestį suteikė garantiją, kuria užtikrinta 100 % 91 000 EUR dydžio paskolos. Šią paskolą trejiems metams suteikė Tapiola, nustatydamas [2-5] % metinę fiksuotąją palūkanų normą. Suteikta paskola ir atitinkama garantija buvo pakeista ankstesnė Tapiola 1992 m. suteikta paskola.
3.2.2. 2006 m. sausio 12 d. suteikta paskola (14 priemonė)
(60)
2006 m. sausio 12 d. Finnvera suteikė Karjaportti 180 000 EUR paskolą, nustatydama palūkanų normą 6 mėn. EURIBOR + 2 % per metus. Ši paskola buvo suteikta dėl palūkanų, susikaupusių per restruktūrizavimo procesą nuo 2004 m. gruodžio 2 d. iki 2008 m. vasario 28 d., kurios paverstos nauja paskola. Šios paskolos užstatu tapo Tikaloje, Lapenrantoje ir Kouvoloje esantis įkeistas nekilnojamasis turtas, taip pat turimos […] akcijos. Paskola suteikta laikotarpiui iki 2010 m. pabaigos, ją reikėjo pradėti grąžinti nuo 2009 m. Paskolos pagrindinės dalies likutis, […] EUR, 2011 m. lapkričio 23 d. tebebuvo negrąžintas. Privatūs kreditoriai […] ir […] tuo pačiu metu pavertė paskolomis jiems nesumokėtas palūkanas.
(61)
2005 m. gruodžio 28 d. [privatus kreditorius] pavertė jam mokėtinas palūkanas paskola laikotarpiui iki 2010 m. pabaigos, kurios suma buvo apie 1 623 000 EUR. Paskolos palūkanų norma - 3 mėn. EURIBOR + 1,5 %. Ją reikėjo pradėti grąžinti nuo 2009 m.
(62)
2005 m. gruodžio 29 d. [kitas privatus kreditorius] pavertė jam mokėtinas palūkanas paskola laikotarpiui iki 2010 m. pabaigos, kurios suma buvo apie 1 532 500 EUR. Paskolos palūkanų norma buvo 3 mėn. EURIBOR + 2 %. Ją reikėjo pradėti grąžinti nuo 2009 m.
3.2.3. 2006 m. rugsėjo 14 d. suteikta garantija (15 priemonė)
(63)
2006 m. rugsėjo 14 d. Finnvera suteikė […] 300 000 EUR vertės priešpriešinę garantiją už 1,65 % dydžio metinį garantijos mokestį, kurį turėjo mokėti Karjaportti. […] savo ruožtu suteikė Karjaportti tokios pačios sumos garantiją, nustatydama 1,25 % palūkanų normą. Šia garantija kartu su priešpriešine garantija užtikrintas 16,7 % […] ir Karjaportti subrangos sutartyje nustatytos 1,8 mln. EUR sumos grąžinimas. Finnvera garantija suteikta 8 mėnesiams. Likusiu subrangos sutarties laikotarpiu galiojo […] ir […] (atitinkamai 825 000 EUR ir 675 000 EUR vertės) garantijos už 1,75 % dydžio garantijos mokestį. Teikiant šias garantijas Finnvera nedalyvavo, t. y. priešpriešinių garantijų nebuvo suteikta. Finnvera priešpriešinė garantija, kuria taip ir nepasinaudota, nustojo galioti 2007 m. birželio 30 d., todėl Finnvera dėl šios garantijos neprisiėmė jokių mokėjimo įsipareigojimų.
3.2.4. 2007 m. liepos 6 d. suteikta paskola (16 priemonė)
(64)
2007 m. liepos 6 d. Finnvera suteikė Karjaportti 250 000 EUR paskolą nustatydama palūkanų normą 6 mėn. EURIBOR + 2,5 % per metus. Šešiems mėnesiams suteikta paskola turėjo būti grąžinta iki 2008 m. sausio 15 d. Iki šiol grąžinta tik dalis paskolos (2011 m. lapkričio 23 d. negrąžintas likutis buvo […]).
(65)
Tuo pačiu metu privatūs kreditoriai […] ir […], taip pat šešiems mėnesiams, suteikė Karjaportti 800 000 EUR ir 650 000 EUR paskolas. Jų palūkanų norma buvo 1 mėn. EURIBOR + 2 %. Šių paskolų grąžinimas kreditoriams taip pat atidėtas (2011 m. lapkričio 23 d. negrąžinti likučiai buvo […] EUR ir […] EUR).
(66)
Imant pastarąsias dvi paskolas ir Finnvera paskolą Karjaportti užstatu tapo įmonės hipoteka (įkeisto įmonės turto vertė, įrašyta hipotekos registre, yra 1 850 067 EUR), Karjaportti priklausančios […] bendrovės akcijos ir viena banko sąskaita. Visas šis užstatas Finnvera, […] ir […] padalytas pagal jų rizikos, susijusios su paskolomis, dydį. Iš tiesų visiems trim kreditoriams teko ta pati vieta kreditorių eilėje ir jie pasidalijo užstatą procentinėmis dalimis (Finnvera teko [0-30] %; [pirmajam privačiam kreditoriui] - [10-50] %; [antrajam privačiam kreditoriui] - [10-50] %).
3.2.5. 2008 m. sausio 9 d. suteikta garantija (17 priemonė)
(67)
2008 m. sausio 9 d. Finnvera suteikė […] 280 000 EUR vertės priešpriešinę garantiją už 2,5 % metinį garantijos mokestį, kurį turėjo mokėti Karjaportti. Ši priešpriešinė garantija dengė 80 % 350 000 EUR vertės garantijos, kurią 2008 m. sausio 11 d. […] suteikė Karjaportti dėl […] ir […] pasirašytos subrangos sutarties. […] nustatė [0-3] % dydžio garantijos mokestį. Užstatu Finnvera tapo Karjaportti turimų […] akcijų paketas. Finnvera 2008 m. sausio 8 d. atlikto vertinimo duomenimis, tuo metu, kai buvo suteikta priešpriešinė garantija, šių akcijų, kaip užstato, vertė Finnvera buvo […] EUR. Priešpriešinė garantija, pagal kurią jokių mokėjimų nebuvo atlikta, nustojo galioti 2011 m. vasario 28 d.
4. PRIEŽASTYS, DĖL KURIŲ PRADĖTA PROCEDŪRA
(68)
Kaip aprašyta 2, 3 ir 6 konstatuojamosiose dalyse, Komisija 2009 m. balandžio 8 d. priėmė sprendimą pradėti oficialią tyrimo procedūrą (toliau - pirmasis sprendimas pradėti procedūrą). 2009 m. gruodžio 15 d. ši oficiali tyrimo procedūra buvo išplėsta į ją įtraukus kelias papildomas priemones (toliau - antrasis sprendimas pradėti procedūrą).
4.1. Mikelio miesto taikytos priemonės
4.1.1. 2000 m. birželio 12 d. suteikta garantija (1 priemonė)
(69)
Pirmajame sprendime pradėti procedūrą Komisija suabejojo, ar svarstoma priemonė atitinka privataus rinkos ekonomikos investuotojo principą. Visų pirma, pagal Komisijos pranešimą dėl EB sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo garantijomis suteikiamai valstybės pagalbai (31) (toliau - 2000 m. Pranešimas dėl garantijų), galiojusį tuo metu, kai pradėta taikyti svarstoma priemonė, ši priemonė gali būti valstybės pagalba, nes garantija buvo užtikrinta 100 % atitinkamos paskolos sumos. Ši išvada nesikeistų, net jei būtų remiamasi šiuo metu galiojančiu 2008 m. Pranešimu dėl garantijų (32). Be to, garantijos suteikimo be komisinio mokesčio, kai finansinė rizika prisiimama iš esmės be jokio atlygio, negalima laikyti rinkos dalyviui būdingu elgesiu.
(70)
Vertindama priemonės suderinamumą su vidaus rinka, Komisija abejojo, ar šiai garantijai gali būti taikoma SESV 107 straipsnio 3 dalyje nustatyta išimtis; išankstinio vertinimo duomenimis, tikriausiai netenkinamos Bendrijos gairėse dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti (33) (toliau - 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairės) nustatytos sąlygos.
4.1.2. Žemės sklypo skyrimas (2 priemonė)
(71)
Antrajame sprendime pradėti procedūrą Komisija suabejojo, ar svarstomas pardavimo sandoris atitiko rinkos ekonomikos investuotojo principą, nes nebuvo tenkinami Komisijos komunikate dėl valstybės pagalbos elementų valdžios institucijoms parduodant žemę ir pastatus (34) nustatyti reikalavimai. Manyta, kad rinkos kaina nebuvo sumokėta, nes atitinkamas žemės sklypas Karjaportti skirtas be jokio atlygio. Taip pat buvo kompensuotos Karjaportti sklypo žemės lyginimo darbų išlaidos.
4.1.3. Žemės pirkimas (3 priemonė)
(72)
Antrajame sprendime pradėti procedūrą Komisija suabejojo, ar svarstomo pirkimo sandorio nuostatos ir sąlygos atitiko rinkos ekonomikos investuotojo principą, nes Suomija nepateikė įrodymų, kad atitinkamas nekilnojamasis turtas buvo nupirktas rinkos sąlygomis, pavyzdžiui, kad jį prieš tai buvo įvertinęs nepriklausomas ekspertas.
4.1.4. 2004 m. kovo 8 d. suteikta garantija (4 priemonė)
(73)
Antrajame sprendime pradėti procedūrą Komisija suabejojo, ar svarstoma priemonė atitinka privataus rinkos ekonomikos investuotojo principą. Visų pirma, pagal 2000 m. Pranešimą dėl garantijų, galiojusį tuo metu, kai pradėta taikyti svarstoma priemonė, ši priemonė gali būti valstybės pagalba, nes garantija buvo užtikrinta 100 % atitinkamos paskolos sumos. Ši išvada nesikeistų, net jei būtų remiamasi šiuo metu galiojančiu 2008 m. Pranešimu dėl garantijų. Be to, garantijos suteikimo be komisinio mokesčio, kai finansinė rizika prisiimama iš esmės be jokio atlygio, negalima laikyti rinkos dalyviui būdingu elgesiu, ypač turint omenyje tai, kad atitinkama įmonė tuo metu jau patyrė sunkumų.
(74)
Vertindama priemonės suderinamumą su vidaus rinka, Komisija neturėjo pakankamai informacijos, kad galėtų nustatyti, ar tenkinami 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse nustatyti reikalavimai.
4.1.5. 2004 m. gegužės 10 d. suteikta garantija (5 priemonė)
(75)
Dėl šios garantijos Komisijai kilo tokių pačių abejonių kaip ir dėl 2004 m. kovo 8 d. suteiktos garantijos.
4.1.6. Sutikimas, kad būtų vykdoma teismo prižiūrima restruktūrizavimo procedūra (6 priemonė)
(76)
Pirmajame sprendime pradėti procedūrą Komisija suabejojo, ar svarstomos restruktūrizavimo priemonės atitinka privataus rinkos ekonomikos investuotojo principą.
(77)
Visų pirma Mikelio miestas sutiko sumažinti garantuotų skolų palūkanų normas, todėl nustatytos palūkanos buvo kur kas mažesnės už tuometinę Suomijos orientacinę normą. Kadangi orientacinė norma laikoma sunkumų nepatiriančių įmonių rinkos palūkanų norma, o Karjaportti tuo metu buvo sunkumų patirianti įmonė, Komisijos nuomone, privatus kreditorius tikriausiai nebūtų suteikęs paskolų tokiomis mažomis palūkanomis.
(78)
Pačioje tyrimo procedūros pradžioje vertinti priemonių suderinamumą su vidaus rinka Komisijai kliudė tai, kad labai trūko žinių apie Karjaportti restruktūrizavimo priemones nuo 2004 m. Manyta, kad tęstinis restruktūrizavimas nebuvo sėkmingas, nes mokesčių administratorius 2008 m. gruodžio mėn. paskelbė Karjaportti bankroto procedūrą. Todėl Komisija abejojo, ar restruktūrizavimo priemonėmis, kurių imtasi, įmanoma užtikrinti ilgalaikį bendrovės gyvybingumą. Komisija, negavusi pranešimo ir restruktūrizavimo plano, negalėjo įvertinti, ar tenkinami kiti 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse (35) nustatyti reikalavimai, susiję su kitais restruktūrizavimo pagalbos kriterijais pagal šias gaires.
4.1.7. Karjaportti akcijų pirkimas (7 priemonė)
(79)
Antrajame sprendime pradėti procedūrą Komisija suabejojo, ar svarstoma priemonė atitinka privataus rinkos ekonomikos investuotojo principą, nes Suomija nepateikė įrodymų, kad akcijos buvo nupirktos rinkos sąlygomis.
4.1.8. Nesumokėtų palūkanų pavertimas paskolomis (8 priemonė)
(80)
Mikelio miestas, paversdamas jam nesumokėtas palūkanas paskola, sutiko nustatyti labai mažą šios paskolos palūkanų normą. Privatūs kreditoriai, pavertę paskolomis jiems nesumokėtas palūkanas, iš tiesų nustatė didesnes palūkanų normas, todėl Komisija suabejojo, ar toks požiūris galėjo atitikti rinkos ekonomikos investuotojo principą.
4.1.9. Skolų nurašymas 2006 ir 2008 m. finansinėse ataskaitose (9 ir 10 priemonės)
(81)
Antrajame sprendime pradėti procedūrą Komisija pareiškė nuomonę, kad jeigu nurašius skolas 2006 ir 2008 m. finansinėse ataskaitose taip pat buvo panaikintas atitinkamas teisinis įsipareigojimas, tai reiškia, kad skolų nurašymu Karjaportti buvo suteiktas pranašumas. Komisija abejojo, ar privatus rinkos investuotojas būtų pasielgęs taip pat.
4.1.10. Nepatvirtinta garantija, kurią buvo ketinama suteikti 2009 m. (11 priemonė)
(82)
Pirmajame sprendime pradėti procedūrą Komisija suabejojo, ar Mikelio miestas, suteikdamas šią garantiją, būtų elgęsis kaip privatus rinkos investuotojas, ir iš anksto manė, kad tokia garantija būtų valstybės pagalba. Vertindama šios priemonės suderinamumą su vidaus rinka, Komisija abejojo, ar garantija atitiktų 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires, nes jai atrodė, kad nebūtų tenkinamas pagalbos teikimo tik vieną kartą (angl. one time, last time) principas. Be to, garantijos mokestis ir paskolos palūkanų norma buvo per maži ir todėl neatitiko gairių 25 punkto a papunkčio, o pati garantija neatitiko gairių 25 punkto c papunkčio nuostatos, nes ją buvo ketinama suteikti daugiau kaip šešiems mėnesiams.
4.1.11. Skolų grąžinimo terminų atidėjimas nuo 2009 m. (12 priemonė)
(83)
Pirmajame sprendime pradėti procedūrą Komisija suabejojo, ar Mikelio miestas, sutikdamas atidėti skolų grąžinimo terminus, elgėsi kaip privatus rinkos kreditorius; Komisija iš anksto manė, kad tokia priemonė yra valstybės pagalba. Vertindama priemonės suderinamumą su vidaus rinka, Komisija abejojo, ar skolų grąžinimo terminų atidėjimas atitinka 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires, nes atrodė, kad netenkinamas pagalbos teikimo tik vieną kartą principas. Be to, skolų grąžinimo terminų atidėjimas neatitiko sanavimo pagalbos reikalavimų; grąžinimas buvo atidėtas daugiau kaip šešiems mėnesiams, taigi prieštaravo gairių 25 punkto c papunkčiui.
4.2. Finnvera taikytos priemonės (13-17 priemonės)
(84)
Antrajame sprendime pradėti procedūrą Komisija pareiškė nuomonę, kad svarstomoms priemonėms naudojami valstybės ištekliai ir kad jos priskirtinos valstybei, nes Suomijos valstybė yra vienintelė Finnvera savininkė. Svarstydama paskolų suteikimą, Komisija suabejojo, ar nustatyta palūkanų norma viršijo atitinkamas orientacines normas. Be to, Komisijai nepakako informacijos įvertinti, ar šios priemonės buvo taikomos kartu ir vienodomis sąlygomis su privačių investuotojų priemonėmis. Svarstydama atitinkamas garantijas, Komisija suabejojo, ar jos buvo suteiktos pagal esamas pagalbos schemas, nes garantijų suteikimas didelei sunkumų patiriančiai įmonei neatitiktų tokių schemų. Komisija suabejojo, ar svarstomos priemonės atitiktų rinkos ekonomikos investuotojo principą tuo atveju, jeigu jos būtų taikomos ne pagal esamą pagalbos schemą.
5. SUOMIJOS PASTABOS
5.1. Mikelio miesto taikytos priemonės
5.1.1. 2000 m. birželio 12 d. suteikta garantija (1 priemonė)
(85)
Suomijos teigimu, ši garantija neturėtų būti laikoma valstybės pagalba, nes Karjaportti tikriausiai būtų galėjusi gauti tokią garantiją privataus kapitalo rinkose. Suomija remiasi tuo, kad Tapiola suteikta paskola, kuriai užtikrinti skirta atitinkama garantija, buvo investicijų į fabriką Tikalos rajone finansavimo paketo, kuriame buvo iš viso 25 mln. EUR, dalis. Prie šio finansavimo prisidėjo ir kitos šalys. Valstybės parama šioms investicijoms buvo žemės sklypo skyrimas ir tai, kad Mikelio miestas padengė žemės lyginimo darbų išlaidas (žr. 89 ir 90 konstatuojamąsias dalis), Finnvera suteiktos paskolos ir garantijos, taip pat Prekybos ir pramonės ministerijos tiesioginės subsidijos.
(86)
Suomija taip pat teigia, kad Mikelio miestas visoms garantijų prašiusioms bendrovėms taikė vienodas sąlygas.
(87)
Nusprendus, kad svarstoma priemonė yra valstybės pagalba, Suomijos nuomone, tokia pagalba būtų suderinama su vidaus rinka, nes ji buvo suteikta pagal Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gaires (36) (toliau - 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gairės). Regioninės pagalbos priemonės pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies a punktą galėjo būti taikomos didelėms įmonėms, jei pagalbos suma neviršijo 24 % tinkamų finansuoti grynųjų sąnaudų. Šios sąlygos buvo tenkinamos; visų pirma Suomija pateikė skaičiavimą, kurio duomenimis bendrasis subsidijos ekvivalentas, atsižvelgiant į visą valstybės paramą investavimui, tebėra mažesnis kaip 24 %.
5.1.2. Žemės sklypo skyrimas (2 priemonė)
(88)
Suomijos teigimu, atitinkamo žemės sklypo dabartinė balansinė vertė nėra palyginamas rodiklis, tinkamas sklypo vertei tuo metu, kai jis buvo perduotas, nustatyti. Mikelio miesto vertinimu, sklypo rinkos vertė jo skyrimo metu buvo 300 000 EUR. Pasak Suomijos, sklypo žemės lyginimo darbų išlaidos buvo 2 mln. FIM (336 376 EUR).
(89)
Suomijos teigimu, žemės sklypo skyrimas ir žemės lyginimo išlaidų padengimas atitinka 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gaires (žr. 87 konstatuojamąją dalį).
5.1.3. Žemės pirkimas (3 priemonė)
(90)
Suomijos teigimu, žemės sklypų pirkimas 2002 m. buvo susijęs su fabriko Tikalos rajone statybos projektu, kuriam Karjaportti reikėjo gauti lėšų. Suomija tvirtina, kad šie žemės sklypai buvo nupirkti už rinkos kainą. Vertinant atsižvelgta į tai, kad žemės sklypai buvo nupirkti siekiant, pakeitus planus, juos paversti daugiausia gyvenamosios paskirties sklypais, o dalis teritorijos tebebuvo naudojama komerciniais tikslais. Be to, žemės sklypai buvo įkeisti privatiems kreditoriams; vieno iš šešių sklypų bendra hipotekos vertė siekė apie 9,6 mln. EUR, ir tai patvirtina, kad sklypų vertė buvo didesnė nei jų pirkimo kaina. Todėl Mikelio miestas laikėsi rinkos ekonomikos investuotojo principo, o žemės sklypų pirkimas nebuvo valstybės pagalba.
5.1.4. 2004 m. kovo 8 d. suteikta garantija (4 priemonė)
(91)
Suomijos teigimu, garantuota paskola buvo suteikta siekiant padengti seną (1992 m. suteiktą) pensijų fondo paskolą. Tuo metu Mikelio miestas kartu su Finnvera ir […] suteikė garantiją šiai pensijų fondo paskolai. Priešpriešine garantija Mikelio miestui tapo Karjaportti nekilnojamojo turto hipoteka (įkeisto turto vertė - 7,5 mln. FIM, arba 1 261 409 EUR). Mikelio miestas, suteikdamas 2004 m. kovo 8 d. garantiją, pasiliko šį užstatą.
(92)
Suomija pareiškė, kad pradinė garantija buvo suteikta pirmiau nei Suomija įstojo į ES. Kai Mikelio miestas 2004 m. kovo 8 d. suteikė naująją garantiją, tai nebuvo nauja pagalba, nes taip esama pradinė garantija buvo paversta nauja garantija, o susijusių skolinių įsipareigojimų vykdymui užtikrinti pakako esamo užstato. Be to, paskolas Karjaportti tuo pačiu metu suteikė ir kiti pradinės 1992 m. pensijų fondo paskolos garantai.
(93)
Galiausiai, Suomijos teigimu, Karjaportti 2004 m. pavasarį buvo sunkumų patirianti įmonė, kaip apibrėžta 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse. Pasak Suomijos, rinkos prognozės 2004 m. pirmojoje pusėje buvo pakankamai geros ir Karjaportti 2004 m. biudžete buvo 3 mln. EUR pelno. Be to, Karjaportti 2004 m. pavasarį ir vasarą galėjo gauti privačių skolintojų paskolų palyginti mažomis palūkanomis. Galiausiai Karjaportti buvo laikoma gyvybinga įmone 2004 m. gruodžio mėn., kai jos kreditoriai, nepaisant ilgalaikių įmonės finansinių sunkumų, pritarė jos restruktūrizavimui. Priešingu atveju Karjaportti būtų buvęs paskelbtas bankrotas.
5.1.5. 2004 m. gegužės 10 d. suteikta garantija (5 priemonė)
(94)
Suomija laiko šią garantiją investicijoms į fabriką Tikalos rajone 2000 m. Mikelio miesto skirto finansavimo tąsa. Ji buvo suteikta siekiant baigti įgyvendinti 2000 m. pradėtą pradinį investavimo planą. Tuo metu, kai suteikta ši garantija, Karjaportti nebuvo sunkumų patirianti įmonė, kaip apibrėžta 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse, kaip jau nustatyta svarstant 2004 m. kovo mėn. suteiktą garantiją (žr. 93 konstatuojamąją dalį).
(95)
Pasak Suomijos, jei ši garantija buvo valstybės pagalba, tai tokia pagalba buvo suderinama su vidaus rinka, nes atitiko 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gaires. Regioninės pagalbos priemonės pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies a punktą galėjo būti taikomos didelėms įmonėms, jei pagalbos suma neviršijo 24 % tinkamų finansuoti grynųjų sąnaudų sumos. Šios sąlygos buvo tenkinamos, nes garantijos pagalbos elementas tebuvo 57 835 EUR, o bendra Karjaportti investicijų Tikalos rajone suma - […] EUR.
5.1.6. Teismo prižiūrima restruktūrizavimo procedūra (6 priemonė)
(96)
Suomijos teigimu, visos priemonės, kurių imtasi, buvo susijusios su pradėta teismo prižiūrima restruktūrizavimo procedūra. Pagal Teisingumo Teismo praktiką vien galiojančių teisės aktų dėl teismo prižiūrimo skolų grąžinimo schemų ir nemokumo nepakanka, kad tuos teisės aktus būtų galima laikyti valstybės pagalba (37).
(97)
Antra, per procedūrą naujų paskolų nebuvo suteikta, tačiau iki restruktūrizavimo susikaupusių skolų grąžinimo terminai buvo atidėti pagal nacionalinės teisės aktus dėl įmonių restruktūrizavimo, visiems kreditoriams taikant vienodas sąlygas. Per procedūrą buvo pakeisti ne tik Mikelio miesto, bet ir privačių skolintojų gautinų sumų mokėjimo terminai. Karjaportti kreditoriai buvo suskirstyti į kelias grupes. Kiekvienos kreditorių grupės gautinoms sumoms buvo nustatytos lygiavertės ir panašios sąlygos. Suomija pažymi, kad tai itin būdinga Mikelio miestui grąžintinoms garantuotoms skoloms, todėl atrodo, kad Mikelio miestas, sutikdamas, kad būtų pradėta teismo prižiūrima restruktūrizavimo procedūra, elgėsi kaip privatus rinkos ekonomikos investuotojas.
(98)
Be to, Suomija pažymi, jog Mikelio miestas nusprendė, kad atidėti skolų grąžinimo terminus bus naudingiau nei leisti Karjaportti bankrutuoti ir visiškai nutraukti veiklą, kaip parodyta ir prie restruktūrizavimo programos pridėtame likvidavimo balanse.
(99)
Dėl priemonių suderinamumo su vidaus rinka pagal 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires Suomija teigia, kad bendrovę, kuriai taikoma restruktūrizavimo procedūra, apskritai reikėtų laikyti sunkumų patiriančia įmone, kaip apibrėžta šiose gairėse. Šiuo klausimu Suomija pakartoja, kad restruktūrizavimo procedūra nebuvo valstybės pagalba ir kad Mikelio miestas per restruktūrizavimo procedūrą nesiėmė paramos priemonių.
(100)
Toliau Suomija pateikia argumentų dėl kiekvienos taikytos priemonės. Dėl pasinaudojimo Mikelio miesto garantija 2000 m. suteiktai paskolai Suomija teigia, kad Mikelio miestas nesuteikė Karjaportti jokių naujų paskolų - jis paprasčiausiai Tapiola reikalavimu teismo prižiūrimos restruktūrizavimo procedūros pradžioje pakeitė Tapiola kaip kreditorius, ir tai buvo tokioms restruktūrizavimo procedūroms įprasta priemonė. Suomija pažymi, kad paskolos grąžinimo nuostatos ir sąlygos buvo nurodytos restruktūrizavimo programoje ir vienodos visiems tai pačiai kreditorių grupei priskirtiems kreditoriams.
(101)
Dėl nesumokėtų mokesčių Suomija paaiškino, kad šias sumas Karjaportti yra skolinga miesto nekilnojamojo turto administravimo įstaigai ir savivaldybės vandentvarkos bei atliekų tvarkymo skyriams. Šias sumas sudaro nesumokėti mokesčiai, susikaupę iki teismo prižiūrimos restruktūrizavimo procedūros pradžios. Mikelio miestas dėl šių mokėtinų sumų nesuteikė Karjaportti jokios garantijos, nes šios skolos turėjo būti grąžintos miestui. Todėl, kai buvo pradėta teismo prižiūrima restruktūrizavimo procedūra, jos buvo įrašytos restruktūrizavimo programoje kaip viena suma.
5.1.7. Karjaportti akcijų pirkimas (7 priemonė)
(102)
Suomijos teigimu, nekilnojamojo turto bendrovės Kiinteistö Oy Suksimäki akcijos buvo nupirktos iš Karjaportti už rinkos kainą. Suomija pateikė nepriklausomo vertintojo atliktą vertinimą, pagal kurį šių akcijų vertė, apskaičiuota pagal esamas rinkos nuomos kainas, buvo apie 1 mln. EUR. Ši vertė buvo patikslinta atsižvelgiant į tikrąsias tuometines nuomos kainas, tad akcijos iš tiesų buvo nupirktos už 860 000 EUR kainą. Todėl šiuo nekilnojamojo turto pirkimo sandoriu nebuvo suteikta jokios pagalbos.
5.1.8. Nesumokėtų palūkanų pavertimas paskolomis (8 priemonė)
(103)
Dėl nesumokėtų palūkanų pavertimo paskolomis Suomija visų pirma teigia, kad palūkanų nemokėjimas yra teismo prižiūrimoms restruktūrizavimo procedūroms įprasta priemonė. Suomijos teisės aktuose numatyta tokias nesumokėtas palūkanas paversti paskolomis, kurioms pagal reikalavimų tenkinimo eiliškumą teikiama pirmenybė prieš kitas paskolas. Be to, Suomijos manymu, nesumokėtos palūkanos buvo paverstos paskola laikantis privataus rinkos investuotojo principo, nes privatūs kreditoriai kartu su Mikelio miestu pavertė paskolomis jiems nesumokėtas palūkanų sumas.
5.1.9. Skolų nurašymas 2006 ir 2008 m. finansinėse ataskaitose (9 ir 10 priemonės)
(104)
Suomija patvirtino, kad skolų nurašymas, priskiriant jas nuostoliui, yra įprastas kreditoriaus buhalterinės apskaitos veiksmas, atliekamas laikantis atsargumo principo ir atitinkamų Buhalterinės apskaitos įstatymo Nr. 1336/1997 nuostatų. Suomijos teigimu, skolos nurašymas nekeičia teisinių kreditoriaus ir skolininko santykių, t. y. skolos nėra panaikintos. Mikelio miestas patvirtino, kad nuostoliui priskirtos skolos nebuvo panaikintos ir kad jis toliau siekia jas susigrąžinti. Ši skola pagal teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą yra garantuotos skolos dalis.
5.1.10. Nepatvirtinta garantija, kurią buvo ketinama suteikti 2009 m. (11 priemonė)
(105)
Prieš atsiimdama pranešimą dėl šios garantijos 2010 m. kovo mėn., Suomija teigė, kad garantija buvo suderinama su vidaus rinka pagal 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires. Kadangi Suomija atsiėmė pranešimą, apie jos argumentus čia išsamiau nekalbama.
5.1.11. Skolų grąžinimo terminų atidėjimas nuo 2009 m. (12 priemonė)
(106)
Suomijos teigimu, skolų grąžinimo terminų atidėjimo priemonė yra įprasta teismo prižiūrimos restruktūrizavimo procedūros dalis ir nėra valstybės pagalba. Pasak Suomijos, Karjaportti kreditoriai sutarė, kad skolų grąžinimo terminų atidėjimas yra pagrįstas alternatyvus sprendimas siekiant gauti jiems mokėtinas sumas. Suomija pranešė Komisijai, kad skolų grąžinimo terminų atidėjimas, apie kurį pranešta, iš tiesų nebuvo įvykdytas, nes Kuopijo administracinis teismas (Kuopion Hallinto-Oikeus) sustabdė šią skolų grąžinimo terminų atidėjimo procedūrą. Suomija paaiškino, kad nepaisant to, Karjaportti skolų grąžinimo terminai buvo atidėti, Karjaportti 2009-2011 m. laikotarpiu pateikus kelis pasiūlymus, kuriems pritarė Mikelio miestas. Suomijos teigimu, šis vėlesnis skolų grąžinimo terminų atidėjimas atitiko rinkos ekonomikos investuotojo principą, nes Mikelio miestas ir visi kiti kreditoriai skolų grąžinimo terminus atidėjo vienodomis sąlygomis.
5.2. Finnvera taikytos priemonės
5.2.1. 2004 m. kovo 17 d. suteikta garantija (13 priemonė)
(107)
Suomijos teigimu, garantija buvo suteikta laikantis 2000 m. Pranešimo dėl garantijų. Bet kokiu atveju garantija nebuvo valstybės pagalba. Pirma, Finnvera rizika nepadidėjo, nes šia garantija buvo pakeista ankstesnė (1992 m.) pensijų fondo paskolai Finnvera suteikta garantija. Pastaroji paskola 2004 m. buvo pakeista nauja pensijų fondo paskola, kuriai užtikrinti Finnvera suteikė atitinkamą garantiją. Be to, tuo pačiu metu du privatūs kreditoriai ėmėsi kreditavimo priemonių, kuriomis Karjaportti buvo suteikta galimybė atidėti įmokų mokėjimą už 2004 metus. Be to, buvo nustatytas didelis garantijos mokestis, o garantijos pagalbos elementas nesiekė de minimis ribos. Galiausiai Karjaportti ateities prognozės tuo metu, kai suteikta garantija, buvo optimistiškos.
5.2.2. 2006 m. sausio 12 d. suteikta paskola (14 priemonė)
(108)
Suomijos manymu, 2006 m. suteikta paskola nebuvo valstybės pagalba, nes Finnvera, pagal restruktūrizavimo programą paversdama nesumokėtas palūkanas nauja paskola, elgėsi kaip privatus rinkos kreditorius. Be to, privatūs kreditoriai pavertė jiems nesumokėtas palūkanas naujomis paskolomis iškart po to, kai tai padarė Finnvera, ir panašiomis sąlygomis.
5.2.3. 2006 m. rugsėjo 14 d. suteikta garantija (15 priemonė)
(109)
Suomijos manymu, ši garantija buvo suteikta laikantis 2000 m. Pranešimo dėl garantijų. Bet kokiu atveju garantija nėra valstybės pagalba, nes ja užtikrinta tik 16,7 % 1,8 mln. EUR sumos, o likusiai sumos daliai garantijas suteikė privatūs kreditoriai.
5.2.4. 2007 m. liepos 6 d. suteikta paskola (16 priemonė)
(110)
Suomijos teigimu, 2007 m. suteikta paskola nebuvo valstybės pagalba, nes Finnvera veikė kartu su dviem privačiais kreditoriais, kurie tuo pačiu metu ir panašiomis sąlygomis suteikė naujas paskolas. Be to, paskolos įsipareigojimų vykdymas buvo užtikrintas didelės vertės nekilnojamojo turto ir įmonės hipoteka.
5.2.5. 2008 m. sausio 9 d. suteikta garantija (17 priemonė)
(111)
Suomijos teigimu, ši priešpriešinė garantija buvo suteikta laikantis 2000 m. Pranešimo dėl garantijų. Bet kokiu atveju, ji nėra valstybės pagalba, nes kita dalyvavusi šalis buvo privatus skolintojas, o Finnvera nustatytas garantijos mokestis buvo kur kas didesnis nei šio privataus skolintojo nustatytas garantijos mokestis.
6. SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS
(112)
Suinteresuotoji šalis pateikė savo pastabas tik dėl 1, 2, 3, 5, 7, 9 ir 10 priemonių.
6.1.1. 2000 m. birželio 12 d. suteikta garantija (1 priemonė)
(113)
Suinteresuotosios šalies teigimu, ši garantija buvo suteikta siekiant užtikrinti 25 mln. FIM paskolą investicijai į naująjį fabriką.
6.1.2. Žemės sklypo skyrimas (2 priemonė)
(114)
Suinteresuotosios šalies teigimu, Karjaportti buvo skirtas žemės sklypas, o Mikelio miestas įsipareigojo jame atlikti miesto inžinerinių tinklų ir kitus būtinus techninius darbus, kurių bendros išlaidos buvo 2,5 mln. FIM. Karjaportti už žemės sklypą sumokėjo 1,2 mln. FIM. Karjaportti finansinėse ataskaitose sklypas įvertintas 403 000 EUR suma; suinteresuotoji šalis abejoja, ar žemės sklypo skyrimas negalėjo būti valstybės pagalba.
6.1.3. Žemės pirkimas (3 priemonė)
(115)
Suinteresuotosios šalies teigimu, Mikelio miestas nupirko šešis miesto teritorijoje buvusius apleisto fabriko pastatus ir už juos sumokėjo iš viso 6,7 mln. EUR. Investuotojas, veikiantis pagal rinkos ekonomikos investuotojo principą, nebūtų pirkęs nekilnojamojo turto iš didelių finansinių sunkumų patiriančios bendrovės už tokią kainą.
6.1.4. 2004 m. gegužės 10 d. suteikta garantija (5 priemonė)
(116)
Suinteresuotosios šalies teigimu, Karjaportti tuo metu, kai buvo suteikta ši garantija, patyrė didelių finansinių sunkumų. Bendrovė jau turėjo didelių skolų Mikelio miestui ir jam priklausančios bendrovių grupės bendrovėms.
6.1.5. Karjaportti akcijų pirkimas (7 priemonė)
(117)
Suinteresuotosios šalies teigimu, už nekilnojamojo turto bendrovės akcijas sumokėta kaina buvo didesnė nei šių akcijų balansinė vertė.
6.1.6. Skolų nurašymas 2006 ir 2008 m. finansinėse ataskaitose (9 ir 10 priemonės)
(118)
Suinteresuotoji šalis pateikė Mikelio miesto valdybos 2007 m. vasario 5 d. posėdžio protokolo kopiją, iš kurios matyti, kad buvo priimtas sprendimas nurašyti skolas 2006 m. finansinėse ataskaitose. Be to, suinteresuotoji šalis pažymi, kad Mikelio miesto sprendimas nurašyti Karjaportti milijonų eurų skolą savo 2008 m. finansinėse ataskaitose buvo mažų mažiausiai neįprastas; jai kelia abejonių visų pirma tai, kodėl Mikelio miestas tuo pačiu metu buvo pasirengęs suteikti daugiau garantijų Karjaportti.
7. VERTINIMAS
(119)
SESV 107 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.
(120)
SESV 107 straipsnio 1 dalyje nustatytos sąlygos yra kumuliacinės, t. y. priemonė yra valstybės pagalba, jei vienu metu tenkinamos visos sąlygos.
(121)
SESV 107 straipsnio 1 dalyje nustatytas bendras draudimas Sąjungoje teikti valstybės pagalbą, o SESV 107 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytos išimtys iš bendrosios taisyklės, nustatytos SESV 107 straipsnio 1 dalyje, kad tokia pagalba yra nesuderinama su vidaus rinka.
(122)
Tolesniuose skirsniuose Komisija vertina, ar kiekviena konkreti aprašyta priemonė yra valstybės pagalba. Jei priemonė yra valstybės pagalba, Komisija toliau vertina pagalbos priemonės suderinamumą su vidaus rinka. Komisija skiria priemones, kurių buvo atsisakyta, Mikelio miesto taikytas priemones ir Finnvera taikytas priemones. Pirmiausia įvertinta, kokiu laikotarpiu Karjaportti galima laikyti sunkumų patiriančia įmone.
7.1. Sunkumų patirianti įmonė
(123)
Vertinant tiek valstybės pagalbos buvimą, tiek svarstomų priemonių suderinamumą su vidaus rinka svarbu tai, ar pagalbos gavėjas tuo metu, kai jam buvo taikomos priemonės, buvo sunkumų patirianti įmonė. Klausimas, ar Karjaportti galima laikyti sunkumų patiriančia įmone, turi būti nagrinėjamas remiantis 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėmis iki 2004 m. spalio 9 d. - šių gairių galiojimo pabaigos dienos (38). Nuo 2004 m. spalio 10 d. taikomos 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairės (39).
(124)
Pagal 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires įmonę galima laikyti sunkumų patiriančia įmone, kai ji atitinka vadinamuosius neginčijamus kriterijus, nustatytus šių gairių 5 punkte, t. y. kai daugiau kaip pusė įmonės registruoto kapitalo yra prarasta arba pagal nacionalinės teisės aktus prieš ją gali būti pradėta vykdyti kolektyvinė nemokumo procedūra. Net kai neginčijami kriterijai netenkinami, įmonei gali būti būdingi „įprasti sunkumus patiriančios įmonės požymiai“ pagal 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 6 punktą, kaip antai didėjantys nuostoliai, mažėjanti apyvarta, didėjančios atsargos, per dideli pajėgumai, mažėjantys pinigų srautai, augančios skolos, kylančios palūkanos ir mažėjanti arba nulinė grynoji turto vertė (vadinamieji papildomi kriterijai). Panašūs neginčijami ir papildomi kriterijai nustatyti 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 10 ir 11 punktuose.
(125)
Atsižvelgdama į tai, Komisija pažymi, kad 2000 m. Karjaportti nebuvo praradusi kapitalo ir tais metais jai nebuvo būdingi sunkumų patiriančiai įmonei „įprasti požymiai“. Iš tiesų atrodo, kad 2000-2002 m. laikotarpiu Karjaportti buvo sunkumų nepatirianti įmonė, turinti didelę apyvartą, veiklos pajamų, stabilų akcinį kapitalą ir palyginti daug rezervų (taip pat žr. I lentelę).
(126)
Vėlesniais metais padėtis pablogėjo. Mažėjo apyvarta, 2003-2004 m. labai padidėjo nuostoliai. Augo skolos; jau 2004 m. pradžioje pagalbos gavėjas pradėjo keisti skolų grąžinimo terminus ir turėjo prašyti kreditorių atidėti įmokų mokėjimą (40). Taip pat atrodo, kad Karjaportti turėjo per didelių pajėgumų. Reikia atsižvelgti ir į tai, kad jau 2004 m. Karjaportti nebegalėjo padengti nuostolių iš savo rezervo nenumatytiems atvejams (žr. I lentelę).
(127)
Iš Karjaportti finansinių ataskaitų matyti, kad Karjaportti akcinio kapitalo 2004 m. beveik neliko - jis per trumpą laiką sumažėjo iki mažiau kaip vienos dešimtosios 2003 m. buvusios vertės. Nuo tada bendrovės nuosavo kapitalo vertė, ypač pastaraisiais metais, buvo vis labiau neigiama. Nuo 2003 m. kiekvieni Karjaportti veiklos metai, išskyrus 2006 m., buvo nuostolingi. 2006 m. gauto pelno negalima laikyti bendrovės atsigavimo ženklu, nes tas pelnas buvo gautas ne iš pagrindinės bendrovės veiklos. Tais metais, kaip ir ankstesniais bei vėlesniais metais, Karjaportti patyrė veiklos nuostolių. 2006 m. pelno nepakako nei per ankstesnius ataskaitinius laikotarpius susidariusiam deficitui padengti, nei nuosavo kapitalo neigiamai vertei paversti teigiama. Bendra Karjaportti finansinė padėtis tebebuvo nepalanki. Mokesčių administratorius 2008 m. du kartus paskelbė Karjaportti bankroto procedūrą.
(128)
Atsižvelgiant į 125-127 konstatuojamosiose dalyse pateiktus faktus, galima daryti išvadą, kad Karjaportti reikia laikyti sunkumų patiriančia įmone pagal 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 5 punktą, o nuo 2004 m. pradžios - pagal 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 11 punktą. 2008 m., kai buvo paskelbtos bankroto procedūros, Karjaportti taip pat buvo sunkumų patirianti įmonė pagal 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 10 punkto c papunktį.
7.2. Priemonės, kurių buvo atsisakyta
7.2.1. Nepatvirtinta garantija, kurią buvo ketinama suteikti 2009 m. (11 priemonė)
(129)
Pagal 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (41) (toliau - Procedūrų reglamentas), 8 straipsnį, kai yra pradėta oficiali tyrimo procedūra, valstybė narė nustatytu laiku gali atšaukti savo pranešimą, kol Komisija nėra priėmusi sprendimo dėl priemonės, apie kurią pranešta, buvimo valstybės pagalba. Tokiu atveju, nelikus tyrimo objekto, Komisija nusprendžia procedūrą nutraukti.
(130)
Kadangi Mikelio miesto tarybos sprendimas suteikti garantiją Karjaportti neįsigaliojo ir miesto valdyba 2010 m. vasario mėn. nusprendė garantijos nepatvirtinti, Suomija atsiėmė pranešimą dėl garantijos 2010 m. kovo mėn., todėl neliko tyrimo objekto - garantijos.
7.3. Mikelio miesto taikytos priemonės
7.3.1. 2000 m. birželio 12 d. suteikta garantija (1 priemonė) ir žemės sklypo skyrimas (2 priemonė)
(131)
Garantija (1 priemonė). Kaip aprašyta 14-16 konstatuojamosiose dalyse, Mikelio miestas 2000 m. birželio mėn. suteikė garantiją ir pagal ją sumokėjo 2004 m. gruodžio mėn. Mikelio miestui tapus Karjaportti kreditoriumi, paskolos sąlygos buvo pakeistos pagal teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą (daugiau apie tai žr. 34-39 konstatuojamosiose dalyse).
(132)
Atsižvelgiant į tai, reikia skirti kelis etapus. Kadangi pagalba suteikiama tuomet, kai suteikiama valstybės garantija, bet kokie valstybės mokėjimai pagal garantijos sąlygas nelaikomi valstybės pagalbos suteikimu (42). Kita vertus, paskolos sąlygų keitimas garantui (valstybei) tapus kreditoriumi gali būti valstybės pagalba. Toliau nagrinėjama, ar 2000 m. birželio mėn. suteikta garantija yra valstybės pagalba. Klausimas, ar paskolos sąlygų keitimas gali būti valstybės pagalba, svarstomas nagrinėjant 6 priemonę (žr. 188-195 konstatuojamąsias dalis).
(133)
Garantiją suteikė Mikelio miestas, todėl šiai priemonei naudojami valstybės ištekliai ir ji priskirtina valstybei.
(134)
Priemonė yra valstybės pagalba, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje, jeigu ja suteikiamas pranašumas, kurio įmonė nebūtų įgijusi įprastomis rinkos sąlygomis. Komisija, atlikdama šį vertinimą, remsis 2000 m. Pranešimu dėl garantijų. Tuo metu, kai atitinkama priemonė buvo pradėta taikyti, galiojo 2000 m. Pranešimas dėl garantijų. Tačiau Teisingumo Teismo praktikoje aiškiai nustatyta, kad „klausimas, ar pagalba yra valstybės pagalba, kaip nustatyta Sutartyje, turi būti sprendžiamas remiantis objektyvia informacija, kuri vertinama tą dieną, kurią Komisija priima sprendimą“ (43). Todėl Komisija, atlikdama pastarąjį vertinimą, remsis 2008 m. Pranešimu dėl garantijų.
(135)
Pagal 2008 m. Pranešimo dėl garantijų 3.2 punktą individuali valstybės garantija nelaikoma valstybės pagalba, jeigu tenkinami visi keturi kumuliaciniai kriterijai: „a) Paskolos gavėjas neturi finansinių sunkumų. […] b) Suteikiant garantiją, galima tinkamai įvertinti jos dydį. […] c) Garantija užtikrinama ne daugiau kaip 80 % negrąžintos paskolos arba kito finansinio įsipareigojimo; […] d) Už garantiją sumokama rinkos sąlygas atitinkanti kaina […]“.
(136)
Nagrinėjamu atveju paskolos gavėjas tuo metu, kai buvo suteikta garantija, nepatyrė finansinių sunkumų (žr. 123-128 konstatuojamąsias dalis). Tačiau šia garantija buvo užtikrinta 100 % paskolos.
(137)
Be to, nebuvo nustatyta jokio garantijos mokesčio už suteiktą garantiją, nors ją suteikusi institucija pati pripažino, kad susijusi rizika buvo didelė (44). Nors Suomija teigia, kad Karjaportti panašią garantiją galėjo gauti rinkos sąlygomis, Komisijos nuomone, tokios garantijos priemokos, kurios suma yra lygi nuliui, negalima laikyti artima priemokai, kuri garantijos suteikimo metu būtų buvusi nustatyta rinkos sąlygomis. Garantija buvo užtikrinta 100 % atitinkamos paskolos, t. y. ją suteikusi institucija prisiėmė visą riziką, susijusią su galimu pagalbos gavėjo mokėjimo įsipareigojimų nevykdymu, o pati garantija buvo suteikta kaip besąlyginė garantija, t. y. garantas prisiėmė atsakomybę už pagrindinę paskolos dalį, tarsi tai būtų buvusi jo paties paskola, taigi kreditorius, atėjus pagrindinės paskolos dalies grąžinimo terminui, galėjo reikalauti, kad pagrindinę paskolos dalį sumokėtų garantas.
(138)
Todėl Komisija mano, kad nagrinėjamu atveju, priešingai Suomijos nuomonei, negalima paneigti, kad priemonė yra valstybės pagalba.
(139)
Suomijos argumentą, kad ši priemonė buvo taikoma kartu su kitų šalių priemonėmis, galima atmesti, nes remiantis Suomijos pateikta informacija, kitos investuojant dalyvavusios šalys taip pat buvo valstybės subjektai. Todėl manoma, kad šia priemone Karjaportti suteiktas pranašumas.
(140)
Priemonė laikoma valstybės pagalba, jeigu ji yra konkrečiai taikoma arba atrankinė tuo, kad jos taikymas yra naudingas tik tam tikroms įmonėms arba tam tikrų prekių gamybai. Vertinama priemonė buvo skirta vienai konkrečiai bendrovei Karjaportti. Todėl Komisija mano, kad šia priemone buvo suteiktas atrankinis pranašumas pagalbos gavėjui.
(141)
Galiausiai Komisija turi apsvarstyti tai, ar Mikelio miesto Karjaportti taikoma priemonė gali iškraipyti konkurenciją ir daryti poveikį prekybai tarp valstybių narių, suteikdama šiai bendrovei pranašumą prieš (galimus) valstybės paramos negavusius konkurentus. Valstybės narės tarpusavyje prekiauja mėsos produktais, o pagalbos gavėjas užsiima kaip tik šios srities veikla. Pasak Suomijos, Karjaportti savo produktus eksportuoja daugiausia į Rusiją, tačiau taip pat į kitas valstybes nares. Todėl Komisija mano, kad ši priemonė gali iškraipyti konkurenciją ir daryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.
(142)
Remdamasi tuo, kas išdėstyta, Komisija daro išvadą, kad atitinkama priemonė yra valstybės pagalba.
(143)
Žemės sklypo skyrimas (2 priemonė). Suomija neneigia, kad ši priemonė galėjo būti valstybės pagalba. Naudos gavėjui buvo aiškiai suteiktas pranašumas, nes žemės sklypas jam skirtas nemokamai. Be to, Mikelio mestas padengė naudos gavėjo sklypo žemės lyginimo darbų išlaidas. Todėl Komisija mano, kad šia priemone Karjaportti suteiktas pranašumas, kurio įmonė nebūtų įgijusi rinkos sąlygomis.
(144)
Be to, ši priemonė atitinka visus kitus valstybės pagalbos kriterijus. Kaip išsamiai aprašyta 133, 140 ir 141 konstatuojamosiose dalyse, skiriant žemės sklypą buvo naudojami valstybės ištekliai ir ši priemonė yra priskirtina valstybei, atrankinė, iškraipanti konkurenciją bei daranti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.
(145)
Remdamasi tuo, kas išdėstyta, Komisija daro išvadą, kad atitinkama priemonė yra valstybės pagalba.
(146)
Suomijos teigimu, svarstoma garantija kartu su žemės sklypo skyrimu fabrikui Tikalos rajone statyti yra suderinama su vidaus rinka, nes yra regioninė pagalba. Tuo metu, kai buvo pradėtos taikyti 1 ir 2 priemonės (t. y. 2000 m.), galiojo 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gairės (45). Svarstomos priemonės nepriklausė jokiai schemai - tai buvo individuali ad hoc išmoka. Kadangi priemonės buvo skirtos sektoriui, kuriam taikomos 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gairės, jos iš esmės įeina į šių gairių taikymo sritį. Tuo metu, kai priemonės buvo pradėtos taikyti, jų naudos gavėjas nebuvo sunkumų patirianti įmonė, kaip aprašyta 123-128 konstatuojamosiose dalyse, ir buvo įsikūręs Rytų Suomijos (Itä-Suomen) regione, kuriam gali būti teikiama regioninė pagalba pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies a punktą. Todėl Komisija įvertino šį projektą pagal 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gaires. Vertinant buvo padaryta pastabų, kurios išdėstytos toliau.
(147)
Pagal 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gairių 2 skirsnį regioninė pagalba gali būti suderinama su vidaus rinka tik tuomet, kai yra pusiausvyra tarp jos iškraipančio poveikio ir jos teikiamos naudos mažiau išsivysčiusių regionų vystymuisi. Turėdama tai omenyje, Komisija pažymi, kad atitinkamas investicinis projektas turėjo padaryti teigiamą poveikį regiono vystymuisi. Jis padėjo toliau plėtoti ekonominę veiklą ir kurti naujas bei netiesiogines darbo vietas. Iš tiesų, kaip aprašyta 24 konstatuojamojoje dalyje, pastačius naująjį fabriką darbo vietų regione turėtų padaugėti nuo 400 iki 550-600.
(148)
1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gairių 4 skirsnyje nustatytos su vidaus rinka suderinamos regioninės pagalbos teikimo sąlygos.
(149)
Pirma, pagal 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gairių 4.1 punktą regioninės pagalbos tikslas yra užtikrinti arba produktyvų investicijų panaudojimą (pradinės investicijos), arba darbo vietų kūrimą, susijusį su investicijomis. Pagal 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gairių 4.4 punktą pradinės investicijos - tai pagrindinio kapitalo investicijos, susijusios su naujų įmonių kūrimu, esamų įmonių plėtimu arba naujos veiklos, į kurią įeina esamos įmonės produkto arba gamybos proceso esminis pakeitimas, pradžia. Svarstomos priemonės buvo skirtos naujam fabrikui statyti ir tai yra pradinė investicija, kaip apibrėžta 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gairių 4.4 punkte.
(150)
Antra, pagalbos intensyvumas turi būti mažesnis už nustatytą viršutinę regioninės pagalbos ribą - 24 % (46). Siekiant apskaičiuoti pagalbos intensyvumą turi būti nustatyta investicijos vertė ir svarstomų priemonių pagalbos elementas:
a)
nustatant investicijos vertę pagal 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gairių 4.5 punktą, į tinkamas finansuoti sąnaudas šiomis aplinkybėmis galima įtraukti su žeme, pastatais ir įrengimais susijusias sąnaudas. Jeigu yra perkamas turtas, reikėtų atsižvelgti tik į šio turto pirkimo sąnaudas. Suomija iš tiesų apskaičiavo tinkamas finansuoti sąnaudas pagal šias nuostatas ir gavo 25 935 928 EUR sumą (žr. 22 konstatuojamąją dalį ir III lentelę);
b)
Suomija pateikė susijusio pagalbos elemento skaičiavimą, kurio patikimumą patikrino Komisija. 1 priemonės (Mikelio miesto suteiktos garantijos) pagalbos elementą galima apskaičiuoti remiantis 2000 m. Pranešimu dėl garantijų. Šiame pranešime numatyti trys pagalbos elemento apskaičiavimo metodai; pagal vieną iš jų pagalbos elementas apskaičiuojamas „bet kuriuo kitu objektyviai pagrįstu ir visuotinai pripažintu būdu“ (2000 m. Pranešimo dėl garantijų 3.2 skirsnis). Suomija palygino Mikelio miesto nustatytą garantijos priemoką su panašios garantijos priemoka rinkos sąlygomis ir tai, atrodo, iš tiesų yra objektyviai pagrįstas ir visuotinai pripažintas skaičiavimo būdas. 2 priemonės pagalbos elementą sudaro žemės sklypo vertė kartu su žemės lyginimo darbų išlaidų suma; toks skaičiavimas taip pat yra priimtinas. Kalbant apie Finnvera finansavimą ir apie Prekybos ir pramonės ministerijos finansavimą, kuriam šis sprendimas netaikomas, jeigu šis finansavimas būtų laikomas valstybės pagalba, reikėtų atsižvelgti ir į jo pagalbos elementą. Suomija pateikė Finnvera paskolos pagalbos elemento skaičiavimą, kuris laikomas patikimu. Prekybos ir pramonės ministerijos tiesioginių subsidijų pagalbos elementui priskirta visa šių subsidijų suma. Apskritai, atsižvelgiant į Mikelio miesto, Finnvera ir Prekybos ir pramonės ministerijos taikytų priemonių pagalbos elementus, pagalbos elementas (apskaičiuotas kaip bendrasis subsidijos ekvivalentas) yra 3 617 143 EUR (žr. II lentelę).
(151)
3 617 143 EUR dydžio pagalbos elementas reiškia, kad pagalbos intensyvumas yra 13,95 % visų tinkamų finansuoti sąnaudų - 25 935 928 EUR. Todėl pagalbos intensyvumas nesiekia nustatytos 24 % ribos.
(152)
Trečia, pagal 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gairių 4.10 punktą pagalba pradinėms investicijoms yra galima tik su sąlyga, kad investicijos bus daromos ne trumpiau kaip penkeriems metams. Suomija patvirtino, kad atitinkamą investiciją buvo numatyta daryti ne trumpiau kaip penkeriems metams.
(153)
Ketvirta, pagal 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gairių 4.2 punktą pagalbos gavėjo indėlis į investicijos finansavimą turi būti ne mažesnis kaip 25 %. Suomija patvirtino, kad taip ir yra.
(154)
Penkta, Komisija pažymi, kad pagal 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gairių 4.2 punktą paraiška pagalbai gauti turi būti pateikta prieš pradedant darbus pagal projektą, ir kad turi būti laikomasi pagalbos kaupimo taisyklių, kaip numatyta 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gairių 4.18 punkte, taip pat neturi būti viršijama viršutinė regioninės pagalbos riba.
(155)
Komisija, remdamasi išdėstytais argumentais, daro išvadą, kad 1 ir 2 priemonės atitinka 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gairių sąlygas, todėl yra suderinamos su vidaus rinka.
7.3.2. Žemės pirkimas (3 priemonė)
(156)
Rinkos ekonomikos investuotojo principas iš esmės taikomas ir atvejams, kai valstybė perka žemę arba kitokį turtą. Jei tokio pirkimo negalima laikyti įprastu prekybos sandoriu, jis gali būti valstybės pagalba. Net jei valdžios institucija perka prekes ir paslaugas už rinkos kainą, tai gali būti valstybės pagalba, jei nustatoma, kad valstybei tos žemės ar turto iš tiesų nereikėjo (47).
(157)
Todėl Komisija turi įvertinti, ar svarstomą žemės pirkimo sandorį galima laikyti įprastu prekybos sandoriu. Šiuo tikslu reikia apsvarstyti, ar Mikelio miesto sumokėta kaina atitiko nupirktų sklypų ir pastato vertę.
(158)
Suinteresuotosios šalies teigimu, privatus rinkos investuotojas nebūtų sutikęs mokėti 6,7 mln. EUR kainos už fabriko pastatus, kuriuos Mikelio miestas nupirko už šią kainą.
(159)
Kita vertus, Suomija pateikė Komisijai duomenų apie atitinkamų sklypų vertę. Pasak Suomijos, vienas iš pagal šį pirkimo sandorį parduotų sklypų tuo metu buvo įkeistas privačiam bankui […] ir įvertintas 7,5 mln. EUR suma (48).
(160)
Suomija pranešė Komisijai, kad atitinkamų žemės sklypų vertinimų nebuvo atlikta. Komisija mano, kad apie nekilnojamojo turto vertę galima spręsti iš jo hipotekos, įkeitus tą turtą privačiam bankui, vertės. Bankas, prieš patvirtindamas įkeitimą, iš tiesų įvertina atitinkamą nekilnojamąjį turtą, kad tuo atveju, jeigu skolininkas negalėtų grąžinti skolos, banko reikalavimai galėtų būti patenkinti pardavus įkeistą turtą.
(161)
Mikelio miestas atitinkamus sklypus nupirko už 6 646 787 EUR kainą, kuri yra mažesnė nei vieno iš šių sklypų, įkeisto privačiam subjektui, hipotekos registre įrašyta vertė, buvusi prieš sudarant pirkimo sandorį. Kartu su šiuo sklypu Mikelio miestui buvo parduoti penki kiti sklypai ir vienas pastatas. Be to, Komisija pažymi, kad Mikelio miestas nupirko šiuos sklypus, esančius patraukliame gyvenamajame rajone arti miesto centro, ketindamas pakeisti jų paskirtį į gyvenamąją pagal pakeistus vietos planus.
(162)
Remdamasi tuo, kas išdėstyta, Komisija paneigia sprendime pradėti procedūrą savo pareikštas abejones dėl kainos, kuri buvo sumokėta už sklypus ir pastatą. Manoma, kad kaina, už kurią Mikelio miestas nupirko šiuos sklypus ir pastatą, atitiko jų tikrąją vertę ir kad rinkos investuotojo principas nepažeistas. Todėl Komisija daro išvadą, kad nagrinėjama priemonė nėra valstybės pagalba.
7.3.3. 2004 m. kovo 8 d. suteikta garantija (4 priemonė) ir 2004 m. gegužės 10 d. suteikta garantija (5 priemonė)
(163)
Vertinant 2000 m. birželio mėn. suteiktą garantiją reikia skirti kelis etapus (garantijos suteikimas, mokėjimai pagal garantiją, paskolos sąlygų pakeitimas; plg. 132 konstatuojamąją dalį). Atsižvelgiant į tai, toliau nagrinėjama, ar 2004 m. kovo mėn. ir 2004 m. gegužės mėn. suteiktos garantijos yra valstybės pagalba. Klausimas, ar paskolos sąlygų keitimas gali būti valstybės pagalba, svarstomas nagrinėjant 6 priemonę (žr. 188-195 konstatuojamąsias dalis).
(164)
4 priemonė. Priešingai 92 konstatuojamojoje dalyje pateiktiems Suomijos argumentams, Komisija mano, kad esamų įsipareigojimų pavertimas nauja garantija gali būti valstybės pagalba. Šiuo atžvilgiu esamą pagalbą reikia skirti nuo naujos pagalbos. Į esamos pagalbos sąvoką įeina individualios pagalbos priemonės, pradėtos taikyti iki Sutarties įsigaliojimo (Procedūrų reglamento 1 straipsnio b punktas). Nauja pagalba, priešingai, yra „visa pagalba […] kuri nėra egzistuojanti pagalba, įskaitant egzistuojančios pagalbos pakeitimus“ (Procedūrų reglamento 1 straipsnio c punktas). Pagal 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 794/2004, įgyvendinantį Tarybos reglamentą (EB) Nr. 659/1999 (49), pakeitimai yra „visi pakeitimai, išskyrus grynai formalaus ir administracinio pobūdžio pakeitimus, kurie negali turėti įtakos pagalbos priemonės atitikimui bendrosios rinkos reikalavimams“.
(165)
Iš tiesų Mikelio miestas 2004 m. kovo 8 d. suteikė naują garantiją, kuria buvo užtikrinta nauja 2004 m. balandžio 14 d. Tapiola suteikta paskola. Naujosios garantijos negalima laikyti senosios garantijos tąsa, nes ji buvo suteikta naujai paskolai ir naujomis sąlygomis. Komisijos požiūrio nekeičia tai, kad ši paskola pakeitė ankstesnę Tapiola 1992 m. suteiktą paskolą, kuriai Mikelio miestas taip pat buvo suteikęs garantiją. Nors iš tiesų naujosios paskolos suma buvo lygi negrąžintam senosios paskolos likučiui, o palūkanų norma buvo palankesnė Karjaportti (senosios paskolos palūkanos buvo 4,5 % per metus, naujosios - 4 % per metus), taip pat buvo pakeista paskolos trukmė (senoji paskola turėjo būti grąžinta per dešimtį metų nuo suteikimo, t. y. iki 2002 m. lapkričio mėn., o naująją paskolą leista grąžinti iki 2014 m.). Naujoji paskola (pagrindinė paskolos dalis kartu su 2004-2014 m. mokėtinomis palūkanomis) iš esmės yra didesnė nei senoji paskola. Todėl suteikus naująją garantiją, palyginti su senąja garantija, Mikelio miesto rizika, taigi ir atitinkamai priemonei skirta suma, padidėjo. Naujosios garantijos suteikimą reikia laikyti senosios garantijos sąlygų pakeitimu, tad naujoji garantija gali būti laikoma nauja pagalba. Todėl galima atmesti Suomijos argumentą, kad senoji garantija buvo suteikta pirmiau nei Suomija įstojo į ES ir todėl ją galima laikyti esama pagalba ir kad naujosios garantijos negalima laikyti nauja pagalba.
(166)
Klausimą, ar svarstoma garantija buvo suteiktas pranašumas pagalbos gavėjui, galima nagrinėti remiantis 2008 m. Pranešimu dėl garantijų. Tuo metu, kai buvo pradėta taikyti atitinkama priemonė, galiojo 2000 m. Pranešimas dėl garantijų. Tačiau, kaip paaiškinta 134 konstatuojamojoje dalyje, Komisija vertindama šią priemonę remsis 2008 m. Pranešimu dėl garantijų. Pagal 2008 m. Pranešimo dėl garantijų 3.2 punktą individuali valstybės garantija nelaikoma valstybės pagalba, jeigu tenkinami visi keturi kumuliaciniai kriterijai (žr. 135 konstatuojamąją dalį). Vertinama garantija buvo užtikrinta 100 % paskolos. To pakanka, kad nebūtų galima atmesti valstybės pagalbos buvimo remiantis 2008 m. Pranešimo dėl garantijų 3.2 punktu. Be to, priešingai Suomijos argumentams, Komisija mano, kad Karjaportti jau 2004 m. kovo mėn. buvo sunkumų patirianti įmonė, kaip apibrėžta 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse (žr. 123-128 konstatuojamąsias dalis), ir tai yra dar viena priežastis, kodėl garantija neatitinka 2008 m. Pranešimo dėl garantijų 3.2 punkto.
(167)
Be to, garantija buvo suteikta be jokio garantijos mokesčio, nors Karjaportti tuo metu buvo sunkumų patirianti įmonė, o Mikelio miesto riziką buvo galima laikyti didele. Garantija buvo užtikrinta 100 % atitinkamos paskolos, t. y. ją suteikusi institucija prisiėmė visą riziką, susijusią su galimu naudos gavėjo mokėjimo įsipareigojimų nevykdymu, o pati garantija buvo suteikta kaip besąlyginė garantija - garantas prisiėmė atsakomybę už pagrindinę skolos dalį, tarsi tai būtų buvusi paskola jam pačiam, taigi kreditorius, atėjus pagrindinės paskolos grąžinimo terminui, galėjo reikalauti, kad pagrindinę skolos dalį sumokėtų garantas.
(168)
Be to, Suomijos manymu, ši priemonė atitinka rinkos ekonomikos investuotojo principą, ypač turint omenyje tai, kad su ja buvo susiję ir privatūs subjektai. Šį argumentą galima atmesti. Remiantis Suomijos pateikta informacija, visų pirma, privatūs subjektai pagalbos gavėjui suteikė ne garantijas, o paskolas. Antra, šių privačių subjektų paskolos buvo suteiktos kitu metu nei garantuotos pensijų fondo paskolos. Trečia, bent vieno iš privačių subjektų pageidaujama paskolos palūkanų norma tuo metu jau buvo didesnė nei pensijų fondo paskolos palūkanų norma. Dar svarbiau tai, kad su privačiais subjektais susitarta tik dėl trumpalaikių paskolų suteikimo keliems mėnesiams, o Mikelio miestas suteikė garantiją dešimties metų trukmės paskolai.
(169)
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, manoma, kad svarstoma priemone Karjaportti suteiktas pranašumas. Be to, 4 priemonė atitinka visus kitus valstybės pagalbos kriterijus. Kaip išsamiai aprašyta 133, 140 ir 141 konstatuojamosiose dalyse, šiai garantijai taip pat naudojami valstybės ištekliai ir ji yra priskirtina valstybei, atrankinė, iškraipanti konkurenciją bei daranti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.
(170)
5 priemonė. Suomijos argumentą, kad svarstoma priemone buvo siekiama tęsti 2000 m. pradėtas investicijas, galima atmesti, nes ši garantija aiškiai buvo nauja priemonė.
(171)
Pagal 2008 m. Pranešimo dėl garantijų 3.2 punktą individuali valstybės garantija nelaikoma valstybės pagalba, jeigu tenkinami visi keturi kumuliaciniai kriterijai (žr. 135 konstatuojamąją dalį). Vertinama garantija, kaip ir 4 priemone, užtikrinta 100 % paskolos, o Karjaportti 2004 m. gegužės mėn. jau buvo sunkumų patirianti įmonė, kaip apibrėžta 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse (žr. 123-128 konstatuojamąsias dalis). Todėl garantija neatitinka 2008 m. Pranešimo dėl garantijų 3.2 punkto.
(172)
Be to, panašiai kaip 4 priemonės atveju, garantija buvo suteikta be jokio garantijos mokesčio, nors įmonė tuo metu patyrė sunkumų, o Mikelio miesto riziką buvo galima laikyti didele. Garantija buvo užtikrinta 100 % paskolos ir ji buvo suteikta kaip besąlyginė garantija. Todėl Komisija mano, kad nagrinėjamu atveju, priešingai Suomijos nuomonei, šia priemone Karjaportti suteiktas pranašumas.
(173)
Be to, 5 priemonė atitinka visus kitus valstybės pagalbos kriterijus. Kaip išsamiai aprašyta 133, 140 ir 141 konstatuojamosiose dalyse, šiai garantijai taip pat naudojami valstybės ištekliai ir ji yra priskirtina valstybei, atrankinė, iškraipanti konkurenciją bei daranti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.
(174)
Remdamasi tuo, kas išdėstyta, Komisija daro išvadą, kad 4 ir 5 priemonės yra valstybės pagalba.
(175)
Suomija nepateikė jokių argumentų dėl 4 priemonės suderinamumo su vidaus rinka. Dėl 5 priemonės Suomija rėmėsi SESV 107 straipsnio 3 dalies a punktu ir 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gairėmis (žr. 95 konstatuojamąją dalį). Tačiau suderinamumo su vidaus rinka negalima vertinti pagal 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gaires, nes Karjaportti tuo metu, kai jai suteiktos abi garantijos, buvo sunkumų patirianti įmonė (žr. 123-128 konstatuojamąsias dalis). Kaip nustatyta 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gairėse, pagalba sunkumų patiriančioms įmonėms turi būti vertinama pagal Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires (50). Todėl Komisija pirmiausia vertina, ar 4 ir 5 priemonės yra suderinamos su vidaus rinka kaip pagalba įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti pagal pastarąsias gaires. Tuo metu, kai buvo suteiktos garantijos, galiojo 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairės (51).
(176)
Pagal 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires sanavimo pagalba turi atitikti tam tikrus reikalavimus, tačiau svarstoma priemonė kai kurių iš jų netenkina:
a)
pirma, nors atitinkamos priemonės susideda iš likvidumo paramos, teikiamos garantijos forma (1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 23 punkto a papunktis), paskolos, užtikrintos šiomis garantijomis, nebuvo suteiktos taikant palūkanų normą, kuri bent prilygtų sunkumų nepatiriančioms įmonėms teikiamų paskolų palūkanų normoms (Suomijos orientacinė norma 2004 m. kovo mėn. - 4,43 % + 100 bazinių punktų; Suomijos orientacinė norma 2004 m. gegužės mėn. - 4,43 % + 100 bazinių punktų);
b)
antra, garantijos nebuvo susietos su paskola, grąžintina per ne ilgesnį kaip dvylikos mėnesių laikotarpį nuo tos dienos, kai įmonei buvo išmokėta paskutinė dalis (1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 23 punkto b papunktis);
c)
trečia, Suomija nepateikė jokios informacijos, įrodančios, kad pagalba buvo pateisinama rimtais socialiniais sunkumais ir neturėjo nepagrįstai neigiamo šalutinio poveikio kitoms valstybėms narėms (1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 23 punkto c papunktis);
d)
ketvirta, garantijų sumos nebuvo visiškai grąžintos per 6 mėnesius, taip pat nebuvo parengta restruktūrizavimo plano, kaip apibrėžta 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse (1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 23 punkto d papunktis);
e)
galiausiai neatrodo, kad garantijos apsiribojo tokia suma, kurios reikėjo, kad įmonė galėtų plėtoti verslą tuo laikotarpiu, kuriam pagalba skirta (1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 23 punkto e papunktis).
(177)
4 ir 5 priemonės taip pat neatitinka visų restruktūrizavimo pagalbos reikalavimų, nustatytų 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse:
a)
pirma, šių priemonių taikymas nepriklausė nuo restruktūrizavimo plano įgyvendinimo (1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 31 punktas). Reikia pažymėti, kad jokio restruktūrizavimo plano pagal 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 32 ir tolesnius punktus nebuvo parengta;
b)
antra, pagalbos gavėjai turėtų reikšmingai prisidėti prie restruktūrizavimo plano iš savo išteklių (1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 40 punktas), tačiau nėra duomenų, kad pagalbos gavėjas būtų skyręs savo išteklių svarstomoms priemonėms;
c)
trečia, siekiant vengti nederamų konkurencijos iškraipymų, būtina imtis kompensacinių priemonių (1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 37 punktas). Tokių priemonių nesiimta.
(178)
Todėl Komisija mano, kad svarstomos priemonės neatitiko 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių.
(179)
Taip pat būtina apsvarstyti, ar 4 ir 5 priemonės gali būti suderinamos su vidaus rinka pagal kurią nors kitą SESV 107 straipsnio 2 arba 3 dalyje nustatytą išimtį.
(180)
SESV 107 straipsnio 2 dalyje nustatytos išimtys nagrinėjamu atveju netaikomos, nes atitinkamos priemonės nėra socialinio pobūdžio, neskirtos individualiems vartotojams, nėra pagalba gaivalinių nelaimių ar kitų ypatingų įvykių padarytai žalai atitaisyti ir nėra pagalba tam tikrų Vokietijos Federacinės Respublikos regionų, patyrusių žalą dėl Vokietijos padalijimo, ūkiui.
(181)
Daugiau išimčių nustatyta SESV 107 straipsnio 3 dalyje.
(182)
SESV 107 straipsnio 3 dalies a punkte nustatyta, kad „pagalba, skirta regionų, kuriuose yra neįprastai žemas gyvenimo lygis arba didelis nedarbas, ekonominei plėtrai skatinti“, gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka. Tuo metu, kai Karjaportti suteikta pagalba, įmonė buvo įsikūrusi tokiame regione.
(183)
Tuo metu, kai buvo pradėtos taikyti 4 ir 5 priemonės, valstybės pagalbą remiamoms teritorijoms reglamentavo 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gairės. Pagal šias gaires sunkumų patiriančioms įmonėms regioninė pagalba neteikiama. Todėl Komisija, atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, daro išvadą, kad nagrinėjamai pagalbai negali būti taikoma SESV 107 straipsnio 3 dalies a punkte nustatyta išimtis.
(184)
SESV 107 straipsnio 3 dalies b punkte nustatyta, kad „pagalba, skirta bendriems Europos interesams svarbių projektų vykdymui skatinti arba kurios nors valstybės narės ekonomikos dideliems sutrikimams atitaisyti“, gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka. Komisija pažymi, kad nagrinėjama pagalba nėra skirta bendriems Europos interesams svarbių projektų vykdymui skatinti; taip pat Komisija negavo įrodymų, kad ji skirta dideliems Suomijos ekonomikos sutrikimams atitaisyti. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija daro išvadą, kad nagrinėjamai pagalbai negali būti taikoma SESV 107 straipsnio 3 dalies b punkte nustatyta išimtis.
(185)
SESV 107 straipsnio 3 dalies d punkte nustatyta, kad pagalba, skirta kultūrai remti ir paveldui išsaugoti, gali būti laikoma suderinama su SESV, jei tokia pagalba prekybos sąlygų ir konkurencijos Bendrijoje nepaveikia taip, kad prieštarautų bendram interesui. Šis straipsnis nagrinėjamam atvejui akivaizdžiai netaikytinas.
(186)
Pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą leidžiama valstybės pagalba, skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, jei ji netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui. Komisija parengė kelis gairių dokumentus ir komunikatus, kuriuose aiškinama, kaip ji ketina taikyti šiame straipsnyje nustatytą išimtį. Tačiau, Komisijos manymu, dėl nagrinėjamos pagalbos pobūdžio ir ypatumų akivaizdu, kad šiose gairėse ir komunikatuose nustatytos išimtys nagrinėjamam atvejui netaikytinos.
(187)
Komisija, remdamasi išdėstytais argumentais, mano, kad 4 ir 5 priemonės yra su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba.
7.3.4. Teismo prižiūrima restruktūrizavimo procedūra (6 priemonė)
(188)
Pagrindinis Suomijos argumentas, aprašytas 96-98 konstatuojamosiose dalyse, yra tai, kad Mikelio miestas nebuvo dosnesnis nei kiti bendrovės kreditoriai ir kad Mikelio miestas veikė kartu su pagalbos gavėjo privačiais kreditoriais, taikydamas tokias pačias sąlygas kaip ir jie. Todėl Mikelio miestas, pritardamas restruktūrizavimo programai, elgėsi kaip privatus rinkos ekonomikos investuotojas.
(189)
Pirmas klausimas, kurį reikia apsvarstyti, yra tai, ar rinkos ekonomikos investuotojo principas taikomas tokiais atvejais, kai vienas ar keli valstybės subjektai, kurių veiksmai priskirtini valstybei, taiko kelias priemones tai pačiai įmonei. Bendrasis Teismas išsprendė šį klausimą byloje BP Chemicals prieš Komisiją (52). Teismo sprendimu, vien tai, kad valstybinė įmonė jau atliko pagalbai priskiriamas kapitalo injekcijas į savo patronuojamąją įmonę, nereiškia, kad vėlesnių kapitalo injekcijų negalima laikyti privataus rinkos ekonomikos investuotojo principą atitinkančia investicija. Tačiau Komisija turi nustatyti, ar kelias vienai įmonei taikomas priemones galima pagrįstai atskirti ir laikyti savarankiškomis priemonėmis. Sprendžiant šį klausimą, pasak Teismo, reikia atsižvelgti į priemonių chronologinę tvarką, jų tikslą ir patronuojamosios įmonės padėtį tuo metu, kai buvo priimtas sprendimas atlikti injekciją (53).
(190)
Nagrinėjamu atveju Komisija turi nustatyti, ar 2004 m. kovo ir gegužės mėn. suteiktas garantijas (4 ir 5 priemonės) galima atskirti nuo teismo prižiūrimos restruktūrizavimo procedūros (6 priemonė). Nors visas tris priemones iš tiesų buvo nuspręsta taikyti tais pačiais metais, Komisija pažymi, kad jos buvo taikomos skirtingomis aplinkybėmis. Tuo metu pradėta teismo prižiūrima restruktūrizavimo procedūra, kurioje dalyvavo visi bendrovės kreditoriai. Taigi 6 priemone nebebuvo siekiama padėti bendrovei atgauti gyvybingumą ir išvengti nemokumo, suteikiant jai galimybę gauti naujų lėšų iš privačių bankų. Vietoj to kreditorius Mikelio miestas, kaip ir visi kiti kreditoriai, siekė pagal nacionalinio bankroto įstatymo nuostatas susigrąžinti iš įmonės kuo didesnę skolų dalį. Todėl Komisija mano, kad 6 priemonę galima atskirti nuo 4 ir 5 priemonių.
(191)
Kaip aprašyta 31 konstatuojamojoje dalyje, Karjaportti kartu su savo privačiais kreditoriais padavė Mikelio rajono teismui prašymą pradėti teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą pagal Įmonių restruktūrizavimo įstatymą Nr. 47/1993. Teismui buvo pateikta restruktūrizavimo programa su išsamia informacija apie priemones, vertinamas šiame sprendime. Teismas, patikrinęs šią informaciją, restruktūrizavimo programą patvirtino. Komisija pažymi, kad Karjaportti šiuo metu vykdoma teismo prižiūrima restruktūrizavimo procedūra pagal Suomijos teisę. Tokia teismo prižiūrima restruktūrizavimo procedūra iš tiesų siekiama atgaivinti sunkumų patiriančio skolininko perspektyvų verslą, užtikrinti jo tolesnį gyvybingumą ir susitarti dėl skolų grąžinimo. Todėl Komisija mano, kad priemones, kurių ėmėsi Mikelio miestas per teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą, galima vertinti pagal rinkos ekonomikos investuotojo principą.
(192)
Remiantis Teisingumo Teismo praktika byloje Magefesa (54), jeigu valstybės sąlygos yra palankesnės nei kitų bendrovės kreditorių, per teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą taikomos priemonės gali būti valstybės pagalba. Todėl Komisija įvertino, ar per restruktūrizavimo procedūrą privatiems ir valstybiniams kreditoriams nustatytos sąlygos iš tiesų buvo vienodos.
(193)
Visų pirma svarbu tai, kad […] restruktūrizuojamų skolų (apie [30-70] %) yra privatiems kreditoriams grąžintinos skolos. Pagrindiniai privatūs kreditoriai yra Nordea Bank, Pohjola Bank ir Nordea Financing. Antra, reikia atsižvelgti į tai, kad Karjaportti kreditoriai buvo suskirstyti į kelias grupes pagal jų vietą kreditorių eilėje. Mikelio miestas kartu su privačiais kreditoriais Nordea Bank, OKO/Pohjola Bank bei Nordea Financing ir valstybine specialios paskirties finansų bendrove Finnvera priklauso kreditorių, kuriems reikia grąžinti dideles garantuotas skolas, grupei. Kaip parodyta IV lentelėje, Mikelio miestui yra grąžintina [10-40] %, o privatiems kreditoriams iš viso [30-70] % šių didelių garantuotų skolų. [10-40] % šių skolų yra skolos bendrovei Finnvera.
(194)
Toliau kiekviena Mikelio miesto taikyta priemonė įvertinta išsamiau.
(195)
Garantuotų skolų palūkanų normų sumažinimas. Kaip parodyta V lentelėje, paskolų ir kitų skolų (nesumokėtų mokesčių), kurios buvo laikomos „didelėmis garantuotomis skolomis“, palūkanų normos buvo vienodos privatiems ir valstybiniams kreditoriams, išskyrus […]. Pastarojo kreditoriaus palūkanų norma buvo […] EURIBOR visoms nuo restruktūrizavimo procedūros pradžios mokėtinoms sumoms, o kiti kreditoriai už jiems mokėtinų sumų dalį iki 2010 m. gavo tik […] EURIBOR - […] % dydžio palūkanas. Šio skirtumo priežastis yra tai, kad […] teko pirmoji vieta kreditorių eilėje pagal Karjaportti skolinių įsipareigojimų vykdymui užtikrinti įkeisto turto dydį. Manoma, kad dėl […] pirmenybės kreditorių eilėje skirtinga palūkanų norma taikoma pagrįstai.
(196)
Paskolų grąžinimo terminų atidėjimas. Skolų grąžinimas Mikelio miestui buvo atidėtas tiek pat kiek ir kitų garantuotų skolų grąžinimas kreditoriams. Kaip parodyta VI lentelėje, Karjaportti turi mokėti garantuotų skolų grąžinimo įmokas visiems atitinkamiems kreditoriams nuo 2009 m. liepos mėn. iki 2015 m., o 2015 m. turės grąžinti didžiąją šių skolų sumų dalį (43 % kiekvienos garantuotos skolos pagrindinės sumos). Kiekvienam kreditoriui mokėtinos įmokos sudaro vienodą bendros tam kreditoriui mokėtinos sumos dalį (pirmosios trys įmokos - 2 %, tolesnės dvi įmokos - 4 %, likusi įmoka - 6 % visos grąžintinos sumos). Paskutinė įmoka sudaro 43 % kiekvieno garantuotą paskolą suteikusio kreditoriaus paskolos pagrindinės dalies sumos. Taigi Mikelio miestui nebuvo sudarytos mažiau palankios sąlygos nei privatiems kreditoriams, kurių padėtis buvo panaši.
(197)
Sąlyginis atleidimas nuo skolų. Kaip aprašyta 42 ir 43 konstatuojamosiose dalyse, skolų sumos, kurias numatoma panaikinti teismo prižiūrimos restruktūrizavimo procedūros pabaigoje, jei nebus tenkinami tam tikri ekonominiai reikalavimai, pagal restruktūrizavimo programą nustatomos remiantis Karjaportti įsipareigojimų vykdymui užtikrinti įkeisto turto vertės tuo atveju, jeigu įmonė tęstų veiklą, ir to paties užstato vertės tuo atveju, jeigu įkeistas turtas būtų parduotas, palyginimu; šios vertės nustatomos atskirai kiekvienam kreditoriui pagal jo vietą kreditorių eilėje. Tuo metu, kai buvo parengta restruktūrizavimo programa, įkaitų vertę pagal abu scenarijus nustatė nepriklausomi vertintojai remdamiesi palyginamomis kainomis ir informacija apie nuomos sąlygas. Tokiomis aplinkybėmis […] teismo prižiūrimos restruktūrizavimo procedūros pabaigoje neprivalo atleisti Karjaportti nuo skolų, nes kreditorių eilėje užima pirmąją vietą. Atitinkamos kitų kreditorių sumos, pateiktos 43 konstatuojamojoje dalyje, taip pat buvo nustatytos taikant šią metodiką. Metodiką, pagal kurią nustatytos šios sumos, galima laikyti patikima, visų pirma todėl, kad pagal ją įkaito vertė buvo susieta su vieta kreditorių eilėje pagal abu scenarijus. Praktikoje skaičiuojant buvo remiamasi nepriklausomų ekspertų vertinimais, pagal vienodus principus visiems kreditoriams nustatant didžiausias sumas, kuriomis teismo prižiūrimo restruktūrizavimo proceso pabaigoje gali būti sumažintos restruktūrizuojamos skolos. Todėl galima manyti, kad visiems kreditoriams buvo taikomos vienodos sąlygos.
(198)
Apskritai, Komisijos manymu, per teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą Mikelio miestui buvo sudarytos ne mažiau palankios sąlygos nei privatiems kreditoriams. Esamus Mikelio miesto ir kitų kreditorių skirtumus galima pateisinti nevienoda atitinkamų kreditorių turimo įkaito kokybe. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia daryti išvadą, kad pagalbos gavėjas dėl teismo prižiūrimos restruktūrizavimo procedūros neįgijo pranašumo, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje. Komisijos sprendime pradėti procedūrą pareikštos abejonės buvo išsklaidytos: 31-43 konstatuojamosiose dalyse aprašytos priemonės nėra valstybės pagalba.
7.3.5. Akcijų pirkimas (7 priemonė)
(199)
Visų pirma Komisija pažymi, kad svarstomas akcijų pirkimas nebuvo teismo prižiūrimos restruktūrizavimo procedūros dalis.
(200)
Suomija tvirtina, kad Mikelio miestas, pirkdamas akcijas, veikė pagal rinkos ekonomikos investuotojo principą. Visų pirma, remiantis Bendrojo Teismo sprendimo BP Chemicals byloje logika (žr. 189-191 konstatuojamąsias dalis), reikia nustatyti, ar rinkos ekonomikos investuotojo principas gali būti taikomas 7 priemonei, nes Mikelio miestas jau pirmiau taikė pagalbos priemones Karjaportti. Šiuo atžvilgiu Komisija pažymi, kad 4 ir 5 priemonių imtasi dar iki teismo prižiūrimos restruktūrizavimo procedūros pradžios, o akcijos buvo nupirktos vėliau. Be to, nors 4 ir 5 priemonėmis siekta padėti išlaikyti pagalbos gavėjo likvidumą, pradėjus teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą paaiškėjo, kad per šią procedūrą reikės tenkinti ir šiuos su likvidumu susijusius poreikius. Todėl manoma, kad 7 priemonę galima atskirti nuo 4 ir 5 priemonių ir kad rinkos ekonomikos investuotojo principas iš esmės taikytinas 7 priemonei.
(201)
Kaip aprašyta 156 konstatuojamojoje dalyje, rinkos ekonomikos investuotojo principas iš esmės taikomas ir atvejams, kai valstybė perka žemę arba kitokį turtą. Suomija pateikė Helsinkyje įsikūrusios nekilnojamojo turto valdymo agentūros […] (55) atliktą vertinimą, kuriame nustatyta atitinkamų akcijų vertė. Pagal šį 2005 m. kovo 29 d. vertinimą Karjaportti turimų nekilnojamojo turto bendrovės akcijų vertė buvo nuo 1 mln. EUR iki 1,1 mln. EUR. Atliekant šį vertinimą remtasi bendrovei priklausiusio nekilnojamojo turto verte. Ši vertė nustatyta dviem metodais: kaip kapitalo vertė pagal rinkos nuomos kainas (remiantis Suomijos statistikos tarnybos būsto statistikos duomenimis) ir kaip perpardavimo vertė (pagal prašomas kainas).
(202)
Tuo metu, kai parduotos akcijos, atitinkamas nekilnojamasis turtas buvo išnuomotas už mažesnę nei rinkos nuomos kainą. Vertinimo duomenimis, rinkos nuomos kainų lygį buvo galima pasiekti per dvejus metus, kasmet didinant nuomos kainas didžiausia įmanoma suma. Atsižvelgiant į tai, nekilnojamojo turto vertė perkant akcijas buvo pakoreguota ir galiausiai Mikelio miestas nupirko akcijas už 860 000 EUR kainą.
(203)
Minėtą vertinimą atliko nepriklausomas ekspertas. Pagal jo taikytą metodiką, kaip aprašyta, pirma buvo nustatyta kapitalo vertė pagal rinkos nuomos kainas, tada perpardavimo vertė. Abi vertės buvo nustatytos remiantis rinkos duomenimis ir pagal jas apskaičiuota akcijų vertė, kuri taip pat pakoreguota atsižvelgiant į tikrąsias nuomos kainas, buvusias tuo metu, kai buvo perkamos akcijos. Ši metodika laikoma patikima. Komisija daro išvadą, kad Kiinteistö Oy Suksimäki akcijos buvo nupirktos už rinkos kainą ir kad šia priemone Karjaportti nebuvo suteikta pranašumo.
(204)
Remiantis tuo, kas išdėstyta, Komisijos sprendime pradėti procedūrą pareikštos abejonės buvo išsklaidytos; daroma išvada, kad nagrinėjama priemonė nėra valstybės pagalba.
7.3.6. Nesumokėtų palūkanų pavertimas paskolomis (8 priemonė)
(205)
Suomijos teigimu, nesumokėtų palūkanų pavertimas paskolomis yra teismo prižiūrimoms restruktūrizavimo procedūroms įprasta priemonė. Tokią priemonę iš tiesų galima laikyti teismo prižiūrimos restruktūrizavimo procedūros dalimi. Nagrinėjamu atveju restruktūrizavimo programoje iš esmės jau buvo numatyta 2005 m. visiems kreditoriams, kuriems Karjaportti turėjo grąžinti dideles garantuotas skolas ([dviem privatiems kreditoriams] ir Finnvera), nesumokėtas palūkanas paversti paskolomis. Atsižvelgdama į tai, Komisija nemano, kad pats nesumokėtų palūkanų pavertimas paskola buvo valstybės pagalba. Tačiau reikia patikrinti, ar Mikelio miesto nustatyta palūkanų norma buvo tokia, kad Karjaportti buvo suteiktas pranašumas.
(206)
Suomija šiuo klausimu mano, kad Mikelio miesto veiksmai atitiko privataus rinkos investuotojo principą, nes privatūs kreditoriai kartu su Mikelio miestu pavertė paskolomis jiems nesumokėtas palūkanas. Visų pirma, kaip ir teismo prižiūrimos restruktūrizavimo procedūros atžvilgiu, manoma, kad privataus rinkos investuotojo principą 8 priemonei iš esmės galima taikyti, nes šią priemonę galima atskirti nuo 4 ir 5 priemonių (žr. 189-191 konstatuojamąsias dalis). Komisija, nagrinėjamam atvejui taikydama privataus rinkos investuotojo principą, pažymi, kad nors iš tiesų paskolomis buvo paverstos ne tik Mikelio miesto, bet ir [privačių kreditorių] palūkanos, tačiau nustatyta šių paskolų palūkanų marža nebuvo vienoda. Iš tiesų [vieno privataus kreditoriaus] prašoma palūkanų norma buvo 3 mėn. EURIBOR + 1,5 %, [kito privataus kreditoriaus] - 3 mėn. EURIBOR + 2 %, o Mikelio miesto - tik 3 mėn. EURIBOR + 0,3 %. Taigi Mikelio miestas sutiko nustatyti paskolos palūkanų normą, kuri buvo 1,2 % mažesnė nei [vieno privataus kreditoriaus] palūkanų norma ir 1,7 % mažesnė nei [kito privataus kreditoriaus] palūkanų norma. Todėl argumentą, kad Mikelio miestas veikė vienodomis sąlygomis su privačiais kreditoriais, galima atmesti. Dėl palūkanų normų skirtumo taip pat galima paneigti, kad Mikelio miestas už paskolą nustatė rinkos dydžio mokestį. Todėl suteikus Karjaportti paskolą, kuria buvo paverstos Mikelio miestui nesumokėtos palūkanos, šiai įmonei suteiktas pranašumas.
(207)
Be to, 8 priemonė atitinka visus kitus valstybės pagalbos kriterijus. Kaip išsamiai aprašyta 133, 140 ir 141 konstatuojamosiose dalyse, atitinkama paskola buvo suteikta naudojant valstybės išteklius ir yra priskirtina valstybei, atrankinė, iškraipanti konkurenciją bei daranti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.
(208)
Remdamasi tuo, kas išdėstyta, Komisija daro išvadą, kad 8 priemonė yra valstybės pagalba.
(209)
Suomija nepateikė jokių argumentų dėl 8 priemonės suderinamumo su vidaus rinka. Kadangi tuo metu, kai nesumokėtos palūkanos paverstos paskolomis, Karjaportti buvo sunkumų patirianti įmonė (žr. 123-129 konstatuojamąsias dalis), Komisija visų pirma įvertina, ar 8 priemonė yra suderinama su vidaus rinka kaip pagalba įmonei sanuoti ir restruktūrizuoti pagal Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires. Tuo metu, kai pradėta taikyti ši priemonė, galiojo 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairės (56).
(210)
Pagal 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires sanavimo pagalba turi atitikti tam tikrus reikalavimus, tačiau svarstoma priemonė kai kurių iš jų netenkina.
a)
pirma, nors atitinkama priemonė susideda iš likvidumo paramos, teikiamos paskolos forma (2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 25 punkto a papunktis), paskola nebuvo suteikta taikant palūkanų normą, kuri bent prilygtų sunkumų nepatiriančioms įmonėms teikiamų paskolų palūkanų normoms (Suomijos orientacinė norma 2005 m. gruodžio mėn. buvo 4,08 % + 100 bazinių punktų; nustatyta paskolos palūkanų norma buvo 3 mėn. EURIBOR + 0,3 %, taigi 2005 m. gruodžio 19 d. sudarė 2,486 % + 30 bazinių punktų);
b)
antra, Suomija nepranešė apie restruktūrizavimo planą per šešis mėnesius nuo pagalbos patvirtinimo, o priemonė buvo taikoma ilgiau kaip šešis mėnesius (2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 25 punkto a ir c papunkčiai);
c)
trečia, pažeistas pagalbos teikimo tik vieną kartą principas (2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 25 punkto e papunktis), nes Karjaportti jau pirmiau teikta su vidaus rinka nesuderinama ir neteisėta valstybės pagalba tuo metu, kai ji buvo sunkumų patirianti įmonė.
(211)
Nagrinėjama priemonė taip pat neatitinka visų restruktūrizavimo pagalbos kriterijų, nustatytų 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse:
a)
pirma, šios priemonės taikymas nepriklauso nuo restruktūrizavimo plano įgyvendinimo (2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 34 punktas). Nors Karjaportti restruktūrizavimo programa iš tiesų buvo parengta per teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą, ji neatitinka 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 35 punkte nustatytų reikalavimų (jos trukmė - 10 metų, neatlikta jautrumo analizė, nenumatyta sugrąžinti įmonės gyvybingumo per pagrįstą laikotarpį);
b)
antra, pagalbos gavėjai turėtų reikšmingai prisidėti prie restruktūrizavimo plano iš savo išteklių (2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 43 punktas), tačiau nėra duomenų, kad pagalbos gavėjas būtų skyręs savo išteklių svarstomoms priemonėms;
c)
trečia, priemonė neatitinka pagalbos teikimo tik vieną kartą principo, nes Karjaportti jau pirmiau teikta su vidaus rinka nesuderinama ir neteisėta valstybės pagalba tuo metu, kai ji buvo sunkumų patirianti įmonė.
(212)
Todėl Komisija mano, kad svarstoma priemonė neatitiko 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių.
(213)
Taip pat būtina apsvarstyti, ar 8 priemonė gali būti suderinama su vidaus rinka pagal kurią nors kitą SESV 107 straipsnio 2 arba 3 dalyje nustatytą išimtį. Dėl tų pačių priežasčių, kurios išdėstytos nagrinėjant 4 ir 5 priemones (žr. 179-186 konstatuojamąsias dalis), Komisija mano, kad priemonei netaikytina nė viena iš šių išimčių. Todėl Komisija daro išvadą, kad 8 priemonė yra su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba.
7.3.7. Skolų nurašymas 2006 ir 2008 m. finansinėse ataskaitose (9 ir 10 priemonės)
(214)
Pirmiausia reikia patikrinti, ar nurašius šias skolas Karjaportti galėjo būti suteiktas pranašumas. Taip būtų tuo atveju, jeigu Mikelio miestas atsisakė susigrąžinti skolas, t. y. jas visiškai panaikino.
(215)
Kaip aprašyta 105 konstatuojamojoje dalyje, Suomija patvirtino, kad skolų nurašymas buvo tik apskaitos priemonė, nekeičianti teisinių kreditoriaus ir skolininko santykių, t. y. skolos panaikintos nebuvo. Kaip matyti iš Suomijos pateiktų dokumentų, Mikelio miestas toliau siekia susigrąžinti skolas.
(216)
Pagal atsargumo principą, laikantis geros apskaitos praktikos ir Buhalterinės apskaitos įstatymo Nr. 1336/1997 nuostatų, gautinų sumų vertė balanse gali neviršyti jų tikėtinos vertės. Todėl gautinos sumos, kurių tikriausiai nepavyks surinkti, užrašomos kaip išlaidos pelno ir nuostolio ataskaitoje.
(217)
Remdamasi tuo, kas išdėstyta, Komisija mano, kad skolos buvo nurašytos tik Mikelio miesto finansinėse ataskaitose, laikantis apskaitos standartų, tačiau atitinkamas sumas toliau siekiama susigrąžinti per teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą.
(218)
Komisijos sprendime pradėti procedūrą pareikštos abejonės buvo išsklaidytos ir galima daryti išvadą, kad nagrinėjamomis priemonėmis Karjaportti nebuvo suteikta pranašumo. Todėl 9 ir 10 priemonės nėra valstybės pagalba.
7.3.8. Skolų grąžinimo terminų atidėjimas nuo 2009 m. (12 priemonė)
(219)
Suomijos argumentą, kad priemonė yra teismo prižiūrimos restruktūrizavimo procedūros dalis ir nėra valstybės pagalba, galima atmesti. Pirma, atidėti skolų grąžinimo terminus 2009 m. nebuvo numatyta pradinėje restruktūrizavimo programoje, antra, vien tai, kad toks restruktūrizavimas atliekamas pagal nacionalinės teisės aktus, nereiškia, kad negali būti valstybės pagalbos (57).
(220)
Valstybės pagalba taip pat iš esmės galima laikyti priemones, skirtas įprastoms įmonės biudžeto išlaidoms sumažinti. Tokį su skolų grąžinimo terminų atidėjimu susijusį elgesį Komisija vertina remdamasi privataus kreditoriaus kriterijumi (58). Pagal jį valstybė laikoma viešu kreditoriumi, kuris, kaip ir privatus kreditorius, siekia susigrąžinti jam mokėtinas sumas ir šiuo tikslu sudaro sutartis su skolininku, pagal kurias, siekiant palengvinti jų susigrąžinimą, leidžiama skolas atidėti arba mokėti dalimis (59). Pranašumas, kaip nustatyta SESV 107 straipsnio 1 dalyje, suteikiamas, jeigu skolą valstybiniam kreditoriui leidžiama grąžinti palankesnėmis sąlygomis negu būtų priimtina privačiam kreditoriui. Komisija atkreipia dėmesį į Suomijos argumentą, kad skolų grąžinimo terminų atidėjimas iš tiesų nebuvo atliktas, nes jo vykdymą sustabdė Kuopijo administracinis teismas (Kuopion Hallinto-Oikeus). Nepaisant to, pasak Suomijos, skolos grąžinimo terminai buvo pratęsti ir įmokų mokėjimas atidėtas. Todėl Komisija pažymi, kad tikrasis terminų pakeitimas - tiek mokėtinos sumos, tiek patys terminai - skiriasi nuo terminų pakeitimo, apie kurį buvo pranešta. Tikroji suma, kurios grąžinimo terminus atidėjo Mikelio miestas, yra mažesnė negu suma, apie kurią buvo iš pradžių pranešta, o terminai atidėti trumpesniam laikui negu buvo iš pradžių pranešta. Todėl manoma, kad priemonė, apie kurią pranešta, įgyvendinant buvo iš dalies pakeista. Nepaisant šių pakeitimų, Komisija pažymi, kad privatus kreditorius jokiais būdais nebūtų sutikęs atidėti skolų grąžinimo terminų dėl šioje konstatuojamojoje dalyje išdėstytų priežasčių.
(221)
Jeigu skolininkas nesilaiko ankstesnio susitarimo dėl skolų grąžinimo terminų atidėjimo, privatus kreditorius paprastai skolas išieško (60). Priešingai, Mikelio miestas, Karjaportti nesilaikant skolos grąžinimo terminų atidėjimo sąlygų, dėl kurių susitarta per teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą, sutiko dar kartą atidėti skolos grąžinimo terminus. Taip pat nėra konkrečių priežasčių, kaip antai didesnių Mikelio miestui suteiktų skolos grąžinimo garantijų, dėl kurių būtų galima pateisinti skolos neišieškojimą. Galiausiai Komisija, vertindama bendrovės pelningumo ir gyvybingumo ateities perspektyvas, mano, jog dėl bendrovės tuometinės finansinės padėties nebuvo galima tikėtis, kad investicijomis pavyktų per priimtiną laikotarpį pasiekti pakankamą pelningumo lygį. Tuo metu, kai pradėta taikyti ši priemonė, buvo paskelbta Karjaportti bankroto procedūra, taip pat nuo 2004 m. vykdoma teismo prižiūrima bendrovės restruktūrizavimo procedūra. Atsižvelgdama į tai, Komisija pažymi, kad numanomas privatus kreditorius nebūtų sutikęs dar kartą atidėti skolų grąžinimo terminų tokiomis aplinkybėmis, kaip tai padarė Mikelio miestas.
(222)
Šiuo klausimu Suomija tvirtina, kad Mikelio miestas veikė vienodomis sąlygomis su kitais Karjaportti kreditoriais.
(223)
Iš tiesų, kalbant apie skolų grąžinimo terminų atidėjimą, apie kurį pranešta, privačių kreditorių sutikimas atidėti terminus, pasak Suomijos, priklausė nuo Mikelio miesto sutikimo. Be to, atrodo, kad skolų grąžinimo terminų nebuvo ketinama atidėti vienodomis sąlygomis visiems kreditoriams, kuriems įmonė turėjo grąžinti garantuotas skolas. Net jeigu Mikelio miestas būtų atidėjęs skolos likučio įmokų mokėjimą iki 2011 m., įmokas privatiems kreditoriams būtų reikėję mokėti 2009 m. Todėl Suomijos argumentą galima atmesti.
(224)
Remdamasi tuo, kas išdėstyta, Komisija daro išvadą, kad nagrinėjama priemonė neatitinka privataus kreditoriaus kriterijaus ir kad šia priemone Karjaportti suteiktas pranašumas.
(225)
Dėl kitų valstybės pagalbos buvimo kriterijų pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį Komisija pažymi, kad Mikelio miestas sutiko atidėti skolos grąžinimo terminus, taigi šiai priemonei naudojami valstybės ištekliai ir ji priskirtina valstybei. Ją taip pat galima laikyti atrankine. Galiausiai, kaip išsamiau aprašyta 133, 140 ir 141 konstatuojamosiose dalyse, priemonė iškraipo konkurenciją ir daro poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.
(226)
Remdamasi tuo, kas išdėstyta, Komisija daro išvadą, kad nagrinėjama priemonė yra valstybės pagalba.
(227)
Pagrindinis Suomijos argumentas buvo tai, kad ši priemonė nėra valstybės pagalba; tačiau Suomija taip pat pranešė apie 12 priemonę kaip apie sanavimo pagalbą (žr. 1 konstatuojamąją dalį). Iš tiesų tuo metu, kai Mikelio miestas sutiko atidėti skolos grąžinimo terminus, Karjaportti buvo sunkumų patirianti įmonė, kaip apibrėžta 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 10 punkto c papunktyje (žr. 123-129 konstatuojamąsias dalis). Todėl nagrinėjamos priemonės suderinamumas su vidaus rinka turi būti vertinamas pagal 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires.
(228)
Pagal 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires sanavimo pagalba turi atitikti tam tikrus reikalavimus, tačiau svarstoma priemonė kai kurių iš jų netenkina:
a)
pirma, priemonė nėra likvidumo parama, teikiama paskolų garantijų arba paskolų forma (2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 25 punkto a papunktis). Tai mokėjimų atidėjimo priemonė;
b)
antra, Suomija nepranešė apie restruktūrizavimo planą per šešis mėnesius nuo pagalbos patvirtinimo, o priemonė buvo taikoma ilgiau kaip šešis mėnesius (2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 25 punkto a ir c papunkčiai);
c)
trečia, pažeistas pagalbos teikimo tik vieną kartą principas (2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 25 punkto e papunktis), nes Karjaportti jau pirmiau teikta su vidaus rinka nesuderinama ir neteisėta valstybės pagalba tuo metu, kai ji buvo sunkumų patirianti įmonė.
(229)
Nagrinėjama priemonė taip pat neatitinka visų restruktūrizavimo pagalbos reikalavimų, nustatytų 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse:
a)
pirma, šios priemonės taikymas nepriklauso nuo restruktūrizavimo plano įgyvendinimo (2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 34 punktas). Reikia pažymėti, kad jokio restruktūrizavimo plano pagal 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 35 punktą nebuvo parengta;
b)
antra, pagalbos gavėjai turėtų reikšmingai prisidėti prie restruktūrizavimo plano iš savo išteklių (2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 43 punktas), tačiau nėra duomenų, kad pagalbos gavėjas būtų skyręs savo išteklių svarstomoms priemonėms;
c)
trečia, siekiant vengti nederamų konkurencijos iškraipymų, būtina imtis kompensacinių priemonių (2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 38 punktas). Tokių priemonių nebuvo imtasi;
d)
ketvirta, priemonė neatitinka pagalbos teikimo tik vieną kartą principo, nes Karjaportti jau pirmiau teikta su vidaus rinka nesuderinama ir neteisėta valstybės pagalba tuo metu, kai ji buvo sunkumų patirianti įmonė.
(230)
Todėl Komisija mano, kad svarstoma priemonė neatitiko 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių.
(231)
Taip pat būtina apsvarstyti, ar 12 priemonė gali būti suderinama su vidaus rinka pagal kurią nors kitą SESV 107 straipsnio 2 arba 3 dalyje nustatytą išimtį.
(232)
SESV 107 straipsnio 2 dalyje nustatytos išimtys nagrinėjamu atveju netaikomos, nes atitinkama priemonė nėra socialinio pobūdžio, neskirta individualiems vartotojams, nėra pagalba gaivalinių nelaimių ar kitų ypatingų įvykių padarytai žalai atitaisyti ir nėra pagalba tam tikrų Vokietijos Federacinės Respublikos regionų, patyrusių žalą dėl Vokietijos padalijimo, ūkiui.
(233)
Daugiau išimčių nustatyta SESV 107 straipsnio 3 dalyje.
(234)
SESV 107 straipsnio 3 dalies a punkte nustatyta, kad „pagalba, skirta regionų, kuriuose yra neįprastai žemas gyvenimo lygis arba didelis nedarbas, ekonominei plėtrai skatinti“, gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka. Tuo metu, kai Karjaportti suteikta pagalba, įmonė buvo įsikūrusi tokiame regione.
(235)
Valstybės pagalbą remiamoms teritorijoms reglamentuoja 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gairės. Pagal šias gaires sunkumų patiriančioms įmonėms regioninė pagalba neteikiama. Todėl Komisija daro išvadą, kad nagrinėjamai pagalbai negali būti taikoma SESV 107 straipsnio 3 dalies a punkte nustatyta išimtis.
(236)
SESV 107 straipsnio 3 dalies b punkte nustatyta, kad „pagalba, skirta bendriems Europos interesams svarbių projektų vykdymui skatinti arba kurios nors valstybės narės ekonomikos dideliems sutrikimams atitaisyti“, gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka. Komisija pažymi, kad nagrinėjama pagalba nėra skirta bendriems Europos interesams svarbių projektų vykdymui skatinti, taip pat Komisija negavo įrodymų, kad ji skirta dideliems Suomijos ekonomikos sutrikimams atitaisyti. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija daro išvadą, kad nagrinėjamai pagalbai negali būti taikoma 107 straipsnio 3 dalies b punkte nustatyta išimtis.
(237)
SESV 107 straipsnio 3 dalies d punkte nustatyta, kad pagalba, skirta kultūrai remti ir paveldui išsaugoti, gali būti laikoma suderinama su SESV, jei tokia pagalba prekybos sąlygų ir konkurencijos Bendrijoje nepaveikia taip, kad prieštarautų bendram interesui. Šis straipsnis nagrinėjamam atvejui akivaizdžiai netaikytinas.
(238)
Pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą leidžiama valstybės pagalba, skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, jei ji netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui. Komisija parengė kelis gairių dokumentus ir komunikatus, kuriuose aiškinama, kaip ji ketina taikyti šiame straipsnyje nustatytą išimtį. Tačiau, Komisijos manymu, dėl nagrinėjamos pagalbos pobūdžio ir ypatumų akivaizdu, kad šiose gairėse ir komunikatuose nustatytos išimtys nagrinėjamam atvejui netaikytinos.
(239)
Komisija, remdamasi išdėstytais argumentais, mano, kad 12 priemonė yra su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba.
7.4. Finnvera taikytos priemonės
(240)
Visų pirma Komisija pažymi, kad Suomija, priėmus sprendimą dėl valstybės pagalbos N 715/2006, pažadėjo, kad Finnvera veikla apsiribos valstybės pagalbos schemų administravimu. Tuo remdamasi Komisija 2007 m. rugsėjo 25 d. (Komisijos sprendimo priėmimo dieną) nusprendė, kad Finnvera atleidimas nuo pelno mokesčio nėra valstybės pagalba. 13-17 priemonės buvo pradėtos taikyti pirmiau nei Komisija priėmė sprendimą dėl valstybės pagalbos N 715/2006. 18 priemonė pradėta taikyti Komisijai jau priėmus pastarąjį sprendimą. Todėl Komisija vertindama 18 priemonę turi atsižvelgti į Suomijos valdžios institucijų duotą pažadą.
7.4.1. 2004 m. kovo 17 d. suteikta garantija (13 priemonė)
(241)
Priemonė laikoma valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, jeigu jai tiesiogiai arba netiesiogiai naudojami valstybės ištekliai ir ji priskirtina valstybei. Suomija neneigia, kad Finnvera priemonėms naudojami valstybės ištekliai ir kad jos priskirtinos valstybei. Pagal Teismo praktiką įmonės lėšos turi būti laikomos valstybės lėšomis, jeigu valstybė, naudodamasi savo lemiama įtaka tokioms įmonėms, gali valdyti jų lėšų naudojimą (61). Specialios paskirties finansų įstaigos, kurią pagal jos įstatus galima laikyti viešojo sektoriaus institucija, taikomos priemonės paprastai priskirtinos valstybei (62). Priskyrimo valstybei sąvoką Teisingumo Teismas plačiau paaiškino bylos Stardust Marine sprendime (63). Jame pateikti tokie priskyrimo valstybei kriterijai: valstybinės įmonės integravimas į viešojo administravimo struktūras; jos veiklos pobūdis ir šios veiklos vykdymas rinkoje įprastomis konkurencijos su privačiais subjektais sąlygomis; įmonės teisinis statusas (pagal viešąją arba įprastą bendrovių teisę); valdžios institucijų vykdomos įmonės valdymo kontrolės intensyvumas. Šiuo klausimu Komisija pažymi, kad Finnvera veiklą reglamentuoja administracinė teisė, taigi ji yra glaudžiai susijusi su valstybės administravimu. Finnvera yra valstybei 100 % priklausanti specialios paskirties finansų bendrovė, kuriai valstybė teikia garantijas ir kuri daugiausia teikia valstybės pagalbą bei finansavimą, kurį būtų sunku gauti rinkoje, kaip antai eksporto kreditus. Tad nors jos veiklos sritis gali iš dalies sutapti su komercinių bankų veikla, ji nevykdo veiklos įprastomis konkurencijos su privačiais subjektais sąlygomis. Ji yra įregistruota kaip juridinis asmuo pagal įprastą bendrovių teisę, tačiau jos veiklą griežtai kontroliuoja valstybė, kuri skiria stebėtojų tarybos narius iš politinių partijų parlamentinių frakcijų pagal tai, kaip šioms partijoms atstovaujama Suomijos parlamente. Dauguma įmonės valdybos narių turi būti renkama iš kelių ministerijų pasiūlytų kandidatų (žr. 56-57 konstatuojamąsias dalis). Atsižvelgdama į tai, Komisija mano, kad Finnvera priemonėms naudojami valstybės ištekliai ir kad jos priskirtinos Suomijos valstybei.
(242)
Svarstant, ar 13 priemone pagalbos gavėjui suteiktas pranašumas, priešingai Suomijos nuomonei, reikia pažymėti, kad ši priemonė nebuvo taikoma vienodomis sąlygomis su privačiais kreditoriais. Nors iš tiesų tiek […], tiek […] 2004 m. suteikė paskolas Karjaportti, Komisija neturi informacijos apie tai, kad tie bankai taip pat būtų suteikę garantijas. Be to, abu privatūs kreditoriai suteikė paskolas tik 2004 m. vasarą, t. y. po kelių mėnesių nuo Finnvera 13 priemonės taikymo pradžios, todėl negalima manyti, kad Finnvera veikė „kartu“ su šiais kreditoriais. Taip pat galima atmesti Suomijos argumentą, kad garantija buvo suteikta laikantis 2000 m. Pranešimo dėl garantijų. Visų pirma, kaip jau paaiškinta, Komisija vertindama šią priemonę remiasi 2008 m. Pranešimu dėl garantijų (žr. 134 konstatuojamąją dalį). Pagal 2008 m. Pranešimo dėl garantijų 3.2 punktą individuali valstybės garantija nelaikoma valstybės pagalba, jeigu paskolos gavėjas neturi finansinių sunkumų. Kadangi Komisija mano, kad Karjaportti 2004 m. kovo mėn. jau buvo sunkumų patirianti įmonė, kaip apibrėžta 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse (žr. 123-128 konstatuojamąsias dalis), Pranešimas dėl garantijų netaikytinas. Suomija taip pat pažymi, kad buvo nustatytas didelis garantijos mokestis. Tačiau atsižvelgiant į Karjaportti finansinius sunkumus tuo metu, kai buvo suteikta garantija, manoma, kad Finnvera nustatytas garantijos mokestis neatitinka tuometinio mokesčio dydžio rinkos sąlygomis. Iš tiesų pagalbos gavėjo bendros finansavimo išlaidos, susijusios su paskola ir garantija, sudarė [5-8] %, o tuometinė orientacinė norma buvo 4,43 % ir, turint omenyje pagalbos gavėjo finansinius sunkumus, prie jos būtų reikėję pridėti bent 400 bazinių punktų. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, manoma, kad svarstoma priemone Karjaportti suteiktas pranašumas.
(243)
Be to, priemonė laikoma valstybės pagalba, jeigu ji yra konkrečiai taikoma arba atrankinė tuo, kad jos taikymas yra naudingas tik tam tikroms įmonėms arba tam tikrų prekių gamybai. 13 priemonė buvo taikoma vienai konkrečiai bendrovei Karjaportti. Todėl Komisija mano, kad šia priemone pagalbos gavėjui suteiktas atrankinis pranašumas.
(244)
Komisija taip pat turi apsvarstyti tai, ar 13 priemonė gali iškraipyti konkurenciją ir daryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai. Suomija šiuo klausimu teigia, kad garantijos pagalbos elementas nesiekė de minimis ribos. Tuo metu, kai pradėta taikyti 13 priemonė, galiojo 2001 m. sausio 12 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 69/2001 dėl EB sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo de minimis valstybės pagalbai (64) (toliau - 2001 m. de minimis reglamentas) (65). Pagal 2001 m. de minimis reglamentą vienas iš reikalavimų yra tai, kad bendra de minimis pagalbos įmonei suma bet kuriuo trejų metų laikotarpiu neturi viršyti 100 000 EUR. Vertinamos garantijos suma buvo tik 91 000 EUR, taigi ji neviršytų viršutinės 100 000 EUR ribos net tuo atveju, jei pagalbos elementu reikėtų laikyti visą jos sumą. Tačiau reikia nustatyti, ar 13 priemonė turi būti vertinama kartu su 4 priemone - garantija, kurią Mikelio miestas suteikė 2004 m. kovo mėn., likus tik 9 dienoms iki 13 priemonės, Finnvera garantijos, taikymo pradžios. Nors abi garantijas suteikė du atskiri subjektai ir jomis užtikrintos dvi atskiros nevienodos trukmės paskolos, šiomis dviem paskolomis buvo pakeista viena 1992 m. Tapiola suteikta paskola. Todėl galima manyti, kad 4 ir 13 priemonės buvo taikomos tuo pačiu tikslu, siekiant pakeisti 1992 m. Tapiola suteiktą paskolą naujomis paskolomis. Komisija, atsižvelgdama į šį glaudų abiejų priemonių ryšį, mano, kad taikant viršutinę 100 000 EUR ribą pagal 2001 m. de minimis reglamentą 4 ir 13 priemones reikia vertinti kaip vieną priemonę. Abiejų priemonių bendras pagalbos elementas viršija 100 000 EUR. Todėl Komisija daro išvadą, kad 13 priemonei 2001 m. de minimis reglamentas netaikytinas.
(245)
Galiausiai, pasak Suomijos, 13 priemonė yra pirmiau prisiimtų įsipareigojimų tąsa, taigi Finnvera rizika nepadidėjo. Suomija pateikė panašų argumentą ir dėl 4 priemonės. Tačiau Komisija, kaip ir 4 priemonės atveju, nemano, kad 13 priemone buvo paprasčiausiai pratęsta ankstesnė priemonė (žr. 164-165 konstatuojamąsias dalis).
(246)
Remdamasi tuo, kas išdėstyta, Komisija daro išvadą, kad 13 priemonė yra valstybės pagalba.
(247)
Suomija nepateikė jokių argumentų dėl 13 priemonės suderinamumo su vidaus rinka. Kadangi tuo metu, kai Finnvera suteikė garantiją, Karjaportti buvo sunkumų patirianti įmonė (žr. 123-128 konstatuojamąsias dalis), Komisija visų pirma įvertina, ar ta garantija yra suderinama su vidaus rinka kaip pagalba įmonei sanuoti ir restruktūrizuoti pagal Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires. Tuo metu, kai pradėta taikyti ši priemonė, galiojo 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairės (66).
(248)
Pagal 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires sanavimo pagalba turi atitikti tam tikrus reikalavimus, tačiau svarstoma priemonė kai kurių iš jų netenkina:
a)
pirma, garantija nebuvo susieta su paskola, grąžintina per ne ilgesnį kaip dvylikos mėnesių laikotarpį nuo tos dienos, kai įmonei buvo išmokėta paskutinė dalis (1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 23 punkto b papunktis);
b)
antra, Suomija nepateikė jokios informacijos, įrodančios, kad pagalba buvo pateisinama rimtais socialiniais sunkumais ir neturėjo nepagrįstai neigiamo šalutinio poveikio kitoms valstybėms narėms (1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 23 punkto c papunktis);
c)
trečia, garantijos suma nebuvo visiškai grąžinta per 6 mėnesius, taip pat nebuvo parengta restruktūrizavimo plano, kaip apibrėžta 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse (1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 23 punkto d papunktis);
d)
galiausiai neatrodo, kad garantija apsiribojo tokia suma, kurios reikėjo, kad įmonė galėtų plėtoti verslą tuo laikotarpiu, kuriam pagalba skirta (1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 23 punkto e papunktis).
(249)
Dėl tų pačių priežasčių, kurios išdėstytos nagrinėjant 4 ir 5 priemones (žr. 177-178 konstatuojamąsias dalis), Komisija mano, kad 13 priemonė taip pat neatitinka visų restruktūrizavimo pagalbos reikalavimų, nustatytų 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse. Todėl, Komisijos manymu, priemonė neatitiko 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių.
(250)
Taip pat būtina apsvarstyti, ar 13 priemonė gali būti suderinama su vidaus rinka pagal kurią nors kitą SESV 107 straipsnio 2 arba 3 dalyje nustatytą išimtį. Dėl tų pačių priežasčių, kurios išdėstytos nagrinėjant 4 ir 5 priemones (žr. 179-186 konstatuojamąsias dalis), Komisija mano, kad priemonei netaikytina nė viena iš šių išimčių. Todėl Komisija daro išvadą, kad 13 priemonė yra su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba.
7.4.2. 2006 m. sausio 12 d. suteikta paskola (14 priemonė)
(251)
Suomija teigia, kad ši priemonė buvo numatyta restruktūrizavimo programoje pagal teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą ir kad Finnvera taikė šią priemonę kartu su privačiais kreditoriais.
(252)
Ši priemonė iš tiesų buvo numatyta restruktūrizavimo programoje ir skirta taikyti tiek privatiems, tiek valstybiniams Karjaportti kreditoriams. Kaip matyti iš Suomijos pateiktų dokumentų, palūkanos buvo paverstos paskola 2005 m. pabaigoje ir 2006 m. pradžioje. Privatūs kreditoriai taip pat pavertė paskolomis jiems mokėtinas palūkanas.
(253)
Pirma, remiantis Bendrojo Teismo sprendimo BP Chemicals byloje logika (žr. 189-191 konstatuojamąsias dalis), reikia nustatyti, ar rinkos ekonomikos investuotojo principas gali būti taikomas 14 priemonei. Šiuo atžvilgiu Komisija pažymi, kad 4, 5 ir 13 priemonių buvo imtasi dar iki teismo prižiūrimos restruktūrizavimo procedūros pradžios, o 14 priemonė pradėta taikyti per šią procedūrą. Dėl 189-191 konstatuojamosiose dalyse išdėstytų priežasčių Komisija mano, kad 14 priemonę galima atskirti nuo 4, 5, ir 13 priemonių. Be to, taikyti 14 priemonę buvo numatyta net pačioje restruktūrizavimo programoje, kuria siekta padėti bendrovei atgauti gyvybingumą.
(254)
Antra, dėl rinkos ekonomikos investuotojo principo taikymo šiai priemonei Komisija mano, kad privačių kreditorių […] ir […] suteiktas paskolas galima lyginti su Finnvera paskola. Visos šios bendrovės yra patekusios į panašią padėtį kaip kreditoriai, kuriems Karjaportti turi grąžinti garantuotas skolas per teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą. Kadangi šios paskolos ir Finnvera paskola buvo suteiktos panašiomis sąlygomis (vienoda paskolos trukmė, panašus grąžinimo laikotarpis), o Finnvera prašoma palūkanų norma buvo dar palankesnė Finnvera (6 mėn. EURIBOR + 2 %, t. y. 4,643 % 2006 m. sausio 1 d.) nei privačių kreditorių palūkanų normos (3 mėn. EURIBOR + 1,5 %, t. y. 3,988 % 2006 m. sausio 1 d., ir 3 mėn. EURIBOR + 2 %, t. y. 4,488 % 2006 m. sausio 1 d.), Komisija daro išvadą, kad nagrinėjama priemone Karjaportti nebuvo suteikta pranašumo.
(255)
Remiantis tuo, kas išdėstyta, daroma išvada, kad nagrinėjama priemonė nėra valstybės pagalba.
7.4.3. 2006 m. rugsėjo 14 d. suteikta priešpriešinė garantija (15 priemonė)
(256)
Visų pirma, Komisijos manymu, nors priešpriešinė garantija suteikta […], šios priemonės naudos gavėjas yra Karjaportti. Mažas mokestis, […] nustatytas Karjaportti, rodo, kad […] suteikė garantiją tik todėl, kad garantiją suteikė Finnvera, ir iš tiesų garantijos priemoką už priešpriešinę garantiją Finnvera moka Karjaportti, o ne […].
(257)
Bet kokiu atveju, Suomijos manymu, Finnvera veikė tokiomis pačiomis sąlygomis kaip privatūs kreditoriai […] ir […]. Iš tiesų […], […] ir Finnvera padėtis buvo panaši. Visos trys bendrovės dalyvauja teismo prižiūrimoje restruktūrizavimo procedūroje kaip kreditoriai, kuriems Karjaportti turi grąžinti garantuotas skolas. Visos jos suteikė Karjaportti paskolų ir garantijų iki ([…]).
(258)
Taip pat kaip ir 14 priemonės atveju, remiantis BP Chemicals bylos sprendimo logika (žr. 189-191 konstatuojamąsias dalis), manoma, kad rinkos ekonomikos investuotojo principą 15 priemonei galima taikyti, nes šią priemonę galima atskirti nuo 4, 5 ir 13 priemonių (žr. 253 konstatuojamąją dalį).
(259)
Bendra garantuotos paskolos suma pagal nagrinėjamą priemonę buvo 1,8 mln. EUR. Priešpriešine garantija, kurią Finnvera suteikė […], užtikrinta tik 16,7 % šios sumos (300 000 EUR). Likusi paskolos dalis užtikrinta […] ir […] suteiktomis garantijomis (atitinkamai 825 000 EUR ir 675 000 EUR), kurioms Finnvera nesuteikė priešpriešinių garantijų. Pagalbos gavėjo Karjaportti bendrosios išlaidos, patirtos dėl garantijos kartu su priešpriešine garantija, viršijo […] ir […] suteiktų garantijų išlaidas. Nors pastarieji du subjektai nustatė 1,75 % dydžio garantijos mokestį Karjaportti, Karjaportti dėl priešpriešinės garantijos patirtos bendrosios finansavimo išlaidos sudarė 2,9 % (1,65 % dėl […] garantijos ir 1,25 % dėl priešpriešinės garantijos). Iš to galima spręsti, kad Finnvera priemone Karjaportti nebuvo suteikta pranašumo.
(260)
Remiantis tuo, kas išdėstyta, daroma išvada, kad nagrinėjama priemonė nėra valstybės pagalba.
7.4.4. 2007 m. liepos 6 d. suteikta paskola (16 priemonė)
(261)
Kaip aprašyta 110 konstatuojamojoje dalyje, Suomijos teigimu, ši paskola nebuvo valstybės pagalba, nes ji buvo didesnio masto finansavimo priemonės, kurią taikant dalyvavo ir privatūs kreditoriai, dalis.
(262)
Taip pat kaip ir 14 priemonės atveju, remiantis BP Chemicals bylos sprendimo logika (žr. 189-191 konstatuojamąsias dalis), manoma, kad 16 priemonei galima taikyti rinkos ekonomikos investuotojo principą (žr. 253 konstatuojamąją dalį).
(263)
Kaip pažymima 254 konstatuojamojoje dalyje, Komisija mano, kad […], […] ir Finnvera padėtis yra panaši. Vertinant šią konkrečią priemonę pažymėtina, kad Finnvera iš tiesų suteikė paskolą tuo pačiu metu ir panašiomis sąlygomis kaip […] ir […]. Visų kreditorių paskolų trukmė buvo šeši mėnesiai; visų paskolų mokėjimų tokia pati dalis buvo atidėta (negrąžintas likutis kiekvienam kreditoriui sudaro apie […] % pradinės paskolos sumos). Visų trijų paskolų grąžinimas, kaip aprašyta 66 konstatuojamojoje dalyje, užtikrintas tuo pačiu užstatu, kurį kreditoriai pasidalijo proporcingai kiekvieno kreditoriaus rizikai dėl suteiktos paskolos. Vertinant palūkanų normą atrodo, kad Finnvera prašoma palūkanų norma buvo dar palankesnė Finnvera (6 mėn. EURIBOR + 2,5 %, t. y. 6,847 % 2007 m. liepos 6 d.) nei privačių kreditorių nustatytos palūkanų normos (1 mėn. EURIBOR + 2 %, t. y. 6,105 % 2007 m. liepos 9 d.). Todėl galima manyti, kad nagrinėjama paskola atitinka rinkos ekonomikos investuotojo principą ir nėra valstybės pagalba.
(264)
Remiantis tuo, kas išdėstyta, daroma išvada, kad nagrinėjama priemonė nėra valstybės pagalba.
7.4.5. 2008 m. sausio 9 d. suteikta garantija (17 priemonė)
(265)
Pirma, reikia nustatyti, kuriam subjektui, […] ar Karjaportti, nagrinėjama priemonė yra naudinga. Finnvera suteikė priešpriešinę garantiją pagrindiniam Karjaportti bankui […], o […] savo ruožtu suteikė garantiją Karjaportti. […] nustatė Karjaportti labai mažą mokestį už šią garantiją; iš to galima spręsti, kad […] suteikė garantiją Karjaportti tik todėl, kad Finnvera suteikė priešpriešinę garantiją. Komisija taip pat pažymi, kad garantijos priemoką Finnvera už priešpriešinę garantiją moka ne […], o Karjaportti. Todėl Komisija mano, kad nagrinėjamos priemonės naudos gavėjas yra Karjaportti.
(266)
Antra, reikia įvertinti, ar šia priemone Karjaportti suteiktas pranašumas. Suomija šiuo klausimu teigia, kad priešpriešinė garantija nėra valstybės pagalba, nes susitariant dėl jos dalyvavo ir privatus subjektas. Šį argumentą galima atmesti, nes Finnvera suteikė priešpriešinę garantiją mainais už dalyvaujančio privataus subjekto garantiją; tai reiškia, kad Finnvera ir šio privataus subjekto padėtis visai nebuvo panaši.
(267)
Atsižvelgdama į tai, Komisija vertina šią priemonę remdamasi 2008 m. Pranešimu dėl garantijų. Nors Finnvera priešpriešine garantija iš tiesų užtikrinta ne daugiau kaip 80 % […] garantijos, tuo metu, kai pradėta taikyti ši priemonė, pagalbos gavėjas Karjaportti buvo sunkumų patirianti įmonė, kaip išsamiau aprašyta 123-128 konstatuojamosiose dalyse. Todėl negalima atmesti valstybės pagalbos buvimo remiantis 2008 m. Pranešimo dėl garantijų 3.2 punktu.
(268)
Net jei garantija neatitinka visų 2008 m. Pranešimo dėl garantijų 3.2 punkto reikalavimų, atsižvelgiant į sumokėtą garantijos mokestį, įmanoma padaryti išvadą, kad garantija nėra valstybės pagalba. Bet kokiu atveju, Komisijos manymu, priešingai Suomijos nuomonei, negalima paneigti, kad nagrinėjama priemonė yra valstybės pagalba. Nustatytas garantijos mokestis buvo mažas, nors įmonė tuo metu patyrė sunkumų (žr. 123-128 konstatuojamąsias dalis), o Finnvera riziką buvo galima laikyti didele. Todėl manoma, kad šia priemone Karjaportti suteiktas pranašumas. Šiuo klausimu Komisija taip pat pažymi, kad remiantis Suomijos valdžios institucijų duotu pažadu po to, kai buvo priimtas sprendimas dėl valstybės pagalbos N 715/2006, Finnvera nebuvo leidžiama teikti finansavimo rinkos sąlygomis.
(269)
Be to, nagrinėjama priemonė atitinka visus kitus valstybės pagalbos kriterijus. Kaip aprašyta 241 konstatuojamojoje dalyje, Finnvera priemonėms naudojami valstybės ištekliai ir jos priskirtinos valstybei. 17 priemonė taip pat yra atrankinė, nes pagal ją vienintelė naudos gavėja yra bendrovė Karjaportti. Galiausiai ši priemonė iškraipo konkurenciją ir daro poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.
(270)
Remdamasi tuo, kas išdėstyta, Komisija daro išvadą, kad nagrinėjama priemonė yra valstybės pagalba.
(271)
Suomija netvirtino, kad 17 priemonė yra suderinama su vidaus rinka. Iš tiesų tuo metu, kai Finnvera pradėjo taikyti šią priemonę, Karjaportti buvo sunkumų patirianti įmonė, kaip apibrėžta 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse (žr. 123-128 konstatuojamąsias dalis). Todėl nagrinėjama priemonė galėjo būti suderinama su vidaus rinka tik kaip pagalba įmonei sanuoti ir restruktūrizuoti pagal 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires.
(272)
Pagal 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires sanavimo pagalba turi atitikti tam tikrus reikalavimus, tačiau svarstoma priemonė kai kurių iš jų netenkina:
a)
pirma, garantijos galiojimas nesibaigė per ne ilgesnį kaip šešių mėnesių laikotarpį nuo tos dienos, kai įmonei buvo išmokėta pirmoji dalis (2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 25 punkto a papunktis);
b)
antra, Suomija per šešis mėnesius nuo priemonės taikymo pradžios nepateikė restruktūrizavimo plano ar likvidavimo plano nei įrodymo, kad garantija buvo panaikinta (2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 25 punkto c papunktis);
c)
trečia, pažeistas pagalbos teikimo tik vieną kartą principas (2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 25 punkto e papunktis), nes Karjaportti jau pirmiau teikta su vidaus rinka nesuderinama ir neteisėta valstybės pagalba tuo metu, kai ji buvo sunkumų patirianti įmonė.
(273)
Nagrinėjama priemonė taip pat neatitinka visų restruktūrizavimo pagalbos reikalavimų, nustatytų 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse:
a)
pirma, šios priemonės taikymas nepriklauso nuo restruktūrizavimo plano įgyvendinimo (2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 34 punktas). Reikia pažymėti, kad jokio restruktūrizavimo plano pagal Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 35 punktą nebuvo parengta;
b)
antra, pagalbos gavėjai turėtų reikšmingai prisidėti prie restruktūrizavimo plano iš savo išteklių (2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 43 punktas), tačiau nėra duomenų, kad naudos gavėjas būtų skyręs savo išteklių svarstomoms priemonėms;
c)
trečia, siekiant vengti nederamų konkurencijos iškraipymų, būtina imtis kompensacinių priemonių (2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 38 punktas). Tokių priemonių nebuvo imtasi;
d)
ketvirta, priemonė neatitinka pagalbos teikimo tik vieną kartą principo, nes Karjaportti jau pirmiau teikta su vidaus rinka nesuderinama ir neteisėta valstybės pagalba tuo metu, kai ji buvo sunkumų patirianti įmonė.
(274)
Todėl Komisija mano, kad nagrinėjama priemonė neatitiko 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių.
(275)
Taip pat būtina apsvarstyti, ar 17 priemonė gali būti suderinama su vidaus rinka pagal kurią nors kitą SESV 107 straipsnio 2 arba 3 dalyje nustatytą išimtį. Dėl tų pačių priežasčių, kurios išdėstytos nagrinėjant 4 ir 5 priemones (žr. 179-186 konstatuojamąsias dalis), Komisija mano, kad priemonei netaikytina nė viena iš šių išimčių. Todėl Komisija daro išvadą, kad 17 priemonė yra su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba.
8. PAGALBOS SUSIGRĄŽINIMAS
(276)
Pagal SESV ir nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, jeigu Komisija nustato, kad pagalba yra nesuderinama su vidaus rinka, ji yra kompetentinga nuspręsti, kad atitinkama valstybė turi ją panaikinti arba pakeisti (67). Teisingumo Teismas taip pat laikosi nuoseklios pozicijos, kad valstybės pareiga susigrąžinti Komisijos nesuderinama su vidaus rinka laikomą pagalbą siekiama atkurti anksčiau buvusią padėtį (68). Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas yra konstatavęs, kad tas tikslas pasiekiamas, kai gavėjas grąžina kaip neteisėtą pagalbą suteiktas sumas ir taip atsisako pranašumo, kurį buvo įgijęs prieš konkurentus rinkoje, ir atkuriama iki pagalbos išmokėjimo buvusi padėtis (69).
(277)
Remiantis minėta Teismo praktika, Procedūrų reglamento 14 straipsnyje nustatyta: „Jeigu esant neteisėtai pagalbai priimami neigiami sprendimai, Komisija nusprendžia, kad suinteresuotoji valstybė narė turi imtis visų priemonių, kurios būtinos, kad pagalba būtų išieškota iš gavėjo“.
(278)
Todėl šešias iš nagrinėjamų priemonių reikia laikyti neteisėta ir su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba:
-
2004 m. kovo 8 d. Mikelio miesto suteiktą garantiją (4 priemonė);
-
2004 m. gegužės 10 d. Mikelio miesto suteiktą garantiją (5 priemonė);
-
nesumokėtų palūkanų pavertimą paskolomis (8 priemonė);
-
skolų grąžinimo terminų atidėjimą nuo 2009 m. (12 priemonė);
-
2004 m. kovo 17 d. Finnvera suteiktą garantiją (13 priemonė);
-
2008 m. sausio 9 d. Finnvera suteiktą garantiją (17 priemonė).
(279)
Todėl šiomis priemonėmis suteikta pagalba turi būti susigrąžinta, kad būtų atkurta prieš suteikiant pagalbą rinkoje buvusi padėtis. Pagalba turi būti susigrąžinta nuo to laiko, kai pagalbos gavėjui buvo suteiktas pranašumas, t. y. kai pagalbos gavėjas ja galėjo disponuoti, ir jis privalo mokėti grąžinimo palūkanas iki to momento, kai bus sugrąžinta visa pagalba.
8.1. Garantijomis suteiktos valstybės pagalbos susigrąžinimas
(280)
Dviejų Mikelio miesto 2004 m. suteiktų garantijų (4 ir 5 priemonės) ir Finnvera 2005 m. garantijos (13 priemonė) ir 2008 m. garantijos (17 priemonė) su vidaus rinka nesuderinamas pagalbos elementas nustatomas remiantis toliau išdėstytais principais.
(281)
Pagrindinės paskolos bendrosios sumos neviršijančią valstybės garantiją iš esmės galima laikyti pagalba, jei jos gavėjas be šios garantijos negalėtų savarankiškai patekti į finansų rinkas (70). Tačiau nagrinėjamu atveju Suomija, pateikusi informaciją apie privačių skolintojų paskolas pagalbos gavėjui (žr. 93 konstatuojamąją dalį), įrodė, kad Karjaportti vis dar galėjo patekti į finansų rinkas tuo metu, kai jai buvo suteiktos 2004 m. garantijos. Trūksta duomenų apie tai, ar Karjaportti vis dar galėjo patekti į finansų rinkas 2008 m., kai pradėta taikyti 17 priemonė. Komisija šiuo klausimu pažymi, kad Finnvera priešpriešine garantija buvo užtikrinta tik 80 % privataus kreditoriaus suteiktos garantijos ir tai reiškia, kad su likusiais 20 % susijusi privataus kreditoriaus rizika išliko. Todėl galima manyti, kad bendrovė vis dar galėjo patekti į finansų rinkas ir be 2008 m. suteiktos garantijos.
(282)
Tačiau kadangi Karjaportti tuo metu, kai pradėtos taikyti pagalbos priemonės, patyrė finansinių sunkumų, komerciniai bankai, negavę valstybės garantijos, būtų jai nustatę atitinkamai didesnę palūkanų normą, nes tai jiems būtų suteikę papildomo tikrumo. Todėl Komisija mano, kad dėl garantijų gautos mažesnės palūkanos buvo naudingos Karjaportti.
(283)
Pagal 2008 m. Pranešimo dėl garantijų 4.2 punktą, kai nėra palyginamos garantijos priemokos, kuri būtų taikoma rinkoje, reikėtų palyginti visas garantuotos paskolos finansavimo rinkoje išlaidas (palūkanos ir garantijos priemoka) su panašios paskolos, kuriai nesuteikta valstybės garantijos, rinkos palūkanų norma. Daugeliu atvejų tokia rinkos palūkanų norma yra nežinoma. Todėl Komisija savo komunikate dėl orientacinių ir diskonto normų nustatymo metodo pakeitimo (71) (2008 m. Orientacinių normų komunikatas) nustatė finansinę metodiką, kurią dėl 2008 m. Pranešimo dėl garantijų 4.2 punkte nustatytų priežasčių galima laikyti rinkos palūkanų normos pakaitiniu rodikliu.
(284)
Šiuo atveju nežinoma, kiek Karjaportti būtų turėjusi mokėti už panašią negarantuotą paskolą. Be to, visos trys garantijos buvo suteiktos iki ekonomikos ir finansų krizės pradžios. Komisija taip pat mano, kad apskaičiuoti „tikrą“ rinkos palūkanų normą Suomijos mėsos produktų gamintojui būtų sunku ir dėl to, kad nuo pagalbos priemonių taikymo praėjo daug laiko. Todėl Komisija taikys atitinkamą orientacinę normą kaip rinkos palūkanų normos pakaitinį rodiklį.
8.1.1. 2008 m. kovo 8 d. suteikta garantija (4 priemonė)
(285)
Karjaportti skolinių įsipareigojimų vykdymo užtikrinimą pagal 4 priemonę galima laikyti įprastu pagal 2008 m. Orientacinių normų komunikatą. Karjaportti įsipareigojimų vykdymas pagal šią priemonę užtikrintas nekilnojamojo turto hipoteka ir įmonės hipoteka. Abiejų priemonių vertė, įrašyta hipotekos registre, yra gana didelė (žr. 27 konstatuojamąją dalį). Tačiau būtina atsižvelgti į tai, kad tas pats užstatas buvo panaudotas kitų Mikelio miesto reikalavimų (pvz., pagal 1 priemonę) vykdymui užtikrinti, todėl pagal nagrinėjamą priemonę nebūtų įmanoma gauti visą užstato vertę atitinkančios sumos. Taip pat reikia atsižvelgti į tai, kad tikroji nekilnojamojo turto hipotekos ir įmonės hipotekos vertė priklauso nuo susijusių prekių vertės ir nuo Mikelio miesto užimamos vietos kreditorių eilėje.
(286)
Šiomis aplinkybėmis pažymima, kad Suomija negalėjo pateikti vertinimo, kuriuo būtų buvusi nustatyta užstato vertė tuo metu, kai buvo suteikta garantija. Tačiau Suomija pateikė du įmonės pateikto užstato nepriklausomus vertinimus, kuriais remiantis buvo parengta restruktūrizavimo programa ir kurie atlikti 2005 m. vasario 15 d. (žr. 43 konstatuojamąją dalį) - beveik tuo pačiu metu, kai suteikta garantija. Šiomis aplinkybėmis pažymima, kad dėl Mikelio miesto užimamos vietos kreditorių eilėje jo reikalavimams patenkinti gali pakakti nekilnojamojo turto hipotekos, jei šis nekilnojamasis turtas yra toliau eksploatuojamas, tačiau tuo atveju, jei Karjaportti tektų likviduoti, įkeisto nekilnojamojo turto vertės gali nepakakti jokiems Mikelio miesto reikalavimams patenkinti. Pasinaudojus įmonės hipoteka būtų patenkinta tik dalis Mikelio miesto reikalavimų. Todėl Karjaportti pateiktą užstatą galima pagrįstai laikyti įprastu kokybišku užstatu
(287)
Atsižvelgiant į tai, palūkanų norma, kurią Karjaportti būtų mokėjusi už suteiktą paskolą be garantijos rinkos sąlygomis, gaunama prie orientacinės palūkanų normos (4,43 %) pridedant 650 bazinių punktų dydžio rizikos priedą, kuris būtų buvęs nustatytas sunkumų patiriančiai įmonei, pateikusiai įprastą užstatą. Todėl pagalbos suma turėtų būti skaičiuojama kaip skirtumas tarp šios teorinės rinkos palūkanų normos ir tikrosios garantuotos paskolos palūkanų normos (4 %), atimant tikrąją garantijos kainą - 0 bazinių punktų. Šių palūkanų normų skirtumas skaičiuojamas už visą laikotarpį, kuriuo buvo taikoma tikroji palūkanų norma.
(288)
Grąžinant pagalbą turi būti mokamos grąžinimo palūkanos, skaičiuojamos nuo to laiko, kai tikroji garantuotos paskolos palūkanų norma ėmė skirtis nuo nustatytos teorinės palūkanų normos, iki visiško pagalbos sugrąžinimo.
8.1.2. 2004 m. gegužės 10 d. suteikta garantija (5 priemonė)
(289)
Skolinių įsipareigojimų vykdymo užtikrinimą pagal 5 priemonę galima laikyti įprastu taikant 2008 m. Orientacinių normų komunikatą. Šiuo atveju Karjaportti pateikė tą patį užstatą kaip ir 4 priemonei, t. y. nekilnojamojo turto hipoteką (įkeistas gamybinės paskirties objektas Tikalos rajone) ir įmonės hipoteką. Taip pat pateiktas su fabriku Tikalos rajone susijęs „specialus užstatas“, kurio vertė, įrašyta hipotekos registre, yra 1 135 268 EUR (žr. 29 konstatuojamąją dalį). Visiems šiems užstatams gali būti taikomi tie patys argumentai kaip ir nagrinėjant 4 priemonę, todėl užstatą galima pagrįstai laikyti įprastu užstatu.
(290)
Palūkanų norma, kurią Karjaportti būtų turėjusi mokėti už suteiktą paskolą be garantijos rinkos sąlygomis, gaunama prie orientacinės palūkanų normos (4,43 %) pridedant 650 bazinių punktų dydžio rizikos priedą. Todėl pagalbos suma turėtų būti skaičiuojama kaip skirtumas tarp šios teorinės rinkos palūkanų normos ir tikrosios garantuotos paskolos palūkanų normos (12 mėn. EURIBOR + 0,3 %), atimant tikrąją garantijos kainą - 0 bazinių punktų. Šių palūkanų normų skirtumas skaičiuojamas už visą laikotarpį, kuriuo buvo taikoma tikroji palūkanų norma.
(291)
Grąžinant pagalbą turi būti mokamos grąžinimo palūkanos, skaičiuojamos nuo to laiko, kai tikroji garantuotos paskolos palūkanų norma ėmė skirtis nuo nustatytos teorinės palūkanų normos, iki visiško pagalbos sugrąžinimo.
8.1.3. 2004 m. kovo 17 d. suteikta garantija (13 priemonė)
(292)
Komisijai trūksta duomenų apie skolinių įsipareigojimų vykdymo užtikrinimą pagal 13 priemonę, todėl ji tegali nustatyti pagalbos grąžinimo metodą. Visų pirma, jeigu pagal 13 priemonę išties buvo pateiktas užstatas, pagal Orientacinių normų komunikatą turi būti nustatyta tokio užstato vertė.
(293)
Palūkanų norma, kurią Karjaportti būtų turėjusi mokėti už suteiktą paskolą be garantijos rinkos sąlygomis, taip pat gaunama prie orientacinės palūkanų normos (4,43 %) pridedant rizikos priedą, atitinkantį skolinių įsipareigojimų vykdymui užtikrinti pateikto užstato vertę. Pagalbos elementas turėtų būti skaičiuojamas kaip skirtumas tarp šios teorinės palūkanų normos ir tikrosios garantuotos paskolos palūkanų normos ([2-5] %), atimant tikrąją garantijos kainą - 3 %. Šių palūkanų normų skirtumas skaičiuojamas už visą laikotarpį, kuriuo buvo taikoma tikroji palūkanų norma.
(294)
Grąžinant pagalbą turi būti mokamos grąžinimo palūkanos, skaičiuojamos nuo to laiko, kai tikroji garantuotos paskolos palūkanų norma ėmė skirtis nuo nustatytos teorinės palūkanų normos, iki visiško pagalbos sugrąžinimo.
8.1.4. 2008 m. sausio 9 d. suteikta garantija (17 priemonė)
(295)
Skolinių įsipareigojimų vykdymo užtikrinimą pagal 17 priemonę galima laikyti įprastu taikant 2008 m. Orientacinių normų komunikatą. Karjaportti kaip užstatą pateikė turimas kitos bendrovės akcijas; Finnvera vertinimu, kaip išsamiau aprašyta 67 konstatuojamojoje dalyje, šių akcijų, kaip užstato, vertė buvo […] EUR. Palūkanų norma, kurią Karjaportti būtų turėjusi mokėti už suteiktą paskolą be garantijos rinkos sąlygomis, taip pat gaunama prie orientacinės palūkanų normos (5,19 %) pridedant 650 bazinių punktų dydžio rizikos priedą. Todėl pagalbos suma turėtų būti skaičiuojama kaip skirtumas tarp šios teorinės rinkos palūkanų normos ir tikrosios garantuotos paskolos palūkanų normos ([0-3] %, pridedant pagal subrangos sutartį likusių mokėtinų sumų palūkanas), atimant tikrąją garantijos kainą - 250 bazinių punktų. Šių palūkanų normų skirtumas skaičiuojamas už visą laikotarpį, kuriuo buvo taikoma tikroji palūkanų norma.
(296)
Grąžinant pagalbą turi būti mokamos grąžinimo palūkanos, skaičiuojamos nuo to laiko, kai tikroji garantuotos paskolos palūkanų norma ėmė skirtis nuo nustatytos teorinės palūkanų normos, iki visiško pagalbos sugrąžinimo.
8.2. Nesumokėtas palūkanas pavertus paskolomis suteiktos pagalbos (8 priemonė) susigrąžinimas
(297)
Reikia nustatyti Mikelio miesto suteiktos paskolos (8 priemonė) su vidaus rinka nesuderinamą pagalbos elementą. Kaip aprašyta 45-46 konstatuojamosiose dalyse, Mikelio miestas šią paskolą suteikė mažesnėmis palūkanomis negu privatūs Karjaportti kreditoriai. Paskolos pagalbos elementas iš esmės turi būti skaičiuojamas kaip rinkos palūkanų normos ir tikrosios paskolos palūkanų normos skirtumas. Nagrinėjamu atveju privatūs kreditoriai suteikė paskolas kartu su Mikelio miestu. Iš privačių kreditorių nustatytų palūkanų normų galima spręsti apie rinkos palūkanų normą.
(298)
Todėl pagalbos suma turėtų būti skaičiuojama kaip skirtumas tarp privačių kreditorių suteiktų paskolų vidutinės palūkanų normos (3 mėn. EURIBOR + 2 % ir 3 mėn. EURIBOR + 1,5 %) ir tikrosios paskolos palūkanų normos (3 mėn. EURIBOR + 0,3 %).
(299)
Šių palūkanų normų skirtumas skaičiuojamas už visą laikotarpį, kuriuo buvo taikoma tikroji palūkanų norma.
(300)
Grąžinant pagalbą turi būti mokamos grąžinimo palūkanos, skaičiuojamos nuo to laiko, kai tikroji paskolos palūkanų norma ėmė skirtis nuo nustatytos teorinės palūkanų normos, iki visiško pagalbos sugrąžinimo.
8.3. Atidėjus skolų grąžinimo terminus nuo 2009 m. (12 priemonė) suteiktos pagalbos susigrąžinimas
(301)
Reikia nustatyti skolų Mikelio miestui grąžinimo terminų atidėjimo nuo 2009 m. (12 priemonės) su vidaus rinka nesuderinamą pagalbos elementą. Kaip aprašyta 219-226 konstatuojamosiose dalyse, skolų grąžinimo terminų atidėjimas, apie kurį pranešta, įgyvendinant buvo iš dalies pakeistas. Kadangi Komisija nežino tikrojo terminų atidėjimo aplinkybių, ji tegali nustatyti pagalbos grąžinimo metodą.
(302)
Bendrovė Osuuskunta Karjaportti galėjo disponuoti suteikta pagalba nuo tada, kai jos mokėjimai pradėjo neatitikti mokėjimo grafiko, nustatyto 2006 m. per teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą. Komisijos manymu, tuo metu, kai buvo suteikta pagalba, Karjaportti nebegalėjo patekti į finansų rinkas. Todėl pagalbos suma yra visa skolos, kurios grąžinimo terminai atidėti, suma. Grąžintinos pagalbos sumos prilygsta visai skolai Mikelio miestui, kurių grąžinimo terminai atidėti. Vis dėlto iš grąžintinų pagalbos sumų galima išskaičiuoti jau atliktus mokėjimus.
(303)
Grąžinant pagalbą turi būti mokamos grąžinimo palūkanos, skaičiuojamos nuo to laiko, kai bendrovė galėjo disponuoti suteikta pagalba, iki visiško pagalbos sugrąžinimo.
9. IŠVADA
(304)
Komisija pažymi, kad pradėjus oficialią tyrimo procedūrą dėl 2,75 mln. EUR garantijos, apie kurią pranešė Suomija, tačiau Suomijai vėliau atsiėmus savo pranešimą, neliko tyrimo objekto, kaip nustatyta Procedūrų reglamento 8 straipsnyje.
(305)
2000 m. suteiktą garantiją ir Mikelio miesto žemės sklypo skyrimą tais pačiais metais Komisija laiko valstybės pagalbos priemonėmis, kurios yra suderinamos su vidaus rinka kaip investicinė pagalba pagal 1998 m. Nacionalinės regioninės pagalbos gaires.
(306)
Mikelio miesto žemės pirkimas iš Karjaportti 2002 m. nelaikomas pagalba, nes sandoris įvyko rinkos sąlygomis.
(307)
Mikelio miesto 2004 m. kovo mėn. ir 2004 m. gegužės mėn. suteiktas garantijas galima laikyti valstybės pagalba, turint omenyje tai, kad Karjaportti tuo metu, kai suteiktos šios garantijos, buvo sunkumų patirianti įmonė, kaip apibrėžta 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse. Šios priemonės yra nesuderinamos su vidaus rinka, nes neatitinka nė vienos iš SESV 107 straipsnio 2 ar 3 dalies nuostatų.
(308)
Mikelio miesto priemonės pagal teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą buvo taikomos kartu ir panašiomis sąlygomis su palyginamų privačių kreditorių priemonėmis. Todėl Komisija daro išvadą, kad buvo laikomasi rinkos ekonomikos investuotojo principo ir kad šios priemonės nėra valstybės pagalba.
(309)
Mikelio miesto akcijų pirkimas ir skolų nurašymas 2007 ir 2008 m. finansinėse ataskaitose nelaikomi valstybės pagalba.
(310)
Mikelio miestui nesumokėtų palūkanų pavertimą paskola 2005 m. gruodžio mėn. galima laikyti valstybės pagalba, turint omenyje tai, kad Karjaportti tuo metu, kai suteikta ši paskola, buvo sunkumų patirianti įmonė, kaip apibrėžta 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse. Šios priemonės yra nesuderinamos su vidaus rinka, nes neatitinka nė vienos iš SESV 107 straipsnio 2 ar 3 dalies nuostatų.
(311)
Dėl Mikelio miesto sutikimo 2009 m. atidėti skolų grąžinimo terminus pažymėtina, kad tai buvo pakartotinis skolų grąžinimo terminų atidėjimas. Todėl Komisija mano, kad privatus kreditorius nebūtų sutikęs tokiomis pačiomis sąlygomis atidėti skolų grąžinimo terminų ir kad ši priemonė yra valstybės pagalba. Kadangi tuo metu, kai taikyta ši priemonė, Karjaportti buvo sunkumų patirianti įmonė, kaip apibrėžta 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse, nagrinėjama priemonė galėjo būti suderinama su vidaus rinka tik jei ji atitiko šias gaires. Kadangi tenkinami ne visi reikalavimai, daroma išvada, kad priemonė yra su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba.
(312)
Finnvera 2004 m. kovo 17 d. suteikta garantija taip pat yra pagal 1999 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires su vidaus rinka nesuderinama valstybės pagalba. 2006 m. sausio 12 d. Finnvera suteikta paskola nėra valstybės pagalba, nes ją Finnvera suteikė kartu ir panašiomis sąlygomis su palyginamais privačiais kreditoriais. Toks pats sprendimas priimamas dėl Finnvera 2006 m. rugsėjo mėn. suteiktos garantijos ir 2007 m. liepos mėn. suteiktos paskolos.
(313)
Galiausiai 2008 m. sausio 9 d. Finnvera suteiktą garantiją galima laikyti valstybės pagalba, turint omenyje tai, kad Karjaportti tuo metu, kai suteikta garantija, buvo sunkumų patirianti įmonė, kaip apibrėžta 2004 m. Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse. Ši priemonė yra nesuderinama su vidaus rinka, nes neatitinka nė vienos iš SESV 107 straipsnio 2 ar 3 dalies nuostatų,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 2 dalyje nustatyta oficiali tyrimo procedūra, pradėta dėl 2,75 mln. EUR dydžio garantijos (11 priemonė), apie kurią pranešusi Suomija vėliau pranešimą atsiėmė, nutraukiama.
2 straipsnis
Suomijos priemonės, taikytos Osuuskunta Karjaportti, įskaitant:
-
žemės pirkimą 2002 m. (3 priemonė);
-
priemones pagal teismo prižiūrimą restruktūrizavimo procedūrą (6 priemonė);
-
Osuuskunta Karjaportti priklausiusių akcijų pirkimą (7 priemonė);
-
skolų nurašymą 2006 ir 2008 m. finansinėse ataskaitose (9 ir 10 priemonės);
-
2006 m. birželio mėn. Finnvera suteiktą paskolą (14 priemonė);
-
2006 m. rugsėjo mėn. Finnvera suteiktą priešpriešinę garantiją (15 priemonė) ir
-
2007 m. liepos mėn. Finnvera suteiktą paskolą (16 priemonė),
nėra valstybės pagalba pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalyje pateiktą apibrėžtį.
3 straipsnis
Valstybės pagalbos priemonės, Suomijos taikytos Osuuskunta Karjaportti, įskaitant:
-
2000 m. birželio mėn. suteiktą garantiją (1 priemonė) ir
-
žemės sklypo skyrimą tais pačiais metais (2 priemonė),
yra suderinamos su vidaus rinka pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies a punkte pateiktą apibrėžtį.
4 straipsnis
Valstybės pagalbos priemonės, Suomijos taikytos Osuuskunta Karjaportti, įskaitant:
-
2004 m. kovo 8 d. Mikelio miesto suteiktą garantiją (4 priemonė);
-
2004 m. gegužės 10 d. Mikelio miesto suteiktą garantiją (5 priemonė);
-
nesumokėtų palūkanų pavertimą paskolomis (8 priemonė);
-
2004 m. kovo 17 d. Finnvera suteiktą garantiją (13 priemonė);
-
2008 m. sausio 9 d. Finnvera suteiktą garantiją (17 priemonė);
-
skolų grąžinimo terminų atidėjimą nuo 2009 m. (12 priemonė),
buvo Suomijos taikomos neteisėtai, pažeidžiant Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalį, ir yra nesuderinamos su vidaus rinka.
5 straipsnis
1. Suomija turi susigrąžinti 4 straipsnyje nurodytą pagalbą iš jos gavėjo.
2. Nuo grąžintinų sumų nuo dienos, kai gavėjas pradėjo jomis disponuoti, iki faktinio jų susigrąžinimo dienos skaičiuojamos palūkanos.
3. Apskaičiuojamos sudėtinės palūkanos pagal Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004 V skyriaus nuostatas.
4. Suomija nutraukia visų neišmokėtų 4 straipsnyje nurodytos pagalbos sumų mokėjimą nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos.
6 straipsnis
1. 4 straipsnyje nurodyta pagalba susigrąžinama nedelsiant ir veiksmingai.
2. Suomija užtikrina, kad šis sprendimas būtų įgyvendintas per keturis mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos.
7 straipsnis
1. Per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos Suomija pateikia Komisijai tokią informaciją:
a)
visą iš gavėjo susigrąžintiną sumą (pagrindinę sumą ir palūkanas);
b)
išsamų priemonių, kurių jau imtasi ir kurių ketinama imtis šiam sprendimui įvykdyti, aprašymą;
c)
dokumentus, patvirtinančius, kad pagalbos gavėjui nurodyta grąžinti pagalbą.
2. Suomija nuolat informuoja Komisiją apie nacionalinių priemonių, kurių imtasi šiam sprendimui įgyvendinti, vykdymo eigą, kol bus baigta grąžinti 4 straipsnyje nurodyta pagalba. Komisijai pateikus prašymą, Suomija nedelsdama pateikia informaciją apie priemones, kurių jau imtasi ir ketinama imtis šiam sprendimui įvykdyti. Suomija taip pat pateikia išsamią informaciją apie pagalbos sumas ir palūkanas, kurios jau susigrąžintos iš gavėjo.
8 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Suomijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2012 m. birželio 12 d.