ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 13. července 2011
o režimu státních podpor C 3/09 (ex NN 41 A-B/03), který uplatňuje Portugalsko na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění jatečního odpadu
(oznámeno pod číslem K(2011) 4888)
(Pouze portugalské znění je závazné)
(2011/677/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Na základě stížnosti zaslala Komise dne 15. listopadu 2002 portugalským orgánům žádost o informace ohledně zavedení parafiskálního poplatku podle legislativního nařízení č. 197/2002 ze dne 25. září 2002 (1) (dále jen „legislativní nařízení z roku 2002“) za účelem financování sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů z porážky přežvýkavců a drůbeže. Portugalské orgány odpověděly dopisem ze dne 20. ledna 2003.
(2)
Dotyčný mechanizmus byl zapsán do registru neoznámených podpor pod čísly NN 41 A-B/03, protože z poskytnutých informací vyplývá, že začal být prováděn bez předchozího souhlasu Komise.
(3)
Dopisy ze dne 16. a 30. dubna 2003 si útvary Komise o předmětném režimu vyžádaly od portugalských orgánů nové informace. Portugalské orgány měly na odpověď lhůtu čtyř týdnů.
(4)
Dopisy ze dne 5. května a 6. června 2003, které byly zaevidovány dne 5. května a 10. června 2003, požádalo Stálé zastoupení Portugalské republiky při Evropské unii jménem portugalských orgánů o prodloužení lhůty na poskytnutí všech požadovaných informací vzhledem k době nutné k jejich shromáždění.
(5)
Dopisem ze dne 25. července 2003 souhlasily útvary Komise s prodloužením lhůty o čtyři týdny.
(6)
Jelikož útvary Komise nedostaly ve čtyřtýdenní lhůtě stanovené ve výše uvedeném dopisu žádnou odpověď, zaslaly portugalským orgánům upomínku dopisem ze dne 19. prosince 2003, v němž uvedly, že v případě, že zmíněné orgány nebudou reagovat, vyhrazují si možnost navrhnout Komisi zaslání příkazu k poskytnutí informací podle čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (2) (jenž se stal článkem 108 SFEU).
(7)
Dopisem ze dne 5. února 2004, který byl zaevidován ve stejný den, sdělilo Stálé zastoupení Portugalské republiky při Evropské unii Komisi odpověď portugalských orgánů na dopisy útvarů Komise ze dne 16. a 30. dubna 2003.
(8)
Dopisem ze dne 11. listopadu 2004 si útvary Komise o předmětném režimu vyžádaly od portugalských orgánů nové informace. Portugalské orgány měly na odpověď lhůtu čtyř týdnů.
(9)
Dopisem ze dne 30. prosince 2004, který byl zaevidován dne 5. ledna 2005, požádalo Stálé zastoupení Portugalské republiky při Evropské unii jménem portugalských orgánů o prodloužení lhůty na poskytnutí všech požadovaných informací vzhledem k době nutné k jejich shromáždění.
(10)
Dopisem ze dne 17. ledna 2005 souhlasily útvary Komise podruhé s požadovaným prodloužením lhůty.
(11)
Jelikož útvary Komise neobdržely na své otázky ve stanovené nové lhůtě žádnou odpověď, zaslaly portugalským orgánům dopisem ze dne 12. dubna 2005 novou upomínku a opět je upozornily na skutečnost, že v případě nedodržení stanovené čtyřtýdenní lhůty na zaslání odpovědi si vyhrazují možnost navrhnout Komisi zaslání příkazu k poskytnutí informací na základě čl. 10 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999.
(12)
Výše uvedená lhůta na odpověď uplynula v květnu 2005. Jelikož Komise do uplynutí výše zmíněné lhůty neobdržela žádnou odpověď, nařídila rozhodnutím ze dne 21. února 2006 (3) Portugalsku, aby jí sdělilo veškeré informace, o které požádala, s tím, že pokud neobdrží od portugalských orgánů odpověď, vyhrazuje si právo zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (viz odstavec 80 příkazu k poskytnutí informací).
(13)
Jelikož Komisi nebyla poskytnuta žádná z požadovaných informací, rozhodla se dne 28. ledna 2009 zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU. Rozhodnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala ostatní členské státy a zúčastněné třetí strany k podání připomínek k dotčeným podporám.
(14)
Jelikož Komise neobdržela ve stanovené lhůtě od Portugalska žádné komentáře, zaslala mu dopisem ze dne 18. března 2009 upomínku. Portugalsko zaslalo Komisi své komentáře dne 14. dubna 2009 a poskytlo také kopii legislativních nařízení č. 393-B/98 a 244/2003. Další komentáře přišly dne 15. června 2009 od společnosti ETSA (Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA).
(15)
Dne 1. července 2009 předala Komise Portugalsku komentáře společnosti ETSA. Portugalsko v tomto ohledu nezaslalo Komisi žádné připomínky.
(16)
Na základě komentářů předložených společností ETSA požádaly útvary Komise dopisem ze dne 19. února 2010 portugalské orgány o další upřesnění. Portugalské orgány odpověděly dopisem ze dne 27. dubna 2010.
(17)
Dopisem ze dne 1. února 2011 požádaly útvary Komise portugalské orgány o upřesnění a reakci na otázky, jež útvary Komise položily již v předchozí době a na něž portugalské orgány neodpověděly vyčerpávajícím způsobem.
(18)
Dopisem ze dne 24. února 2011 požádaly portugalské orgány o prodloužení stanovené lhůty na odpověď o 30 dnů.
(19)
Dopisem ze dne 28. února 2011 souhlasily útvary Komise s prodloužením lhůty na odpověď o 30 dnů. Portugalské orgány odpověděly na otázky položené útvary Komise dopisem ze dne 1. dubna 2011.
(20)
Dopisem ze dne 20. června 2011 informovaly útvary Komise portugalské orgány, že Komisi navrhnou přijetí podmíněného kladného rozhodnutí, a vysvětlily uplatněné podmínky.
II. POPIS
(21)
Podle informací portugalských orgánů bylo v Portugalsku v období od 1. ledna do 14. října 1998 zjištěno 66 případů bovinní spongiformní encefalopatie (dále jen „BSE“). V důsledku této rizikové situace pro veřejné zdraví a zdraví zvířat přijala Komise rozhodnutí č. 98/653/ES ze dne 18. listopadu 1998 o určitých naléhavých opatřeních nutných z důvodu výskytu bovinní spongiformní encefalopatie v Portugalsku (5) a nařídila naléhavá opatření nutná z důvodu případů BSE, které se vyskytly v Portugalsku, přičemž zejména zakázala vývoz některých zvířat a vedlejších produktů ze zvířat z portugalského území do jiných členských států.
(22)
Kvůli zmírnění důsledků opatření přijatých v rámci boje proti bovinní spongiformní encefalopatii (BSE) nesl portugalský stát od roku 1999 veškeré náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže. Legislativním nařízením č. 393-B/98 ze dne 4. prosince 1998 (6) (dále jen „legislativní nařízení z roku 1998“) portugalský stát skutečně převzal odpovědnost a náklady za sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů.
(23)
Legislativní nařízení z roku 1998 počítalo ve svém čl. 4 odst. 3 s možností zavést pro jatka určitou daň za účelem financování neškodného odstranění některých materiálů. Podle informací obdržených od portugalských orgánů nebyla tato daň jatkám udělena.
(24)
Portugalské orgány vysvětlily, že na odpovídající zpracování zbytků neměly dostatečná zvláštní zařízení, a že se proto musely obrátit na soukromé poskytovatele služeb, aby zajistili tyto služby, které již svou povahou spadají do rámce odpovědnosti státu.
(25)
Portugalské orgány vysvětlily, že tento úkol veřejného zájmu byl svěřen soukromému sektoru při dodržení ustanovení stanovených legislativním nařízením č. 197/99 ze dne 8. června 1999 (7), který představuje vnitrostátní nástroj provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/52/ES ze dne 13. října 1997, kterou se mění směrnice 82/50/EHS, 93/36/EHS a 93/37/EHS, které koordinují postupy při zadávání veřejných zakázek na služby, dodávky a stavební práce (8). Soukromé podniky pověřené provedením dotčených služeb byly vybrány se zřetelem na jejich schopnost a technické možnosti zajistit řádné provedení svěřeného úkolu veřejného zájmu a na naléhavost, se kterou bylo nutno reagovat na nutnost zpracovat tyto produkty účinným, rychlým a bezpečným způsobem. Portugalské orgány předložily příklad smlouvy o poskytování služeb platné v období od 1. září 2004 do 31. prosince 2004.
(26)
Podle informací portugalských orgánů byly parametry sloužící jako základ pro výpočet vyrovnání za služby předem stanoveny společným nařízením č. 96/99 ze dne 25. ledna 1999 (9). Uvedené nařízení bylo pravidelně ověřováno a změněno společným nařízením č. 324/2001 (10) ze dne 6. dubna 2001 a společným nařízením č. 124/2002 ze dne 19. února 2002 (11).
(27)
Rozhodnutím 2000/766/ES (12) zakázala Rada používání vedlejších produktů ze zvířat téměř všech druhů v krmivu pro zvířata a nařídila jejich zničení ve všech členských státech, a to včetně Portugalska.
(28)
Portugalské orgány vysvětlily, že následkem tohoto rozhodnutí se zvýšilo množství zbytků dotčených tímto postupem, a tudíž i náklady spojené s touto činností.
(29)
Rozhodnutím 2001/376/ES (13) rozhodla Komise o zachování platnosti přijatého rozhodnutí 98/653/ES pro Portugalsko.
(30)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 ze dne 3. října 2002 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu (14), stanoví zvláštní pravidla pro sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu, která platí pro různé kategorie vedlejších produktů.
(31)
Portugalské orgány upřesnily, že se kvůli dodržení svých závazků v těchto souvislostech rozhodly přenést náklady na dotčenou činnost na hospodářské subjekty tohoto odvětví, a to za přísného dodržení zásady „znečišťovatel platí“ a aniž by ztratily ze zřetele starost o ochranu veřejného zdraví, jehož zaručení je zásadní a spadá do jejich odpovědnosti. Přijaly proto režim stanovený legislativním nařízením č. 197/2002 ze dne 25. září 2002.
(32)
Od října 2002, kdy vstoupilo v platnost legislativní nařízení č. 197/2002, jsou náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže financovány příjmy z parafiskálního poplatku, kterému podléhají jatka, dovozci nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(33)
Dopisem ze dne 20. ledna 2003 portugalské orgány uvedly, že následující hospodářské subjekty jsou od placení poplatku osvobozeny:
-
jatka zajišťující sběr, zpracování a neškodné odstranění všech dotčených vedlejších produktů s výjimkou zvláštních rizikových materiálů (dále jen „ZRM“), a to buď ve vlastních prostorách nebo v bourárnách, přičemž tyto jednotky vytvořily podmínky soběstačnosti v oblasti zpracování svých vlastních vedlejších produktů (viz bod 2 přílohy 2 legislativního nařízení z roku 2002),
-
dovozci vykostěného masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, protože jejich činnost nevytváří vedlejší produkty podléhající povinnému zpracování podle vnitrostátních právních předpisů a právních předpisů Společenství.
(34)
Pokud jde o přesné určení příjmů z výběru poplatků, portugalské orgány prohlásily, že byly přidělovány výlučně na financování činností spojených se sběrem, přepravou, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších produktů z masa savců a drůbeže, a to včetně ZRM.
(35)
V příloze 1 legislativního nařízení z roku 2002 je níže uvedená výše poplatku stanovena úměrně váze a v závislosti na dotčeném druhu:
(v EUR)
Druh/typ
Skot
Prasata
Ovce/kozy
Drůbež
Ostatní
Poplatek/kg jatečně upraveného těla
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
Pokud jde o financování sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění zvláštních rizikových materiálů, stanoví čl. 2 odst. 2 legislativního nařízení č. 197/2002 pevný poplatek ve výši 0,30 EUR/kg/ZRM uplatňovaný pouze a výlučně na jatka.
(37)
Všechny poplatky jsou hrazeny dané veřejné organizaci mechanizmem přenesení daňové povinnosti. Jedná se o Státní zemědělský intervenční a záruční ústav (INGA). Poplatky vybrané od hospodářských subjektů představovaly příjmy INGA a byly mu hrazeny přímo.
(38)
Jak je uvedeno v odstavcích 32 a 33 tohoto rozhodnutí, článek 4 legislativního nařízení z roku 2002 upřesňuje, že jatka mají také možnost se mezi sebou zorganizovat, a to buď tak, že si pro sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů přímo najmou služby třetí strany, nebo tuto činnost budou provádět sama, a to vždy při dodržení platných právních ustanovení a s výjimkou ZRM. V případě, že jatka provádějí sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů vytvořených ve svých vlastních prostorách, s výjimkou ZRM, stanoví příloha 2 legislativního nařízení z roku 2002 poplatky k uhrazení následovně:
(v EUR)
Druh/typ
Skot
Prasata
Ovce/kozy
Drůbež
Ostatní
Poplatek/kg jatečně upraveného těla
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
Pokud jatka provádějí sběr, zpracování a neškodné odstranění všech vedlejších produktů vytvořených jak ve svých vlastních prostorách, tak v bourárnách, a to s výjimkou ZRM, jsou od placení tohoto poplatku zcela osvobozena.
(40)
V souladu s článkem 5 legislativního nařízení č. 197/2002 je INGA subjektem příslušným pro kontrolu plateb poplatků, které provádějí jatka, a za tímto účelem vede aktualizované záznamy o množství jatečně upravených těl a jejich hmotnosti. V pravomoci INGA je rovněž kontrola placení dlužných poplatků v případě dovozu a přijetí produktů z Evropské unie, zatímco hospodářským subjektům a příjemcům přísluší vedení aktualizovaných záznamů o provedených operacích.
(41)
Pokud se jatka rozhodnou pro posledně uvedenou možnost, musí předem předložit INGA své projekty k posouzení a podřídit se jakékoliv případné kontrole, o které by rozhodl příslušný orgán.
(42)
Portugalské orgány ujistily, že výše poplatku se omezuje pouze na to, aby zmíněné podniky nesly náklady na tyto činnosti, a že tato služba bude poskytována pouze podnikům vytvářejícím vedlejší produkty, jejichž neškodné odstranění je povinné.
(43)
Pokud jde o soulad mezi příjmy z poplatku a náklady na služby, které financují, portugalské orgány prohlásily, že poplatky stanovené v přílohách I a II legislativního nařízení z roku 2002 a poplatek stanovený v čl. 2 odst. 2 ohledně ZRM byly vypočteny na základě skutečných nákladů na služby, které je nutno poskytovat, a při zohlednění povahy vedlejších produktů vytvořených každým živočišným druhem a skutečnosti, zda jsou tyto vedlejší produkty dotčeny či ne.
(44)
Podle portugalských orgánů toto financování ve všech ohledech představuje vyrovnání poskytované uživateli za dodání veřejné služby veřejného zájmu. Částky hrazené hospodářskými subjekty povinnými k dani jsou přímo úměrné množstvím odpadu skutečně předaným veřejné službě a skutečným nákladům na neškodné odstranění tohoto odpadu. Na podporu těchto tvrzení portugalské orgány dodaly podklady s číselnými údaji za období od roku 1999 do roku 2005, které dokládají náklady na služby, a pro rok 2003 podklad s číselnými údaji, které se týkají příjmů z poplatku za různé druhy vytvořených vedlejších produktů, a to bez rozlišení jak dovezených, tak vnitrostátních.
(45)
Pokud jde o otázku, zda mohou dovezené produkty skutečně využívat systém stejným způsobem jako vnitrostátní produkty, portugalské orgány ujišťují, že poplatky uplatňované v souladu se zásadou „znečišťovatel platí“ na jatka, na dovoz a na obchod uvnitř Společenství s nevykostěným masem odrážejí náklady spojené se zpracováním všech vedlejších produktů vytvářených v řetězci až ke konečnému spotřebiteli.
(46)
Dovoz nevykostěného masa znamená pro portugalské orgány existenci vedlejších produktů, a využívá tedy služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění, což zdůvodňuje uplatňování dotyčných poplatků.
(47)
Portugalské orgány mají za to, že financovaná opatření spadají do veřejného zájmu, neboť se v důsledku krize BSE ukázalo, že odstranění jatečních veterinárních konfiskátů má být úkolem veřejné služby státu z důvodu jeho významu pro ochranu zdraví lidí a zvířat a ochranu životního prostředí.
(48)
Systém vytvořený legislativním nařízením z roku 2002 byl zrušen legislativním nařízením č. 244/2003 ze dne 7. října 2003 (15) (dále jen „legislativní nařízení z roku 2003“), jež vstoupilo v platnost dne 22. října 2003. Toto nařízení vytváří obecný režim a přechodný režim pro vedlejší produkty živočišného původu nevhodné pro lidskou spotřebu.
(49)
Obecný režim stanoví, že jatka, bourárny, inkubační střediska a průmysl výrobků z vajec mají v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 z vlastního podnětu nebo najmutím třetí strany podporovat sběr, přepravu, skladování, manipulaci, zpracování a neškodné odstranění materiálů kategorií 1, 2 a 3 vytvořených v konkrétní jednotce pomocí provádění plánu předloženého k předchozímu schválení GŘ pro veterinární záležitosti (GŘ V).
(50)
Jatka, bourárny, inkubační střediska a průmysl výrobků z vajec musí vypracovat plán neškodného odstranění nebo využití materiálů kategorie 3, který musí být schválen GŘ pro veterinární záležitosti do 90 dnů ode dne vstupu legislativního nařízení z roku 2003 v platnost nebo ode dne zahájení činnosti. Pokud jde o kategorii 3, zajišťuje podle legislativního nařízení z roku 2002 až do schválení plánů GŘ pro veterinární záležitosti sběr, přepravu, zpracování, dočasné uskladnění a neškodné odstranění vedlejších produktů INGA. Až do schválení plánu pro materiály kategorie 3 musí majitelé jatek, bouráren, inkubačních středisek a podniků vyrábějících výrobky z vajec hradit poplatky stanovené v příloze 1 legislativního nařízení z roku 2002, s výjimkou organizací, pro něž platí alternativní režim stanovený tímto nařízením a jež musí platit poplatky stanovené v příloze 2 legislativního nařízení z roku 2002.
(51)
V rámci přechodného režimu zajišťuje INGA nadále také tyto služby pro materiály kategorií 1 a 2.
(52)
U materiálů kategorií 1 a 2 musí jatka a bourárny předložit plán neškodného odstranění nebo využití do 30 dnů od uplynutí platnosti přechodného režimu v listopadu 2005. Do schválení plánu musí platit 0,35 EUR za 1 kg materiálu kategorie 1 nebo 2. Subjekty povinné k poplatku jsou naopak osvobozeny od jeho placení, jakmile je plán neškodného odstranění nebo využití schválen.
(53)
Jakmile jatka a bourárny předloží GŘ V plán s uvedením činností nutných k odstranění materiálů kategorií 1 a 2, přebírají odpovědnost za náklady spojené s těmito činnostmi a podléhají kontrolám prováděným příslušným orgánem. Podle čl. 3 odst. 4 legislativního nařízení z roku 2003 režim končí dva roky po vstupu v platnost tohoto legislativního nařízení.
(54)
Platnost přechodného režimu legislativního nařízení č. 244/2003 uplynula v listopadu roku 2005. V dopise ze dne 1. dubna 2011 portugalské orgány uvedly, že od ukončení platnosti přechodného režimu legislativního nařízení č. 244/2003 nesou náklady na likvidaci vedlejších produktů jatek a bouráren hospodářské subjekty, a to prostřednictvím zhodnocení zbytků přeměněných na biologická paliva a vývozu mouček.
(55)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení Komise vyjádřila následující pochyby ohledně existence podpory, a její případné slučitelnosti, ve prospěch podniků poskytujících služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění dotyčných materiálů, jatek a bouráren, dovozců nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa, hospodářských subjektů uvnitř Společenství a chovatelů.
(56)
Komise zejména zopakovala otázky položené v prvním příkazu k poskytnutí informací. Pokud jde o podporu ve prospěch podniků poskytujících služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění dotyčných materiálů, vyjádřila Komise pochyby ohledně povahy služby veřejného zájmu, již portugalské orgány chtěly přiřknout dotyčným činnostem, a to zejména s ohledem na rozsudek ve věci Altmark (16). Pokud jde o podporu ve prospěch jatek, bouráren, dovozců nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářských subjektů odvětví uvnitř Společenství, vyjádřila Komise pochyby ohledně skutečnosti, že příspěvek hrazený odvětvím v podobě poplatku odpovídá skutečným hospodářským nákladům na poskytování služby sběru, a požádala v tomto ohledu o číselné informace. Pokud jde potom o podporu ve prospěch chovatelů, vyjádřila Komise pochyby ohledně zvýhodnění, která by jim zavedený systém mohl poskytovat vzhledem k tomu, že dotčenému poplatku nepodléhali.
(57)
Komise poté předběžně přezkoumala slučitelnost dotyčných opatření s hlavními pokyny platnými od roku 1998 a ve fázi rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že nemá k dispozici dostatečné informace, aby mohla dospět k závěru o slučitelnosti dotyčných opatření.
III. PŘIPOMÍNKY PŘEDLOŽENÉ PORTUGALSKEM
(58)
Ve svých připomínkách Portugalsko nejprve připomnělo zvláštnost situace, ve které se kvůli BSE portugalský stát během roku 1998 ocitl. Zmínilo zejména rozhodnutí Komise 98/653/ES, které zakázalo vývoz určitých produktů, k nimž patřily masokostní moučky jako takové nebo obsažené v jiných produktech, z portugalského území do ostatních členských států nebo do třetích zemí. V těchto souvislostech Portugalsko zavedlo plán dozoru, kontroly a vymýcení BSE, který byl schválen stálým veterinárním výborem Komise. Dne 18. dubna 2001 rozhodla Komise o zachování embarga ohledně Portugalska. Embargo bylo zrušeno až v roce 2004 nařízením (ES) č. 1993/2004 (17).
(59)
Portugalsko proto zdůrazňuje skutečnost, že v období od roku 1998 do roku 2004 byla všechna opatření přijata s cílem čelit naléhavé situaci, jež představovala ohrožení veřejného zdraví. Portugalské správní orgány se proto snažily umožnit okamžité zavedení opatření až do doby, kdy se hospodářské subjekty dokáží zorganizovat, aby tyto úkoly mohly plnit samy, a to pod kontrolou státu. Portugalsko se domnívá, že ochrana veřejného zdraví představuje právní zájem převyšující všechny ostatní, což zdůvodňuje odchýlení se od pravidel v oblasti státních podpor.
(60)
Podle Portugalska přijetí rozhodnutí 98/653/ES a následná prodloužení jeho platnosti zabránila tomu, aby opatření přijatá portugalským státem na řešení krize BSE vedla k narušení trhu, a překážela tak obchodu mezi členskými státy. Portugalsko uvádí, že nedocházelo k obchodním výměnám, protože existovalo embargo na vývoz výše uvedených produktů, což znamená, že k narušení hospodářské soutěže nemohlo dojít.
(61)
Portugalsko zejména uvádí, že v roce 1998 nebyla poskytnuta žádná podpora, a dokládá to skutečností, že legislativní nařízení č. 393-B/98 vstoupilo v platnost až dne 4. prosince 1998. Odpovědnost za sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů převzal portugalský stát až v tomto okamžiku, a to výjimečně a přechodně.
(62)
Vstupem v platnost legislativního nařízení z roku 1998 převzal portugalský stát náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších produktů, a to až do vstupu v platnost legislativního nařízení č. 197/2002. Portugalsko v tomto ohledu uvádí, že převzetí nákladů na tato opatření portugalským státem je nutno považovat za krátkodobé, protože režim byl následně změněn a byl zaveden poplatek jako prostředek k převedení financování sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže, a to včetně zvláštních rizikových materiálů (ZRM), na odvětví.
(63)
Pokud jde o náklady na zmíněná opatření, Portugalsko uvádí, že parametry, které sloužily jako základ pro výpočet vyrovnání, byly předem stanoveny výnosem zveřejněným v úředním věstníku. Portugalské orgány uvedly tři nařízení (18). Uvedená nařízení stanoví cenu služeb (sběr, přeprava, zpracování a balení do velkých pytlů „big bags“ za kilogram produktu). Byly zohledněny výdaje spojené s těmito činnostmi, které mají jednotky zpracování vedlejších produktů živočišného původu, jež nejsou součástí jatek. Zohledněny byly rovněž běžné výdaje, jako jsou náklady na energie, pohonné hmoty, odměny, pojištění atd. Tyto parametry jsou stejné pro všechny poskytovatele služeb. Portugalské orgány uvedly, že se zisk pohyboval od 30 do 39,5 %, což podle nich představuje vyvážené ziskové rozpětí nebo dokonce nižší, než je průměr při výkonu hospodářských činností. Portugalské orgány přiložily simulace uplatňování parametrů, které vedly ke stanovení cen v nařízeních.
(64)
Portugalský stát se na závěr domnívá, že poskytnuté podpory lze prohlásit za slučitelné při uplatnění odchylky od zásady „znečišťovatel platí“, protože tyto podpory odpovídaly nákladům na poskytnuté služby a protože pokyny platné v oné době (pokyny Společenství týkající se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a odpady z jatek (19)) umožňovaly, vzhledem k jejich krátkodobé povaze, podpory až do výše 100 % skutečných nákladů.
(65)
Od října roku 2002 představuje právní základ úhrady nákladů legislativní nařízení z roku 2002. Portugalské orgány se domnívají, že tyto poplatky zohlednily hodnotu odměn za činnosti, které měly provádět jednotky zpracování vedlejších produktů. Ovšem vzhledem ke skutečnosti, že krize nadále pokračovala, se portugalské orgány domnívaly, že zásah státu v úloze prostředníka byl stále oprávněný.
(66)
Při simulacích prováděných v oné době byly zohledněny celkové náklady společností a také přiměřený zisk. Portugalské orgány předložily cvičení provedené na základě výdajů a nákladů za rok 2003, jež podle nich prokazuje vyváženost mezi příjmy a náklady ve spojení s fungováním nově zavedeného právního režimu a kterým se stanoví poplatky za účelem financování služeb.
(67)
Portugalské orgány rovněž prohlásily, že financování služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších masných a drůbežích produktů nepochází z daní vybíraných od jatek a dovozců nevykostěných hovězích a vepřových jatečně upravených těl, půlek a jiných kusů. Upřesnily, že vzhledem k tomu, že ustanovení čl. 2 odst. 1 legislativního nařízení č. 197/2002 je nutno vykládat ve spojení s ustanoveními přílohy 1, jež jsou zde uvedena, má se za prokázané, že financování služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění masných vedlejších produktů prováděly tři kategorie hospodářských subjektů: zařízení na porážku skotu, prasat, ovcí, koz, drůbeže a jiných zvířat, dovozci hovězích a vepřových jatečně upravených těl, půlek a jiných kusů a hospodářské subjekty uvnitř Společenství věnující se stejným produktům. V příloze 1 byl proto uveden sloupec s částkami požadovanými od zařízení na porážku drůbeže, která nepodporovala sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů vytvářených během porážky drůbeže, a to vzhledem ke skutečnosti, že většina dovážených jatečně upravených drůbežích těl nevytváří vedlejší produkty.
(68)
Portugalské orgány také prohlásily, že rozdíl mezi dvěma poplatky stanovenými v příloze 2 legislativního nařízení č. 197/2002 je oprávněný z důvodu nákladů spojených s vedlejšími produkty vytvářenými v bourárnách.
(69)
Portugalské orgány prohlásily, že se v souladu s legislativními nařízeními č. 197/2002 a č. 244/2003 nepočítaly s žádným přesunutím poplatků na chovatele, ačkoliv náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění byly ve skutečnosti přeneseny na celý řetězec obchodování s masem. Portugalské orgány v tomto ohledu předložily dva daňové doklady za služby vystavené dne 22. října 2002 a 28. října 2003, které podle nich prokazují, že jatka přenesla na chovatele náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění.
(70)
Portugalské orgány nakonec ujišťují, že podniky poskytující služby nezneužily žádné prostředky ve prospěch případných konkurenčních činností, protože prováděly výlučně činnost sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu.
(71)
Portugalsko rovněž zmiňuje skutečnost, že přechodný režim stanovený legislativním nařízením č. 244/2003 byl ukončen v listopadu roku 2005 a že od té doby podniky vytvářející vedlejší produkty převzaly v plné míře odpovědnost, již za ně dočasně nesl stát. Od listopadu roku 2005 nesou veškeré náklady hospodářské subjekty prostřednictvím zhodnocení odpadu zpracovávaného na biopaliva a vývozu mouček.
(72)
Portugalské orgány se na závěr domnívají, že splnily podmínky platných hlavních pokynů, protože subjekty vytvářející vedlejší produkty začaly postupně hradit v podobě poplatku činnosti vyplývající z neškodného odstraňování vedlejších produktů.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH TŘETÍCH STRAN
(73)
Skupina ETSA předložila své připomínky dopisem ze dne 15. června 2009. Skupinu ETSA tvoří společnosti ITS (Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA) a SEBOL (Comércio e Indústria de Sebo, SA). Tyto společnosti poskytují služby v oblasti sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu spadající v Portugalsku do kategorií 1, 2 a 3 a patří mezi podniky najaté státem na poskytování zmíněných služeb během zvažovaného období. Skupina ETSA je proto považována za adresáta plateb státu a možnou zúčastněnou stranu v řízení C 3/09.
(74)
ETSA úvodem připomíná souvislosti krize BSE, jež donutila portugalský stát k přijetí preventivních opatření (mezi nimiž službu sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu kategorií 1, 2 a 3) s cílem bojovat proti nemoci a snížit riziko nákazy, a tak chránit veřejné zdraví a životní prostředí. Přijetí těchto opatření vyplývá z velké části z právních předpisů Společenství.
(75)
V období 1998-2005 svěřil INGA přímým přidělením služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění odpadu společnostem ITS a SEBOL. Skupina ETSA uvádí, že všechny podniky splňující podmínky pro poskytování požadovaných služeb byly vybrány za stejných podmínek. Až do 10. října 2002 byl INGA podle článku 6 legislativního nařízení č. 393-B/98 pověřen využívat podniků schválených pro tento typ služeb a nesl související náklady. Ukazatele pro výpočet odměny stanovilo společné nařízení č. 96/99 a cena byla stanovena v závislosti na hmotnosti suroviny. V případě změny podmínek poskytování služby ji bylo možno upravit. Cena hrazená společnostem SEBOL a ITS zohledňovala odhadované náklady na poskytování služby, a to zejména hmotnost a objem odpadu, který bylo nutno sebrat a zpracovat, a také zavedení a řízení systému sběru jatečně upravených těl v provozovně, který počítal mimo jiné s rychlým sběrem po sdělení o uhynutí zvířete.
(76)
Skupina ETSA zdůrazňuje, že výše odměny, ačkoliv přidělení služby neproběhlo v rámci veřejné nabídky, pokrývala náklady vzhledem k jejím kombinovaným příjmům a umožňovala jí s obtížemi dosáhnout přiměřeného a oprávněného ziskového rozpětí. ETSA uvádí, že výše odměny se jí přesto vždy zdála v souladu se zásadou účinnosti, protože cena placená INGA se pohybovala v evropském průměru cen za stejné služby, a ceny vyplácené až do roku 2005 byly podle ETSA ve skutečnosti nižší než ceny uplatňované později ve smlouvách o poskytování stejných služeb, jež byly uzavřeny na základě zadávání veřejných zakázek, jež mělo usnadnit určení odměny podle tržních kritérií.
(77)
Počínaje rokem 2005 byly smlouvy na poskytování služeb přidělovány v rámci mezinárodního zadávání veřejných zakázek. Byly vyhlášeny tři výzvy k podávání nabídek: pro skot a koně na celostátní úrovni, ovce a kozy (jih) a ovce a kozy (sever). ITS předložila nabídku prostřednictvím konsorcia, jež se do veřejné soutěže přihlásilo a jemuž byla smlouva přidělena. Pro tři uvedené části byly uzavřeny tři smlouvy o poskytování služeb. Mezi podmínkami ETSA uvádí zejména sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění odpadu a vedení stálého a aktualizovaného registru a archívů týkajících se těchto činností. Kontroly dodržování podmínek provádí ústav IFAP (Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas).
(78)
ETSA zdůrazňuje, že ceny v uzavřených smlouvách byly určeny předem transparentně a objektivně v závislosti na hmotnosti a druhu dotyčných zvířat. Podle ETSA byly tyto ceny údajně určeny za tržních podmínek a zaručovaly odpovídající krytí nákladů vzniklých plněním povinností veřejné služby, jež jsou stanoveny ve smlouvách o poskytování služeb a v souvisejících právních předpisech.
(79)
Na základě těchto prvků dospívá ETSA k závěru, že nebyla příjemcem žádné protiprávní podpory, ale že všechny prostředky představovaly pouze oprávněnou odměnu za provádění veřejné služby.
V. POSOUZENÍ
1. EXISTENCE PODPORY PODLE ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(80)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak.
(81)
Na odvětví vepřového masa se v souladu s článkem 21 nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 o společné organizaci trhů s těmito produkty (20), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1913/2005 (21), použijí články 107 až 109 SFEU. Na odvětví hovězího masa se tyto články použijí v souladu s článkem 40 nařízení Rady (ES) č. 1254/99 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhů s těmito produkty (22), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1152/2007 (23). Před přijetím posledně zmíněného nařízení se tyto články použily na stejné odvětví v souladu s článkem 24 nařízení Rady (EHS) č. 805/68 (24). Na odvětví ovčího a kozího masa se tyto články použijí v souladu s článkem 22 nařízení Rady (ES) č. 2467/98 ze dne 3. listopadu 1998 o společné organizaci trhů s těmito produkty (25), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1913/2005. Na odvětví ovčího a kozího masa se tyto články použijí v souladu s článkem 19 nařízení Rady (ES) č. 2777/75 ze dne 29 října 1975 o společné organizaci trhů s těmito produkty (26), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 679/2006 (27). Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (tzv. „jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (28), zrušilo tato různá nařízení a v článku 180 stanovilo, že pro výše uvedené produkty se použijí pravidla v oblasti státních podpor.
(82)
Pokud jde o povahu podpory, je nutno ji určit na úrovni všech příjemců služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění odpadu a na úrovni jejího financování. Komise zjistila následující kategorie možných příjemců využívajících systém zavedený v Portugalsku:
-
podniky poskytující služby sběru, přepravy a neškodného odstranění dotyčného odpadu,
-
jatka a bourárny, dovozci nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa,
-
chovatelé.
(83)
Pokud jde o posouzení případné podpory v čase, Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení rozlišila pro analýzu případných opatření podpory čtyři období se zřetelem na uplatňování různých příslušných opatření Společenství. Komise vzala na zřetel období od roku 1998 do 31. prosince 1999, což je den před vstupem v platnost hlavních pokynů ke státním podporám v odvětví zemědělství, období od 1. ledna 2000 do 31. prosince 2002, což je den před vstupem v platnost pokynů Společenství týkajících se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a odpady z jatek, období od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2006, což je den před vstupem v platnost nových pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (29), a období od 1. ledna 2007 do současnosti.
(84)
Vzhledem k informacím od portugalských orgánů, a to zejména ohledně výše popsaného uplatňování legislativního nařízení z roku 2003 a různých způsobů financování případných podpor, změní Komise do určité míry rozlišení různých období a při posuzování zohlední u každé skupiny možných příjemců následující období:
-
období mezi 9. prosincem 1998 a 9. říjnem 2002, během nějž platilo legislativní nařízení č. 393-B/98,
-
období mezi 10. říjnem 2002 a 21. říjnem 2003, během nějž platilo legislativní nařízení č. 197/2002, s výjimkou přílohy 2, jejíž platnost byla prodloužena v rámci přechodného režimu stanoveného legislativním nařízením č. 244/2003,
-
období mezi 22. říjnem 2003 a listopadem 2005, během nějž platil přechodný režim stanovený legislativním nařízením č. 244/2003.
1.1. EXISTENCE SELEKTIVNÍ VÝHODY
(85)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora se za podpory považují zásahy, které mohou v jakékoli formě přímo nebo nepřímo zvýhodňovat podniky nebo které musejí být považovány za hospodářské zvýhodnění, které by podnik-příjemce za obvyklých tržních podmínek nezískal (30). Kromě toho jsou považovány za podpory zásahy, které v různých formách snižují výdaje běžně zatěžující rozpočet podniku a které, aniž by byly dotacemi v přesném slova smyslu, jsou ve skutečnosti stejné povahy a mají stejné dopady (31).
1.1.1 Selektivní výhoda pro podniky poskytující služby
(86)
Komise shledává, že činnost sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění dotyčného materiálu je hospodářskou činností, protože představuje poskytování služeb za odměnu, a že ji na trhu Společenství mohou provádět četné hospodářské subjekty. Tato zjištění podporují zejména informace poskytnuté ETSA a převzaté v bodech odůvodnění 73 a následujících tohoto rozhodnutí.
(87)
Pokud jde o tuto hospodářskou činnost, portugalské orgány tvrdí, že podniky poskytující dotyčné služby plnily úkol veřejné služby ve veřejném zájmu, který byl oprávněn z důvodů veřejného zdraví a ochrany životního prostředí. Portugalsko v těchto souvislostech zdůraznilo zvláštní situaci vzhledem ke krizi BSE. Portugalsko proto trvá na skutečnosti, že všechna opatření byla přijata s cílem čelit naléhavé situaci, jež představovala ohrožení veřejného zdraví. Portugalská správa se proto snažila umožnit okamžité zavedení opatření až do doby, kdy se hospodářské subjekty dokáží zorganizovat, aby tyto úkoly mohly plnit samy, a to pod kontrolou státu (viz body odůvodnění 21 až 59 tohoto rozhodnutí).
(88)
ETSA se ve svých připomínkách domnívá, že nebyla příjemcem žádné protiprávní podpory, ale že všechny prostředky představovaly pouze oprávněnou odměnu za provádění veřejné služby (viz bod odůvodnění 79 tohoto rozhodnutí).
(89)
Z rozsudku Soudního dvora ve věci Altmark (32) vyplývá, že veřejné dotace poskytované za účelem provádění veřejných služeb nespadají do rámci působnosti článku 107 SFEU, protože je tyto dotace nutno považovat za vyrovnání představující protihodnotu plnění uskutečněných podniky-příjemci za účelem plnění povinností veřejné služby. Soudní dvůr ovšem stanoví, že je nutno, aby byly splněny následující podmínky:
-
zaprvé, podnik-příjemce musí být skutečně pověřen plněním povinností veřejné služby a tyto povinnosti musí být jasně definovány,
-
zadruhé, parametry, na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musejí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem,
-
zatřetí, vyrovnání nemůže přesahovat meze toho, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených k plnění povinností veřejné služby se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností,
-
začtvrté, není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený k tomu, aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, vynaložil při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.
(90)
Uplatnění judikatury Altmark na tento konkrétní případ vede Komisi k následujícím úvahám:
a) Skutečná služba obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU
(91)
Nejprve je nutno přezkoumat, zda se v tomto konkrétním případě jedná o skutečnou službu obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
(92)
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že s výjimkou odvětví, v nichž je tato otázka již předmětem předpisů Společenství, mají členské státy širokou pravomoc při posouzení povahy služeb, jež je možno pokládat za služby obecného hospodářského zájmu. Za těchto okolností je úkolem Komise dbát na to, aby se tento rozsah pro posouzení uplatňoval bez zjevného pochybení, pokud jde o definici služeb obecného hospodářského zájmu.
(93)
Od devadesátých let minulého století byl zjištěn odděleně u lidí a zvířat výskyt celé řady přenosných spongiformních encefalopatií (TSE). Od roku 1996 se nahromadily důkazy o podobnosti mezi původcem BSE (bovinní spongiformní encefalopatie) a novou variantou Creutzfeldtovy-Jakobovy choroby. Komise přijala od roku 1990 řadu opatření za účelem ochrany zdraví lidí a zvířat před rizikem BSE. Zmíněná opatření se zakládají na ochranných ustanoveních směrnic o veterinárních a enviromentálních opatřeních. Rozhodnutí 2000/766/ES přinutilo členské státy k tomu, aby zařídily, že odpady živočišného původu ve smyslu směrnice 90/667/EHS (33) budou sbírány, přepravovány, zpracovávány, uskladňovány nebo likvidovány v souladu s uvedenou směrnicí, rozhodnutím Komise 97/765/ES (34) a rozhodnutím Rady 1999/534/ES (35). V tomto smyslu stanovilo nařízení (ES) č. 1774/2002 veterinární pravidla platná pro vedlejší produkty živočišného původu neurčené k lidské spotřebě a povinnosti členských států dbát na to, aby byla zavedena odpovídající opatření a existovala dostatečná infrastruktura pro sběr, přepravu a likvidaci vedlejších produktů živočišného původu.
(94)
Vzhledem k tomu, že Soudní dvůr uznal, že správa určitých odpadů může být předmětem služby obecného hospodářského zájmu (36), a vzhledem k výše uvedeným zvláštním okolnostem krize BSE, nemá Komise námitek, pokud jde o povahu služby obecného hospodářského zájmu, o níž portugalské orgány prohlašují, že ji chtěly přiřknout této činnosti sběru a pozdějšího zničení jatečně upravených těl a jiného odpadu živočišného původu nevhodného pro spotřebu, a to v období 1999 až 2005, během něhož portugalský stát nesl plnou (1999-2003) nebo částečnou (2003-2005) odpovědnost za tyto činnosti. Jedná se rozhodnutí oprávněné z důvodů veřejného zdraví a ochrany životního prostředí a spadá proto pod pojem obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
b) Plnění závazků veřejné služby
(95)
Rozsudek ve věci Altmark vyžaduje zmocnění v podobě jednoho nebo více úředních úkonů s právně závaznou hodnotou ve vnitrostátních právních předpisech. Pokud jde o první podmínku stanovenou v rozsudku ve věci Altmark, je nutno zaznamenat, že sběr, přeprava, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu nevhodných k lidské spotřebě byly v Portugalsku zavedeny jako povinné legislativními nařízeními č. 393-B/98 a č. 244/93. Článek 6 legislativního nařízení č. 393-B/98 stanoví, že ústav INGA, jenž je odpovědný za sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu nevhodných k lidské spotřebě, vybírá podniky pověřené provedením této služby. Společné nařízení č. 95/99 předtím určilo parametry, podle nichž byla vypočítána odměna za veřejnou službu, a stanovilo další povinnosti spojené s poskytováním služby, jako je povinnost podniku sbírat všechny vedlejší produkty na celém vnitrostátním území v souladu s veterinárními a technickými normami stanovenými právními předpisy.
(96)
Portugalské orgány tvrdí, že povinnosti podniků poskytujících služby byly ve smlouvách o poskytování služeb jasně vymezeny. Jako příklad předložily Komisi jednu smlouvu o poskytování služeb z roku 2003, jež byla uzavřena v souladu s legislativním nařízením č. 393-B/98.
(97)
Komise zaznamenává, že ve smlouvě o poskytování služeb předložené Komisi portugalskými orgány byly povinnosti podniku poskytujícího služby jasně vymezeny. Vzhledem k ustanovením legislativního nařízení č. 393-B/98 a společného nařízení a ke smlouvě o poskytování služeb předané jako příklad, dospívá Komise k závěru, že je splněna první podmínka rozsudku ve věci Altmark.
c) Parametry stanovené předem transparentním a objektivním způsobem
(98)
Pokud jde o druhou podmínku, Komise se na základě informací, které má k dispozici, domnívá, že parametry, na jejichž základě je vypočítáno vyrovnání, byly stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem. Společná nařízení předložená portugalskými orgány tak stanoví metodu výpočtu a způsobilé náklady (viz bod odůvodnění 26 tohoto rozhodnutí). Tyto údaje byly pravidelně ověřovány za předchozí účetní závěrky. Od roku 2005 se používaly postupy zadávání veřejných zakázek. Vzhledem k informacím, které má k dispozici, se Komise domnívá, že druhá podmínka rozsudku ve věci Altmark byla splněna.
d) Nutné vyrovnání na pokrytí nákladů služby
(99)
Pokud jde o třetí podmínku, portugalské orgány a třetí strana prohlásily, že vyrovnání nepřesahuje částku nezbytnou pro pokrytí všech nebo části nákladů vzniklých při plnění závazků veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k nim vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto závazků.
(100)
Komise několikrát, a to zejména při zahájení řízení přezkumu, po portugalských orgánech žádala, aby jí poskytly podrobné informace o metodě výpočtu skutečných hospodářských nákladů na poskytování služeb. Portugalské orgány předložily podklady s uvedením nákladů, jež měli poskytovatelé služeb za každý rok v období 1999-2005, a porovnaly je s částkami vyplacenými INGA poskytovatelům služeb za provedení služeb. Tyto dokumenty prokazují, že vyrovnání vyplacené INGA podnikům poskytujícím služby nepřekročilo částku nezbytnou pro pokrytí všech nebo části nákladů vzniklých při plnění služby. Předložené dokumenty prokazují, že vyrovnání rovněž zohlednilo zisk, který se pohyboval podle daného roku mezi 30 a 39,5 % (viz bod odůvodnění 62 tohoto rozhodnutí).
(101)
Portugalské orgány ujistily, že prostředky nebylo možno zneužít pro případné konkurenční činnosti, kterým by se podniky mohly věnovat (křížové dotace), protože vybraní poskytovatelé služeb se žádné jiné činnosti nevěnovali.
(102)
Vzhledem k informacím poskytnutým portugalskými orgány Komise ovšem zaznamenává, že nemůže dojít k závěru, že zohledněný zisk byl ve smyslu rozsudku ve věci Altmark „přiměřený“.
(103)
ETSA ve svých připomínkách tvrdila, že odměna za poskytovanou službu odrážela přiměřeným způsobem vzniklé náklady při ponechání ziskového rozpětí, jež nemělo za následek žádné zvláštní zvýhodnění, a že v období před rokem 2005 odpovídala míra odměny za provádění veřejné služby evropskému průměru a byla nižší než míra odměny stanovená ve smlouvě o poskytování veřejných služeb přidělené v nabídkovém řízení.
(104)
V tomto ohledu musí Komise poznamenat, že ani portugalské orgány, ani třetí strana nepředložily podklady dokládající tato tvrzení.
(105)
Komise proto nemůže dojít k závěru, že třetí podmínka stanovená v rozsudku ve věci Altmark je v tomto konkrétním případě splněna.
e) Odhad nákladů průměrného podniku
(106)
Vzhledem ke skutečnosti, že před rokem 2005 nebyly podniky poskytující služby vybírány v rámci zadávání veřejných zakázek, judikatura Altmark vyžaduje, aby bylo provedeno srovnávací posouzení s náklady průměrného podniku. Portugalské orgány nepředložily údaje prokazující, že posouzení nákladů bylo provedeno na základě posouzení nákladů průměrného podniku.
(107)
Komise je proto nucena dojít k závěru, že v tomto konkrétním případě nejsou čtyři kritéria judikatury Altmark splněna a že nelze vyloučit možnost zvýhodnění podniků poskytujících služby v období mezi vstupem v platnost legislativního nařízení č. 393-B/98 a rokem 2005, kdy skončilo uplatňování přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003.
(108)
Platby z veřejných prostředků se provádějí určitým podnikům, tzn. podnikům pověřeným poskytováním služby. Dotyčné opatření lze tak považovat za specifické.
(109)
Komise proto dochází k závěru, že nelze vyloučit selektivní zvýhodnění poskytovatelů služby v období mezi rokem 1998 a rokem 2005, kdy skončilo uplatňování přechodného režimu zavedeného legislativním opatřením č. 244/2003.
1.1.2 Selektivní výhoda pro jatka a bourárny, dovozce nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(110)
Soudní dvůr ve věci GEMO (37) rozhodl, že skutečnost, že činnost sběru a odstranění uhynulých zvířat a jatečního odpadu, jíž využívala jatka a chovatelé, je vykonávána soukromými podniky, nebrání tomu, aby byla případně označena za státní podporu, protože původcem režimu uvedené činnosti jsou orgány veřejné moci.
(111)
V tomto případě jsou původci režimu činnosti a jeho financování zavedeného legislativními nařízeními č. 393-B/98, č. 197/2002 a č. 244/2003 portugalské orgány. V této fázi Komise z toho vyvozuje závěr, že tyto režimy jsou proto přičitatelné státu.
(112)
Soudní dvůr ve věci GEMO upřesnil, že je nutno považovat finanční náklady vyplývající z odstraňování uhynulých zvířat a jatečního odpadu za náklady, které jsou součástí hospodářské činnosti chovatelů a jatek (38). Soudní dvůr proto dospěl k závěru, že je čl. 107 odst. 1 SFEU nutno vykládat v tom smyslu, že se režim, který zajišťuje chovatelům a jatkám bezplatný sběr a odvoz uhynulých zvířat a jatečního odpadu, musí označit za státní podporu ve prospěch zemědělců a jatek.
(113)
V tomto konkrétním případě lze soudit, že odstraňování uhynulých zvířat a jatečního odpadu vyvolává náklady, které jsou součástí činnosti, nejen pro jatka a bourárny, ale také pro dovozce nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a pro hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa. Komise se domnívá, že popsané financování nákladů na sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže pomocí rozpočtových dotací státu před vstupem v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 vedlo k osvobození uživatelů této služby od nákladů, které jsou součástí jejich činnosti.
(114)
Komise dochází k závěru, že v období před zavedením parafiskálního poplatku existovalo zvýhodnění.
(115)
Pokud jde o období po vstupu v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 a legislativního nařízení č. 244/2003, zajišťoval financování výše uvedených činností parafiskální poplatek zavedený legislativním nařízením č. 197/2002 a pozměněný legislativním nařízením č. 244/2003. Podle režimu legislativního nařízení č. 197/2002 byla od placení poplatku osvobozena jatka, která zajišťují ve svých vlastních prostorách nebo v bourárnách sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění všech dotyčných vedlejších produktů s výjimkou ZRM, protože v oblasti zpracování vlastních vedlejších produktů vytvořila podmínky soběstačnosti (viz odstavec 2 přílohy 2 výše uvedeného legislativního nařízení), jakož i dovozci nevykostěného masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, jež s ním obchodují, protože nevytvářejí vedlejší produkty podléhající povinnému zpracování podle právních předpisů Společenství a vnitrostátních právních předpisů. Legislativní nařízení č. 244/2003 stanoví osvobození výše uvedených subjektů za podmínky schválení plánu neškodného odstranění nebo využití podle zvláštních podmínek požadovaných pro různé kategorie materiálů.
(116)
Pro posouzení, zda existuje zvýhodnění pro jatka, bourárny, dovozce nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa podléhající poplatku, je nutno ověřit, do jaké míry příspěvek pocházející z poplatku odpovídá skutečných hospodářských nákladům na služby poskytované službou sběru.
(117)
Komise zaznamenává, že portugalské orgány ve svém dopisu ze dne 20. ledna 2003 prohlásily, že poplatky stanovené v přílohách 1 a 2 legislativního nařízení č. 197/2002 a poplatek stanovený čl. 2 odst. 2 pro ZRM byly vypočítány na základě skutečných nákladů služeb, jež měly být poskytovány, při zohlednění povahy vytvářených vedlejších produktů u každého druhu zvířat a skutečnosti, zda se to těchto produktů týká či ne.
(118)
Podle portugalských orgánů toto financování ve všech ohledech představuje vyrovnání poskytované uživateli za dodání veřejné služby veřejného zájmu. Částky hrazené hospodářskými subjekty povinnými k poplatku nejsou údajně v žádném případě paušální, ale jsou přímo úměrné množstvím odpadu skutečně předaným veřejné službě a skutečným nákladům na neškodné odstranění tohoto odpadu.
(119)
Na podporu těchto tvrzení předložily portugalské orgány podklady s číselnými údaji za rok 2003 a se srovnáním skutečných hospodářských nákladů poskytnutých služeb s příspěvky pocházejícími z příslušného poplatku. Pro část roku 2002 zbývající po vstupu v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 v říjnu roku 2002 nepředložily portugalské orgány žádné podklady s číselnými údaji o příjmech vyplývajících z vybírání poplatku.
(120)
Pro roky 2004 a 2005 předložily portugalské orgány podklady s číselnými údaji o nákladech na provedené činnosti, ale ne o příjmu z poplatku vybíraného od hospodářských subjektů, které dosud nepředložily ke schválení svůj plán neškodného odstranění a využití, a které tak nadále podléhaly poplatku zavedeného přechodným režimem legislativního nařízení č. 244/2003.
(121)
Pro roky 2002, 2004 a 2005 nemůže Komise na základě dokumentů předložených portugalskými orgány zjistit, že příspěvky subjektů povinných k poplatku jsou přímo úměrné množstvím odpadu skutečně předaného službě sběru a skutečným nákladům na neškodné odstranění tohoto odpadu.
(122)
Komise dochází k závěru, že pro rok 2003 zvýhodnění neexistuje, protože příspěvky od poplatníků byly přímo úměrné nákladům vzniklým obdrženými službami.
(123)
Komise ale nemůže vyloučit zvýhodnění jatek, bouráren, dovozců nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářských subjektů uvnitř Společenství, tzn. hospodářských subjektů/příjemců nevykostěného hovězího a vepřového masa povinných k poplatku, v období mezi říjnem 2002 a 1. lednem 2003 a v roce 2004 a 2005.
1.1.3 Selektivní výhoda pro chovatele
(124)
V tomto konkrétním případě lze soudit, že odstraňování uhynulých zvířat a jatečního odpadu vyvolává náklady, které jsou součástí činnosti, nejen pro jatka a bourárny, ale také pro chovatele, na které by se v rámci tržních pravidel přenesla přinejmenším část nákladů na uvedené služby. V souladu s výše uvedenou judikaturou GEMO se Komise domnívá, že popsané financování nákladů na sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže pomocí rozpočtových dotací státu před vstupem v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 vedlo k osvobození uživatelů této služby od nákladů, které jsou součástí jejich činnosti.
(125)
Komise dochází k závěru, že v období před zavedením parafiskálního poplatku existovalo zvýhodnění.
(126)
Jak je uvedeno výše, je možné, že opatření zavedená portugalskými orgány s cílem zajistit sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže mohou osvobozovat chovatele od nákladů, jež by za běžných okolností částečně nesli. Z legislativního nařízení č. 197/2002 a přechodného režimu stanoveného legislativním nařízením č. 244/2003 vyplývá, že chovatelé dotyčnému poplatku nepodléhají. Portugalské orgány uvedly, že náklady na sběr před koncem roku 2005 byly přeneseny na celé odvětví. Komise zjišťuje, že na dvou daňových dokladech předložených portugalskými orgány je skutečně uvedeno přenesení poplatku na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a legislativního nařízení č. 244/2003 jedněmi z jatek, a to v říjnu 2002 a říjnu 2003. Předložené dokumenty podporují tvrzení portugalských orgánů, že náklady byly v souladu s tržními pravidly přeneseny na celé odvětví, a tedy i na chovatele. Komise dochází na základě uvedeného k závěru, že chovatelé nesly náklady spojené se svou činností, a nebyly proto příjemci žádného specifického zvýhodnění.
(127)
Komise zjišťuje, že chovatelé byli zvýhodněni pouze v období, jež předcházelo uplatňování poplatku.
(128)
Na základě výše uvedeného dochází Komise k závěru potvrzujícímu existenci zvýhodnění, pokud jde o sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu, ve prospěch jatek, bouráren a dovozců během všech období s výjimkou roku 2003 a ve prospěch chovatelů pouze během období před uplatňováním poplatku.
1.2 VÝHODY FINANCOVANÉ ZE STÁTNÍCH PROSTŘEDKŮ
(129)
Čl. 107 odst. 1 SFEU se týká podpor poskytnutých členskými státy nebo ze státních prostředků. Jinými slovy, dotčené opatření musí být přičitatelné státu a být poskytnuto pomocí státních prostředků.
(130)
V tomto konkrétním případě byly náklady na sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže financovány v období mezi rokem 1999 a říjnem 2002 z přímých příjmů státu a od října 2002 z příjmů z parafiskálního poplatku uplatňovaného na jatka, dovozce nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(131)
Platby poskytovatelům služeb zajišťované přímými příjmy státu představují výhody financované ze státních prostředků. Skutečnost, že je tato veřejná služba financována v období od roku 1999 až do zavedení poplatku v roce 2002 ze státního rozpočtu, znamená, že podniky provádějící tuto službu využívají veřejných prostředků k pokrytí výdajů odvozených z uvedené služby.
(132)
Poplatky uplatňované mezi zářím 2002 a listopadem 2005 nespadají do oblasti působnosti ustanovení SFEU o státních podporách, pokud nepředstavují způsob financování určitého opatření podpory, a jsou tak jeho nedílnou součástí (39).
(133)
Všechny poplatky jsou placeny INGA mechanizmem přenesení daňové povinnosti. Poplatky vybrané od hospodářských subjektů představovaly příjmy INGA a byly mu hrazeny přímo.
(134)
Aby bylo možné považovat poplatek za nedílnou součást opatření podpory, musí nezbytně na základě relevantní vnitrostátní právní úpravy existovat vztah závazného určení mezi poplatkem a podporou v tom smyslu, že výnos z poplatku je nezbytně určen k financování podpory (40).
(135)
Vzhledem k tomu, že poplatky představovaly příjmy INGA a byly mu placeny přímo, Komise považuje poplatek za nedílnou součást opatření podpory.
(136)
Pokud jde o to, zda mohou být v tomto konkrétním případě považovány příjmy z parafiskálních poplatků za státní prostředky či ne, je nutno poznamenat, že se u státních prostředků nesmí dělat žádný rozdíl mezi případy, kdy je podpora poskytnuta přímo státem, a případy, kdy je poskytnuta veřejnými nebo soukromými organizacemi určenými nebo zřízenými státem. V rozsudku ze dne 15. července 2004 ve věci Pearle a další (41) Soudní dvůr uvedl, že se povinné příspěvky vybrané zprostředkující organizací od všech podniků daného profesního odvětví nepovažují za státní prostředky pouze v případě, jsou-li splněny následující čtyři podmínky:
a)
zvažované opatření bylo zavedeno profesním orgánem, který zastupuje podniky a zaměstnance určitého profesního odvětví a neslouží jako nástroj k provádění politik stanovených státem;
b)
cíle zvažovaného opatření jsou v plné míře financovány z příspěvků podniků daného odvětví;
c)
o způsobu financování a míře/částce příspěvků rozhodují v profesním orgánu daného odvětví zástupci zaměstnavatelů a zaměstnanců bez jakéhokoliv zasahování státu;
d)
příspěvky jsou povinně používány k financování opatření bez možnosti zásahu státu.
(137)
Z dostupných informací vyplývá, že první podmínka rozsudku ve věci Pearle a další není splněna v tom smyslu, že opatření bylo stanoveno legislativním opatřením s cílem provádět politiku určenou státem za účelem boje proti BSE.
(138)
Kromě toho nejsou splněny podmínky tři a čtyři, protože způsob financování regulují uvedená legislativní nařízení. Portugalské orgány proto mají možnost zasahovat do určení způsobů financování opatření.
(139)
Vzhledem k tomu, že nejsou splněny všechny podmínky rozsudku ve věci Pearle a další a že stát zřejmě vykonává rozhodující kontrolu nad způsoby financování opatření podpory, je Komise názoru, že příjmy z parafiskálních poplatků představují ve skutečnosti státní prostředky přičitatelné státu.
1.3 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE/OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(140)
Podle judikatury Soudního dvora svědčí obvykle posílení konkurenčního postavení určitého podniku následkem poskytnutí státní podpory o narušení hospodářské soutěže vůči jiným konkurenčním podnikům, které příjemci této podpory nejsou (42).
(141)
Opatření může mít vliv na postavení Portugalska v odvětví masa (43). Jelikož portugalské podniky působí na vysoce konkurenčním mezinárodním trhu, opatření narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž. Opatření může také ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(142)
Portugalské orgány vyzdvihly, že kvůli embargu na vývoz zejména živého skotu a masokostních mouček jako takových nebo obsažených v jiných produktech nedocházelo k obchodním výměnám, což údajně znamená, že k narušení hospodářské soutěže nemohlo dojít.
(143)
V tomto ohledu je nutno připomenout, že podle judikatury (44) může podpora ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž i v případě, kdy se podnik-příjemce, jenž se nachází v konkurenčním postavení vůči výrobcům z jiných členských států, sám na vývozu nepodílí. Pokud členský stát totiž poskytne určitému podniku podporu, může dojít k zachování nebo ke zvýšení vnitřní nabídky s tím, že se tak sníží možnosti podniků z jiných členských států nabízet své služby na trhu tohoto členského státu.
(144)
Za těchto okolností se Komise domnívá, že zákaz vývozu výše uvedených produktů z Portugalska do ostatních členských států nemá vliv na skutečnost, že podpora je schopna narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod.
1.4 ZÁVĚR
(145)
Komise se domnívá, že opatření zavedené legislativními nařízeními č. 393-B/98, č. 197/2002 a č. 244/2003 a týkající se sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu představuje státní podporu ve prospěch jatek, bouráren a dovozců během období platnosti legislativního nařízení č. 393-B/98 až do konce platnosti přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003, s výjimkou roku 2003, pro který byly portugalské orgány schopny prokázat, že k žádnému zvýhodnění nedošlo.
(146)
Pokud jde o chovatele, Komise se domnívá, že opatření představuje státní podporu spadající pod čl. 107 odst. 1. pro období, jež předcházelo uplatňování poplatku.
(147)
Pokud jde o podniky poskytující služby, Komise dochází k závěru, že nelze vyloučit možnost státní podpory v období mezi vstupem v platnost legislativního nařízení 393-B/98 a rokem 2005, kdy skončilo uplatňování přechodného režimu zavedeného legislativním opatřením č. 244/2003.
2. PROTIPRÁVNOST PODPORY
(148)
Komise zjišťuje, že Portugalsko neoznámilo v souladu s čl. 108 odst. 3 SFEU opatření podpory poskytovaná od roku 1999, ani režimy zavedené legislativními nařízeními č. 197/2002 a č. 244/2003. Čl. 1 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 659/1999 definuje „protiprávní podporu“ jako novou podporu uskutečňovanou v rozporu s čl. 93 odst. 3 Smlouvy.
(149)
Skutečnost, že opatření zavedená Portugalskem obsahují prvky státní podpory, znamená, že se jedná o nové podpory neoznámené Komisi, a které tak představují protiprávní podpory ve smyslu SFEU.
(150)
Přezkum slučitelnosti případných podpor bude proveden ve dvou částech: v první části Komise přezkoumá slučitelnost podpor poskytnutých podnikům zajišťujícím služby a v druhé části slučitelnost případných podpor poskytnutých jatkám, bourárnám, dovozcům a hospodářským subjektům uvnitř Společenství tohoto odvětví, jakož i chovatelům.
(151)
Jelikož se jedná o podpory financované od roku 2002 parafiskálním poplatkem, musí Komise, jakmile je financování nedílnou součástí opatření podpory, podrobit přezkumu jak financované činnosti, tzn. podpory, tak jejich financování. Je-li způsob financování určité podpory prostřednictvím zejména povinných příspěvků nedílnou součástí opatření podpory, musí podle Soudního dvora přezkum tohoto opatření Komisí nutně vzít na zřetel tento způsob financování (45). Jak je prokázáno v odstavci 135 tohoto rozhodnutí, je nutno považovat způsob financování podpory za nedílnou součást opatření podpory.
3. PŘEZKUM SLUČITELNOSTI PODPOR
3.1 ANALÝZA Z HLEDISKA USTANOVENÍ POUŽITELNÝCH NA NEOZNÁMENÉ PODPORY
3.1.1 Podpory ve prospěch podniků poskytujících služby
a) Slučitelnost podpor při použití čl. 106 odst. 2 SFEU
(152)
Ze zákazu uvedeného v čl. 107 odst. 1 SFEU jsou možné výjimky.
(153)
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že vyrovnání za veřejné služby nepředstavují státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud tato vyrovnání splňují určité podmínky (viz bod odůvodnění 89 tohoto rozhodnutí). Pokud ale vyrovnání za veřejnou službu tyto podmínky nesplňují a pokud jsou splněna obecná kritéria použitelnosti čl. 107 odst. 1 SFEU, představují sice tato vyrovnání státní podporu, ale je možno je prohlásit za slučitelná s SFEU podle čl. 106 odst. 2 SFEU, pokud jsou nezbytná pro fungování služeb obecného hospodářského zájmu a neovlivňují rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie. Komise upřesnila podmínky, jež je nutno splnit, aby bylo dosaženo této rovnováhy. Již ve svém Sdělení o službách obecného zájmu v Evropě roku 2001 (46) Komise upřesnila, že je nutno zaručit, aby veškerá omezení pravidel smluv ES, a to zejména omezení hospodářské soutěže a svobod vnitřního trhu, nepřekračovala míru nutnou k zaručení řádného plnění poslání veřejné služby. To zejména znamená, že odměna nepřevýší čisté dodatečné náklady vyvolané úkolem svěřeným dotyčnému podniku. Komise upřesnila tyto podmínky také následně v rámci Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (47) a ve svém rozhodnutí ze dne 28. listopadu 2005 o použití čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (48). Pokud jde o výpočet vyrovnání, Komise upřesnila, že výše vyrovnání nemůže přesáhnout částku nezbytnou pro pokrytí nákladů vzniklých při plnění závazků veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k nim vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto závazků. Přiměřený zisk může zejména zahrnovat celý nebo část růstu produktivity, jehož daný podnik dosáhl během domluvené a omezené doby, aniž by snížil kvalitativní úroveň služeb, které mu stát svěřil.
(154)
Bod 18 rámce Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby upřesňuje, že „přiměřeným ziskem“ je nutno rozumět míru návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo nepřítomnost rizika vyplývající pro dotčený podnik ze zásahu členského státu, zejména pokud mu stát udělil výhradní nebo zvláštní práva. Tato míra nepřesahuje běžně průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. V odvětvích, kde neexistuje podnik srovnatelný s podnikem, jemuž bylo svěřeno poskytování služby obecného hospodářského zájmu, může být toto srovnání učiněno s podniky umístěnými v jiných členských státech nebo, pokud je to nezbytné, v rámci jiných odvětví za předpokladu, že budou zohledněny zvláštnosti každého podniku. Při určování výše přiměřeného zisku může členský stát zavést pobídková kritéria, která se budou mimo jiné týkat kvality poskytované služby a přírůstků produktivity.
(155)
Jak je vysvětleno v odstavci 99 a následujících tohoto rozhodnutí, nemůže Komise na základě údajů poskytnutých portugalskými orgány dospět k závěru, že vyrovnání bylo vypočteno při zohlednění přiměřeného zisku, který nepřekračuje průměrnou míru platnou v dotčeném odvětví. Útvary Komise požádaly několikrát portugalské orgány o dodání všech podkladů nutných pro určení, zda jsou v tomto konkrétním případě splněny všechny podmínky pro odchylku od státních podpor poskytnutých ve formě služby hospodářského zájmu. Podklady dodané portugalskými orgány totiž nijak nezmiňují, že by bylo pro stanovení průměrné míry platné v dotčeném odvětví provedeno srovnání s jinými podniky.
(156)
Komise tak nemůže dojít k závěru o slučitelnosti podpor ve prospěch poskytovatelů služeb ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
b) Slučitelnost podpor při použití čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(157)
Čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU stanoví, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Aby podpory mohly využít odchylky uvedené v tomto písmenu, musí přispívat k rozvoji dotyčného odvětví.
(158)
V tomto konkrétním případě portugalské orgány uvádějí, že od roku 1999 nesly všechny náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže. Od října 2002 je financování nákladů spojených se stejnou činností sběru, zpracování a neškodného odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže zajištěno z příjmů z poplatku, kterému podléhají jatka, dovozci nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa, pokud tuto činnost nezajišťují sami.
(159)
Podle bodu 23.3 pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2000-2006 (49) (dále jen „hlavní pokyny“) a sdělení Komise o stanovení pravidel pro hodnocení protiprávně poskytnuté státní podpory (50) je nutno posuzovat každou protiprávní podporu ve smyslu čl. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 659/1999 podle pravidel a pokynů platných v okamžiku, kdy byla podpora poskytnuta. Komise přijala v roce 2002 pokyny Společenství týkající se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a odpady z jatek. Tyto pokyny platily mezi 1. lednem 2003 a 31. prosincem 2006 (51). Bod 44 pokynů k TSE stanoví pro případy týkající se zejména jatečního odpadu odchylku od zásady, podle níž je nutno posuzovat protiprávně udělené podpory podle pravidel platných v okamžiku, kdy jsou podpory poskytnuty. Podle bodu 47 pokynů k TSE uplatní Komise na podpory udělené před koncem roku 2002 zásady vycházející z bodu 11.4 pokynů týkajících se protiprávně poskytnuté podpory na odpady z jatek. Bod 47 pokynů k TSE tak představuje příslušný právní základ pro posouzení podpor poskytovaných od roku 1999.
(160)
V souladu s bodem 194 písm. c) pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 nepoužívá Komise od vstupu v platnost těchto pokynů dne 1. ledna 2007 nadále pokyny k TSE s výjimkou u podpor protiprávně poskytnutých před 1. lednem 2007 a uvedených v bodě 43 a následujících těchto pokynů. Bod 47 pokynů k TSE tak zůstává předpisem použitelným na podpory na odpady z jatek protiprávně poskytnuté počínaje 1. lednem 2003.
(161)
Bod 47 pokynů k TSE obsahuje řadu ustanovení, která se týkají odpadu z jatek.
(162)
Pokud jde o státní podpory spojené s jatečním odpadem, přijala Komise od ledna 2001 podle bodu 47 pokynů k TSE řadu jednotlivých rozhodnutí, jež povolila státní podpory kryjící až 100 % nákladů vyvolaných likvidací specifických rizikových materiálů, masokostní moučky a krmiv pro zvířata obsahující takové produkty, které je nutno odstranit podle nových právních předpisů Společenství týkajících se přenosných spongiformních encefalopatií (TSE). Tato rozhodnutí se zakládala zejména na bodě 11.4 zemědělských pokynů a zohledňovala krátkodobou povahu podpor a nutnost dodržovat v dlouhodobém výhledu zásadu „znečišťovatel platí“. Komise výjimečně souhlasila s tím, aby takové státní podpory byly poskytovány také jiným subjektům než těm, kteří pracují v oblasti živých zvířat, a to například jatkám. Komise uplatní stejné zásady na státní podpory protiprávně poskytnuté do konce roku 2002 se srovnatelnými náklady spojenými s novými právními předpisy Společenství v oblasti TSE, a to aniž je dotčeno dodržování jiných ustanovení práva Společenství.
(163)
Bod 47 pokynů k TSE připomíná, že Komise výjimečně souhlasila s tím, aby takové státní podpory byly poskytovány také jiným subjektů než těm, kteří pracují v oblasti živých zvířat, a to například jatkám. Komise v minulosti rozhodla, že tato výjimka má zahrnovat také jiné podniky provádějící činnosti úzce spojené s oblastí živých zvířat, jako jsou bourárny.
(164)
Na základě bodu 11.4 zemědělských pokynů Komise schválila podpory až do výše 100 % skutečně vzniklých nákladů u opatření, jako jsou veterinární kontroly, testy a jiná opatření na zjištění výskytu choroby, nákup a podávání léků a fytosanitárních produktů a ničení úrody, za podmínky, že:
-
na regionální nebo vnitrostátní úrovni či na úrovni Společenství je zaveden přiměřený program prevence, dozoru nebo vymýcení dotyčné choroby,
-
choroby představují zdroj starostí orgánů veřejné moci,
-
opatření podpory mají za cíl prevenci a/nebo odškodnění,
-
podpory jsou slučitelné s veterinárními a fytosanitárními předpisy Společenství.
(165)
Tyto zásady platí také podle bodu 47 pokynů k TSE.
(166)
BSE je přenosná choroba, jež představuje ohrožení pro lidské zdraví. Jedná se o chorobu zvířat, jejíž primární ohnisko musí být oznámeno přímo Komisi a ostatním členským státům (52). Cílem opatření podpory bylo zajistit, že nutná preventivní opatření ohledně sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění byla provedena v souladu s veterinárními předpisy platnými v odvětví masa mezi rokem 1999 a rokem 2005.
(167)
Komise v tomto ohledu zaznamenává, že Portugalsko uvedlo, že od roku 1999 do konce roku 2002 neslo všechny náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže, a to v souvislostech naléhavých opatření schválených Komisí v rámci rozhodnutí 98/653/ES, které zakazuje vývoz masokostních mouček ze savců. Zaznamenává také, že opatření embarga na hovězí maso z Portugalska byla zrušena až přijetím nařízení (ES) č. 1993/2004.
(168)
Komise také zdůrazňuje, že v souladu s body 33 a 34 pokynů k TSE byly podniky vybírány a odměňovány podle tržních zásad a nediskriminačním způsobem (viz bod odůvodnění 21 a následující tohoto rozhodnutí). Komise může v tomto konkrétním případě přijmout, a to vzhledem k naléhavosti, se kterou bylo nutno opatření přijímat, že portugalské orgány vybíraly poskytovatele služeb v souladu s legislativním nařízením č. 197/99 ze dne 8. června 1999, které je podle informací poskytnutých portugalskými orgány vnitrostátním nástrojem provedení směrnice 97/52/ES, aniž by použily postup zadávání veřejných zakázek (viz bod odůvodnění 24 tohoto rozhodnutí).
(169)
Portugalské orgány uvedly, že legislativní nařízení č. 197/2002 bylo naplánováno kvůli dodržení jejich závazků v souvislosti s rozhodnutím Rady č. 2000/766/ES při dodržení zásady „znečišťovatel platí“ (viz body odůvodnění 65 a 66 tohoto rozhodnutí). Potvrdily, že prostředky nemohly být odchýleny ke konkurenčním činnostem, kterým se podniky poskytující služby mohly věnovat, protože jedinou činností těchto podniků byl skutečně sběr, zpracování, přeprava a neškodné odstranění vedlejších produktů ze zvířat.
(170)
Komise rovněž zjišťuje, že odpovědnost za službu a její financování byla přenesena na hospodářské subjekty při dodržení přechodné fáze systémem zavedeným legislativním nařízením č. 244/2003.
(171)
Vzhledem ke zvláštním okolnostem a naléhavé situaci vyvolané rizikem šíření BSE mezi rokem 1999 a rokem 2004 a vzhledem ke skutečnosti, že systém zavedený legislativním nařízením č. 244/2003 stanovil postupné přenesení odpovědnosti a financování služeb na hospodářské subjekty odvětví, Komise soudí, že podpory lze označit za krátkodobé a dodržující v dlouhodobém výhledu zásadu „znečišťovatel platí“.
(172)
Komise proto může dojít na základě informací, jež má k dispozici, k závěru, že podpory poskytnuté mezi rokem 1999 a koncem roku 2002 mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(173)
Pokud jde o podpory poskytnuté od roku 2003 do listopadu 2005, Komise soudí, že vzhledem k naléhavosti situace, jež převládala až do konce roku 2004, a skutečnosti, že režim legislativního nařízení počítal s postupným přenesením odpovědnosti a financování služeb, jak je uvedeno výše, lze podpory označit za slučitelné a v souladu s bodem 47 pokynů k TSE, pokud jsou v souladu se skutečnými náklady obdržených služeb.
(174)
Jak je uvedeno v bodu odůvodnění 100 tohoto rozhodnutí, portugalské orgány prokázaly, že podpory odpovídají skutečným nákladům na služby podniků poskytujících služby, a to v období od roku 1999 do roku 2005.
(175)
Komise proto na základě informací, jež má k dispozici, dochází k závěru, že podpory poskytnuté mezi rokem 2003 a listopadem 2005 poskytovatelům služeb mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
3.1.2 Podpora jatkám, bourárnám, dovozcům a hospodářským subjektům odvětví uvnitř Společenství, jakož i chovatelům
(176)
Jak Komise uvedla v odstavci 166 tohoto rozhodnutí, riziko šíření BSE v Portugalsku v období od roku 1999 do roku 2004 vyvolalo zvláštní okolnosti a naléhavou situaci. Vzhledem k této výjimečné situaci a skutečnosti, že systém zavedený legislativním nařízením z roku 2003 stanovil postupné přenesení odpovědnosti a financování služeb na hospodářské subjekty odvětví, Komise soudí, že podpory lze označit za krátkodobé a dodržující v dlouhodobém výhledu zásadu „znečišťovatel platí“. V souladu se svou předchozí praxí Komise v tomto konkrétním případě soudí, že podpory na základě bodu 47 pokynů k TSE mohly být výjimečně poskytnuty dalším subjektům odvětví, a to zejména jatkám, bourárnám, dovozcům a hospodářským subjektům odvětví uvnitř Společenství.
(177)
Stejně jak to Komise zjistila u podniků poskytujících služby, byly podpory poskytnuty v souladu se zásadami uvedenými v bodě 47 pokynů k TSE.
(178)
Pokud jde o jatka, bourárny, dovozce a hospodářské subjekty odvětví uvnitř Společenství, může Komise proto dospět k závěru, že poskytnuté podpory mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(179)
Pokud jde o chovatele, Komise na základě uvedeného dospívá rovněž k závěru, že vzhledem k odůvodněním převzatým v bodě odůvodnění 160 a následujících tohoto rozhodnutí byly podpory poskytnuty v souladu se zásadami uvedenými v bodě 47 pokynů k TSE a mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
3.2 FINANCOVÁNÍ PODPOR
(180)
Od října 2002, kdy vstoupilo v platnost legislativní nařízení č. 197/2002, jsou náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže financovány z příjmů z parafiskálního poplatku, kterému podléhají jatka, dovozci nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(181)
V souladu s judikaturou Soudního dvora (53) Komise obvykle soudí, že financování státní podpory prostřednictvím povinných poplatků může mít vliv na podporu v tom smyslu, že má ochranný dopad přesahující vlastní podporu. Dotyčné příspěvky totiž představují povinné poplatky. Podle stejné judikatury Komise soudí, že podpora nemůže být financována parafiskálními poplatky, které zatěžují rovněž produkty dovážené z jiných členských států.
(182)
Se zřetelem na tuto judikaturu a skutečnost, že opatření je poskytnuto ze státních prostředků, a představuje tak státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU, je nutno ověřit, zda má diskriminační povahu, a je tak v rozporu s článkem 110 SFEU, protože produkty z jiných členských států podléhají také uhrazení poplatku.
(183)
Portugalské orgány zdůvodnily zdanění nevykostěného dováženého masa skutečností, že tyto dovážené produkty mohly využívat systém stejně jako produkty vnitrostátní a že existence nevykostěného masa znamená existenci vedlejších produktů, které využívají služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění.
(184)
Podle informací, jež má Komise k dispozici, byly poplatky uplatněny na jatka, dovozce jatečně upravených těl, půlek a dalších nevykostěných kusů skotu a prasat (viz čl. 2 odst. 2 legislativního nařízení č. 197/2002) a slouží k zajištění služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže (čl. 1 odst. 1 legislativního nařízení č. 197/2002).
(185)
Tyto informace vedly Komisi k pochybám o souladu mezi poplatky vybíranými od poplatníků a službami, které využívají. Komise zjistila, že nemůže vyloučit existenci potenciálně diskriminačního systému vůči produktům dováženým z jiných členských států, u kterých je nutno zaplatit poplatek.
(186)
Portugalské orgány poté ujistily, že financování služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů drůbežího masa nepochází z poplatků vybíraných od jatek a dovozců jatečně upravených těl, půlek a dalších nevykostěných kusů skotu a prasat, ale v souladu s přílohou 1 legislativního nařízení č. 197/2002 od zařízení na porážku drůbeže, jež nepodporují sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů vznikajících při porážce drůbeže. Dovozci a hospodářské subjekty/příjemci drůbeže jsou od poplatku osvobozeni, protože většina dovážených jatečně upravených těl drůbeže nevede ke vzniku vedlejších produktů.
(187)
Pokud jde naopak o dovozce a hospodářské subjekty/příjemce jatečně upravených těl, půlek a dalších nevykostěných kusů skotu a prasat, portugalské orgány prokázaly, že tyto dovážené nevykostěné kusy vedou ke vzniku vedlejších produktů.
(188)
Již v příkazu k poskytnutí informací a následně při zahájení řízení žádala Komise portugalské orgány, aby potvrdily, že dovážené produkty mohly využívat mechanizmu stejným způsobem jako vnitrostátní produkty, a také prokázaly pomocí číselných údajů, že za dané referenční období existovala peněžitá rovnocennost mezi částkami vybranými u nevykostěných hovězích a vepřových masných výrobků z jiných členských států a náklady na služby, jichž výlučně využívaly (viz odst. 37 písm. h) rozhodnutí o zahájení řízení).
(189)
Portugalské orgány potvrdily, že dovážené nevykostěné kusy využívaly služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů masa stejným způsobem jako vnitrostátní produkty, ale nedodaly k tomu žádné odpovídající přesné číselné údaje.
(190)
Informace poskytnuté Komisi jí proto neumožňují dojít k závěru, že poplatek zavedený legislativním nařízením č. 197/2002 a vybíraný u dovážených produktů je rovnocenný s částkou odpovídající službám, jež využívají vedlejší produkty vytvářené těmito dováženými produkty, a že tak dovážené produkty mohly využívat služeb financovaných opatřením podpory ve stejné míře jako vnitrostátní produkty.
(191)
Podle čl. 3 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/2003 musela jatka, bourárny, inkubační střediska a průmysl výrobků z vajec platit poplatky stanovené v příloze 1 legislativního nařízení č. 197/2002, s výjimkou organizací využívajících alternativní režim stanovený tímto nařízením, jež podléhaly poplatkům podle přílohy 2, a to až do schválení plánu neškodného odstranění materiálů kategorie 3. U materiálů kategorií 1 a 2 musely před schválením plánu platit 0,35 EUR/kg materiálu (čl. 5 odst. 1 legislativního nařízení č. 244/2003).
(192)
Pokud jde o změny systému poplatků, k nimž došlo zavedením legislativního nařízení č. 244/2003, Komise požádala portugalské orgány, aby prokázaly, že dovážené produkty mohly využívat uvedených služeb ve stejné míře jako produkty vnitrostátní.
(193)
Portugalské orgány potvrdily, že poplatek zavedený legislativním nařízením č. 244/2003 byl založen na skutečně vytvořených vedlejších produktech a že dovážené produkty mohly využívat uvedených služeb ve stejné míře. Komise ale zaznamenává, že portugalské orgány neposkytly na podporu těchto tvrzení žádné číselné údaje.
(194)
Bez podkladů k ověření Komise nemůže dojít k závěru, že poplatek zavedený legislativním nařízením č. 244/2003 byl rovnocenný s částkou odpovídající službám, jež využívají vedlejší produkty vytvářené těmito dováženými produkty, a že tak dovážené produkty mohly využívat služeb financovaných opatřením podpory ve stejné míře jako vnitrostátní produkty.
(195)
Komise zaznamenává, že systém poplatků zavedený na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a systém přechodného režimu stanovený čl. 3 odst. 2 a čl. 5 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/003 nejsou slučitelné s článkem 110 SFEU, a to z důvodu existence možného diskriminačního systému vůči produktům dováženým z jiných členských států, které musí poplatek také platit.
VI. ZÁVĚR
(196)
Komise lituje, že Portugalsko poskytlo v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU protiprávně podpory ve prospěch sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění jatečního odpadu.
(197)
Podpory ve prospěch sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění jatečního odpadu dodržely ustanovení Společenství použitelná na úrovni příjemců. Naopak financování těchto podpor systémem poplatků zavedeným na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a přechodného režimu stanoveného čl. 3 odst. 2 a čl. 5 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/2003 není slučitelné s vnitřním trhem, a to z důvodu možného diskriminačního dopadu na produkty dovážené z jiných členských států, které musí poplatek také platit.
(198)
V tomto konkrétním případě považuje Komise za vhodné přijmout podmínečné rozhodnutí při využití možnosti, již nabízí čl. 7 odst. 4 nařízení (ES) č. 659/1999, podle nějž může Komise připojit ke kladnému rozhodnutí podmínky, za kterých může být podpora považována za slučitelnou se společným trhem, a může stanovit povinnosti pro umožnění kontroly plnění rozhodnutí.
(199)
K nápravě porušení článku 110 SFEU, a tedy k odstranění diskriminace se zpětnou působností, musí Portugalsko ve lhůtě a za podmínek stanovených Komisí přistoupit k navrácení části poplatku, kterou byly zatíženy produkty pocházející z jiných členských států. Náprava tohoto porušení by učinila dotčené podpory slučitelnými se Smlouvou.
(200)
Komise stanoví podmínky, jimiž se uvedené navrácení musí řídit. Portugalsko musí navrátit poplatníkům tu část poplatku, která byla uvalena na produkty pocházející z jiných členských států mezi dnem vstupu v platnost poplatku stanoveného legislativním nařízením č. 197/2002 a dnem jeho posledního uplatnění před koncem přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003. K tomu musí Portugalsko splnit následující podmínky:
-
pokud budou moci dokázat, že poplatek byl uvalen na produkty dovezené z jiných členských států, mohou poplatníci odpovědní za zaplacení poplatku požadovat náhradu poměrné části výnosu z poplatku určené na financování části podpory, již využívaly výlučně vnitrostátní produkty. Žádosti o vrácení se předkládají ve lhůtě stanovené v souladu s vnitrostátními předpisy a v žádném případě kratší než šest měsíců počínaje dnem oznámení tohoto rozhodnutí,
-
Portugalsko stanoví míru případné diskriminace, kterou jsou zatíženy dovážené produkty. Za tímto účelem musí Portugalsko během referenčního období ověřit peněžní rovnocennost mezi částkami celkově vybranými jako uvedený poplatek za domácí produkty a výhodami, které se na tyto produkty výlučně vztahují,
-
navrácení musí být provedeno v maximální lhůtě šesti měsíců od podání žádosti,
-
navrácené částky musí být od data, kdy byly vybrány, až do data skutečného navrácení aktualizovány s ohledem na úroky. Tyto úroky jsou počítány na základě referenční sazby Komise stanovené metodou určení referenčních úrokových a diskontních sazeb (54),
-
portugalské orgány přijmou všechny přiměřené důkazy ze strany poplatníků, jimiž bude dokázána zaplacená část poplatku, kterou byly zatíženy produkty pocházející z jiných členských států,
-
právo na refundaci nesmí podléhat dalším podmínkám, zejména podmínce nepřevedení poplatku,
-
v případě, kdy poplatník poplatek ještě nezaplatil, portugalské orgány se formálně zřeknou požadavku na zaplacení úměrné části poplatku uvaleného na produkty dovážené z jiných členských států, u které je prokázáno, že slouží k financování té části podpory, jež je určena výlučně pro vnitrostátní produkty. Zřeknou se rovněž případných souvisejících úroků z prodlení,
-
v případě, že o to Komise požádá, předloží portugalské orgány komplexní zprávu, kterou prokáží řádné provedení opatření k refundaci,
-
pokud byl v jiném členském státě uvalen poplatek s obdobnými záměry na stejné produkty, které byly zatíženy poplatkem v Portugalsku, portugalské orgány se zavazují navrátit poplatníkům část poplatku, která zatížila produkty pocházející z tohoto členského státu,
-
Portugalsko se zavazuje seznámit s tímto rozhodnutím všechny potenciální poplatníky dotčeného poplatku.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytnutá Portugalskem na základě legislativního nařízení č. 393-B/98 ze dne 4. prosince 1998 je slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Státní podpora poskytnutá Portugalskem na základě legislativního nařízení č. 197/2002 ze dne 25. září 2002 a přechodného režimu stanoveného čl. 3 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/2003 ze dne 7. října 2003 je slučitelná s vnitřním trhem za podmínky, že Portugalsko vrátí plátcům poplatku jeho část, jež byla uvalena na produkty pocházející z jiných členských států mezi začátkem uplatňování poplatku na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a dnem posledního uplatnění tohoto poplatku před koncem přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003.
2. K tomu musí Portugalsko splnit následující podmínky:
-
pokud budou moci dokázat, že poplatek byl uvalen na produkty dovezené z jiných členských států, mohou poplatníci odpovědní za zaplacení poplatku požadovat náhradu poměrné části výnosu z poplatku určené na financování části podpory, již využívaly výlučně vnitrostátní produkty. Žádosti o vrácení se předkládají ve lhůtě stanovené v souladu s vnitrostátními předpisy a v žádném případě kratší než šest měsíců počínaje dnem oznámení tohoto rozhodnutí,
-
Portugalsko stanoví míru případné diskriminace, kterou jsou zatíženy dovážené produkty. Za tímto účelem ověří Portugalsko během referenčního období peněžní rovnocennost mezi částkami celkově vybranými jako uvedený poplatek za domácí produkty a výhodami, které se na tyto produkty výlučně vztahují,
-
navrácení musí být provedeno v maximální lhůtě šesti měsíců od podání žádosti,
-
navrácené částky musí být od data, kdy byly vybrány, až do data skutečného navrácení aktualizovány s ohledem na úroky. Tyto úroky jsou počítány na základě referenční sazby Komise stanovené metodou určení referenčních úrokových a diskontních sazeb (55),
-
portugalské orgány přijmou všechny přiměřené důkazy ze strany poplatníků na prokázání částek, jež uhradili jako poplatek u produktů pocházejících z jiných členských států,
-
právo na refundaci nesmí podléhat dalším podmínkám, zejména podmínce nepřevedení poplatku,
-
v případě, kdy poplatník poplatek ještě nezaplatil, portugalské orgány se formálně zřeknou požadavku na zaplacení úměrné části poplatku uvaleného na produkty dovážené z jiných členských států, u které je prokázáno, že slouží k financování té části podpory, jež je určena výlučně pro vnitrostátní produkty. Zřeknou se rovněž případných souvisejících úroků z prodlení,
-
v případě, že o to Komise požádá, předloží portugalské orgány komplexní zprávu, kterou prokáží řádné provedení opatření k refundaci,
-
pokud byl v jiném členském státě uvalen poplatek s obdobnými záměry na stejné produkty, které byly zatíženy poplatkem v Portugalsku, portugalské orgány se zavazují navrátit poplatníkům část poplatku, která zatížila produkty pocházející z tohoto členského státu
-
Portugalsko se zavazuje seznámit s tímto rozhodnutím všechny potenciální poplatníky dotčeného poplatku.
Článek 3
Portugalsko bude informovat Komisi do dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí o opatřeních, která provedlo, aby mu vyhovělo.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Portugalské republice.
V Bruselu dne 13. července 2011.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2011 m. liepos 13 d.
dėl valstybės pagalbos Nr. C 3/09 (ex NN 41 A-B/03), kurią Portugalija suteikė skerdyklų atliekoms surinkti, vežti, tvarkyti ir naikinti
(pranešta dokumentu Nr. C(2011) 4888)
Tekstas autentiškas tik portugalų kalba
(2011/677/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą,
kadangi:
I. PROCEDŪRA
(1)
Komisija, gavusi skundą, 2002 m. lapkričio 15 d. Portugalijos valdžios institucijoms išsiuntė prašymą pateikti informacijos dėl parafiskalinio mokesčio įvedimo, skirto finansuoti atrajotojų ir paukščių skerdimo pašalinių produktų surinkimui, jų vežimui, tvarkymui ir naikinimui, pagal 2002 m. rugsėjo 25 d. įstatyminį potvarkį Nr. 197/2002 (1) (toliau - įstatyminis potvarkis Nr. 197/2002); Portugalijos valdžios institucijos atsakė 2003 m. sausio 20 d. raštu.
(2)
Iš pateiktos informacijos matyti, kad nagrinėjamas mechanizmas pradėtas taikyti negavus išankstinio Komisijos leidimo; jis įrašytas į pagalbos, apie kurią nepranešta, registrą numeriu NN 41 A-B/03.
(3)
2003 m. balandžio 16 d. ir 30 d. data pažymėtais raštais Komisijos tarnybos Portugalijos valdžios institucijų paprašė naujos informacijos apie nagrinėjamą tvarką; atsakymui pateikti joms buvo suteiktos keturios savaitės.
(4)
2003 m. gegužės 5 d. ir birželio 6 d. raštais (įregistruota atitinkamai 2003 m. gegužės 5 d. ir birželio 10 d.), Portugalijos nuolatinė atstovybė Europos Sąjungoje Portugalijos valdžios institucijų vardu paprašė pratęsti terminą, skirtą pateikti visą prašomą informaciją, atsižvelgiant į šiai informacijai surinkti reikalingą laiką.
(5)
2003 m. liepos 25 d. data pažymėtu raštu Komisijos tarnybos terminą pratęsė keturiomis savaitėmis.
(6)
Komisijos tarnybos, negavusios atsakymo per keturias savaites, kaip nurodyta pirmiau nurodytame rašte, 2003 m. gruodžio 19 d. Portugalijos valdžios institucijoms išsiuntė priminimą, kuriame nurodyta, kad jei šios institucijos neatsilieps, tarnybos gali Komisijai pasiūlyti išsiųsti įsakymą pateikti informaciją pagal 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB sutarties 93 straipsnio (vėliau tapusio SESV 108 straipsniu) taikymo taisykles (2), 10 straipsnio 3 dalį.
(7)
2004 m. vasario 5 d. data pažymėtame rašte (įregistruota tą pačią dieną) Portugalijos nuolatinė atstovybė prie Europos Sąjungos Komisijai perdavė Portugalijos valdžios institucijų atsakymą į 2003 m. balandžio 16 d. ir 30 d. Komisijos tarnybų raštus.
(8)
2004 m. lapkričio 11 d. data pažymėtu raštu Komisijos tarnybos Portugalijos valdžios institucijų paprašė naujos informacijos apie nagrinėjamą tvarką; atsakymui pateikti joms buvo suteiktos keturios savaitės.
(9)
2004 m. gruodžio 30 d. raštu (įregistruota 2005 m. sausio 5 d.), Portugalijos nuolatinė atstovybė Europos Sąjungoje Portugalijos valdžios institucijų vardu paprašė mėnesiu pratęsti terminą, skirtą pateikti visą prašomą informaciją, atsižvelgiant į šiai informacijai surinkti reikalingą laiką.
(10)
2005 m. sausio 17 d. raštu Komisijos tarnybos antrą kartą sutiko suteikti prašomos trukmės termino pratęsimą.
(11)
Komisijos tarnybos, negavusios atsakymo į savo atsakymus per naują suteiktą terminą, 2005 m. balandžio 12 d. raštu Portugalijos valdžios institucijoms išsiuntė naują priminimą, dar kartą atkreipdamos jų dėmesį, kad jei šios per keturias savaites nepateiks atsakymo, tarnybos Komisijai gali pasiūlyti išsiųsti įsakymą pateikti informaciją pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 10 straipsnio 3 dalį.
(12)
Pirmiau nurodyto atsakymo terminas suėjo 2005 m. gegužės mėn. Komisija, negavusi atsakymo pasibaigus terminui 2006 m. vasario 21 d. sprendimu (3) įsakė Portugalijai pateikti visą prašytą informaciją, nurodydama, kad jei Portugalijos valdžios institucijos neatsakys, ji gali pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą (žr. įsakymo pateikti informaciją 80 dalį).
(13)
Kadangi prašoma informacija pateikta nebuvo, 2009 m. sausio 28 d. Komisija nusprendė pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą. Sprendimas paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (4). Komisija pakvietė kitas valstybes nares ir suinteresuotąsias trečiąsias šalis pateikti pastabas dėl nagrinėjamos pagalbos.
(14)
Komisija, iš Portugalijos per nustatytą terminą negavusi pastabų, 2009 m. kovo 18 d. raštu Portugalijai išsiuntė priminimą. 2009 m. balandžio 14 d. Portugalija Komisijai atsiuntė savo pastabas ir pateikė įstatyminių potvarkių Nr. 393-B/98 ir Nr. 244/2003 kopijas. Kitos pastabos gautos 2009 m. birželio 15 d., jas pateikė Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA. (toliau - ETSA).
(15)
2009 m. liepos 1 d. Komisija ETSA pateiktas pastabas perdavė Portugalijai; Portugalija Komisijai savo pastabų šiuo klausimu neperdavė.
(16)
Atsižvelgdamos į ETSA pastabas, 2010 m. vasario 19 d. raštu Komisijos tarnybos paprašė Portugalijos valdžios institucijų pateikti papildomų paaiškinimų; Portugalijos valdžios institucijos atsakė 2010 m. balandžio 27 d. raštu.
(17)
2011 m. vasario 1 d. raštu Komisijos tarnybos paprašė Portugalijos institucijų pateikti paaiškinimus ir atsakyti į anksčiau Komisijos tarnybų pateiktus klausimus, į kuriuos Portugalijos institucijos nepateikė išsamių atsakymų.
(18)
2011 m. vasario 24 d. Portugalijos valdžios institucijos paprašė atsakymo pateikimo terminą pratęsti 30 dienų.
(19)
2011 m. vasario 28 d. raštu Komisija sutiko 30 dienų pratęsti atsakymo pateikimo terminą; 2011 m. balandžio 1 d. raštu Portugalijos valdžios institucijos atsakė į Komisijos tarnybų užduotus klausimus.
(20)
2011 m. birželio 20 d. raštu Komisijos tarnybos Portugalijos valdžios institucijas informavo, kad jos ketino Komisijai pasiūlyti priimti teigiamą sąlyginį sprendimą, išdėstant taikomas sąlygas.
II. APRAŠYMAS
(21)
Portugalijos valdžios institucijų pateiktais duomenimis, 1998 m. sausio 1 d.-spalio 14 d. laikotarpiu Portugalijoje nustatyti 66 galvijų spongiforminės encefalopatijos (toliau - USE) atvejai. Dėl šios visuomenės ir gyvūnų sveikatai pavojų keliančios padėties Komisija priėmė 1998 m. lapkričio 18 d. Sprendimą Nr. 98/653/EB dėl neatidėliotinų priemonių, būtinų galvijų spongiforminei encefalopatijai pasireiškus Portugalijoje (5) ir įvedė būtinas neatidėliotinas priemones dėl Portugalijoje pasireiškusios USE, pirmiausia uždrausdama iš Portugalijos teritorijos į kitas valstybes nares įvežti tam tikrus gyvūnus ir gyvūninius šalutinius produktus.
(22)
Portugalijos Vyriausybė, siekdama sušvelninti dėl kovos su galvijų spongiformine encefalopatija (USE) priemonių susidariusius padarinius, nuo 1999 m. dengė visas sąnaudas, susijusias su žinduolių ir paukščių šalutinių produktų surinkimu, perdirbimu ir naikinimu; 1998 m. gruodžio 4 d. įstatyminiu potvarkiu Nr. 393-B/98 (6) (toliau -įstatyminis potvarkis Nr. 393-B/98) Portugalijos Vyriausybė iš tikrųjų prisiėmė atsakomybę ir išlaidas už šalutinių produktų surinkimą, perdirbimą ir naikinimą.
(23)
Įstatyminio potvarkio Nr. 393-B/98 4 straipsnio 3 dalyje numatyta galimybė skerdykloms įvesti mokestį, skirtą finansuoti tam tikrų pirminių žaliavų naikinimą; remiantis Portugalijos valdžios institucijų pateikta informacija, skerdykloms šis mokestis įvestas nebuvo.
(24)
Portugalijos institucijos paaiškino, kad jos neturėjo pakankamai reikiamų įrenginių užtikrinti tinkamą atliekų tvarkymą, todėl jos buvo priverstos kreiptis į privačius paslaugų teikėjus, kad jie teiktų šias paslaugas, kurios dėl jų pobūdžio priklauso valstybės atsakomybės sričiai.
(25)
Portugalijos valdžios institucijos patikslino, kad ši viešojo intereso misija buvo priskirta privačiam sektoriui, laikantis nurodymų, įtvirtintų 1999 m. birželio 8 d. įstatyminiame potvarkyje Nr. 197/99 (7), kuriuo į nacionalinę teisę perkeliama 1997 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/52/EB, keičiančia Direktyvą 92/50/EEB, Direktyvą 93/36/EEB ir Direktyvą 93/37/EEB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (8). Privačios įmonės, turėjusios teikti nurodytas paslaugas, buvo atrinktos atsižvelgiant į jų gebėjimus ir techninius pajėgumus užtikrinti tinkamą jiems paskirtos bendrojo intereso užduoties vykdymą bei į skubumą, per kurį reikėjo veikti, kad šie produktai būtų tvarkomi užtikrintai, greitai ir veiksmingai. Portugalijos valdžios institucijos pateikė 2004 m. rugsėjo 1 d.-2004 m. gruodžio 31 d. laikotarpiu galiojusios paslaugų teikimo sutarties pavyzdį.
(26)
Remiantis Portugalijos valdžios institucijų pateikta informacija, dydžiai, kuriais vadovaujantis buvo apskaičiuojama kompensacija už paslaugas, buvo iš anksto nustatyti 1999 m. sausio 25 d. bendru nutarimu Nr. 96/99 (9). Šis nutarimas buvo periodiškai tikrinamas ir iš dalies pakeistas 2001 m. balandžio 6 d. bendru nutarimu Nr. 324/2001 (10) bei 2002 m. vasario 19 d. bendru nutarimu Nr. 124/2002 (11).
(27)
Sprendimu 2000/766/EB (12) Taryba gyvūninius šalutinius produktus uždraudė naudoti beveik visų rūšių pašarams, o valstybes nares, tarp jų ir Portugaliją, įpareigojo juos naikinti.
(28)
Portugalijos valdžios institucijos paaiškino, kad po šio sprendimo atliekų, susijusių su šiuo procesu, kiekis padidėjo, todėl drauge padidėjo ir su šiomis operacijomis susijusios sąnaudos.
(29)
Sprendimu 2001/376/EB (13) Komisija nusprendė palikti galioti dėl Portugalijos priimtą Sprendimą 98/653/EB.
(30)
2002 m. spalio 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1774/2002, nustatančiame sveikatos taisykles gyvūniniams šalutiniams produktams, neskirtiems vartoti žmonėms (14), numatomos konkrečios gyvūninių šalutinių produktų surinkimo, perdirbimo ir naikinimo taisyklės, taikomos skirtingų kategorijų šalutiniams produktams.
(31)
Portugalijos valdžios institucijos patikslino, jog tam, kad laikytųsi savo įsipareigojimų šiuo atžvilgiu, jos nusprendė nurodytų operacijų sąnaudas perkelti šio sektoriaus ekonominiams veikėjams, griežtai laikantis principo „teršėjas moka“, drauge nepamirštant saugoti visuomenės sveikatą, kurios užtikrinimas lieka kertinės svarbos ir yra jų atsakomybė. Jos taip pat patvirtino 2002 m. rugsėjo 25 d. įstatyminiu potvarkiu Nr. 197/2002 numatytą tvarką.
(32)
Nuo 2002 m. spalio mėn., kai įsigaliojo įstatyminis potvarkis Nr. 197/2002, išlaidos, susijusios su žinduolių ir paukščių mėsos šalutinių produktų surinkimu, vežimu, perdirbimu ir naikinimu, finansuojamos iš parafiskalinio mokesčio, taikomo skerdykloms, jautienos, veršienos ir kiaulienos su kaulais importuotojams ir Bendrijos ribose veikiantiems ūkinės veiklos vykdytojams (t. y. jautienos, veršienos ir kiaulienos su kaulais ūkinės veiklos vykdytojams ir (arba) gavėjams), pajamų.
(33)
2003 m. sausio 20 d. data pažymėtu raštu Portugalijos valdžios institucijos nurodė, kad nuo mokesčio buvo atleisti šie ūkinės veiklos vykdytojai:
-
skerdyklos, užtikrinančios visų aptariamų šalutinių produktų, išskyrus specifinės rizikos medžiagų (toliau - SRM), surinkimą, perdirbimą ir naikinimą savo arba išpjaustymo įmonių patalpose; pastarosioms įmonėms numatytos autonomiškos savo pačių pašalinių produktų šalinimo sąlygos (žr. įstatyminio potvarkio Nr. 197/2002 2 priedo 2 punktą),
-
iškaulinėtos mėsos importuotojai ir Bendrijos ūkinės veiklos vykdytojai, nes ši veikla nesukuria šalutinių produktų, kurie privalo būti tvarkomi pagal Bendrijos ir nacionalinę teisę.
(34)
Dėl tikslios pajamų iš sumokėtų mokesčių paskirties Portugalijos valdžios institucijos pareiškė, kad jos buvo skirtos tik finansuoti veiksmus, susijusius su žinduolių ir paukščių šalutinių produktų (įskaitant SRM), surinkimu, vežimu, perdirbimu ir naikinimu.
(35)
Toliau pateiktas įstatyminio potvarkio Nr. 197/2002 1 priede nurodytas mokesčio dydis nustatytas proporcingai pagal svorį ir pagal gyvūno rūšį:
(EUR)
Rūšis/tipas
Galvijai
Kiaulės
Avys/ožkos
Paukščiai
Kiti
Mokestis už 1 kg skerdienos
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
Dėl SRM surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo paslaugų finansavimo įstatyminio potvarkio Nr. 197/2002 2 straipsnio 2 dalyje numatyta konkrečiai ir tik skerdykloms taikyti mokestį, siekianti 0,30 EUR už vieną SRM kg.
(37)
Visi mokesčiai mokami viešajai organizacijai, Nacionaliniam intervencijų ir žemės ūkio garantijų institutui (pranc. Institut National d’Intervention et Garantie Agricole - INGA), taikant atvirkštinio apmokestinimo procedūrą. Iš ūkinės veikos vykdytojų surinkti mokesčiai suformuoja INGA pajamas ir jam išmokamos tiesiogiai.
(38)
Kaip nurodyta šio sprendimo 32 ir 33 konstatuojamosiose dalyse, įstatyminio potvarkio Nr. 197/2002 4 dalyje nurodoma, kad skerdyklos taip pat turi galimybę organizuoti arba tiesiogiai užsakydamos trečiųjų subjektų paslaugas atlikti šalutinių produktų surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo darbus, arba juos atlikti pačios, visą laiką laikydamosi galiojančių teisinių nuostatų ir atsižvelgdamos į SRM taikomas išimtis. Tais atvejais, kai skerdyklos surenka, perdirba ir naikina šalutinius produktus, pagamintus joje pačioje (neskaitant SRM), jos moka mokestį, kurio dydis nurodytas įstatyminio potvarkio Nr. 197/2002 2 priede:
(EUR)
Rūšis/tipas
Galvijai
Kiaulės
Avys/ožkos
Paukščiai
Kiti
Mokestis už 1 kg skerdienos
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
Tais atvejais, kai skerdyklos surenka, perdirba ir naikina visus šalutinius produktus (išskyrus SRM), pagamintus ir jose pačiose, ir išpjaustymo įmonėse, jos visiškai atleidžiamos nuo šio mokesčio.
(40)
Pagal įstatyminio potvarkio Nr. 197/2002 5 straipsnį INGA yra organizacija, atsakinga už skerdyklų mokesčių mokėjimo kontrolę, o skerdyklos kontrolės tikslams veda atnaujinamus skerdenos kiekio ir jos svorio registrus. INGA taip pat yra atsakinga už mokesčių mokėjimo už importuotus ir iš Europos Sąjungos įvežtus produktus kontrolę, o ūkinės veiklos vykdytojai bei gavėjai turi pildyti atnaujinamus atliktų operacijų registrus.
(41)
Jei skerdyklos renkasi pastarąjį variantą, jos INGA iš anksto privalo pateikti atitinkamus projektus vertinimui ir leisti atlikti galimą kontrolę, dėl kurios sprendimą priims kompetentinga valdžios institucija.
(42)
Portugalijos valdžios institucijos užtikrino, kad mokesčio dydis yra apribotas taip, kad galėtų padengti šių veiksmų nurodytų įmonių išlaidas, ir kad ši paslauga būtų teikiama tik toms įmonėms, kurios pagamina privalomus šalinti šalutinius produktus.
(43)
Dėl pajamų iš mokesčio ir iš jų finansuojamų paslaugų sąnaudų atitikties Portugalijos valdžios institucijos nurodė, kad įstatyminio potvarkio Nr. 197/2002 I ir II prieduose numatyti mokesčiai, taip pat mokestis už SRM, numatytas 2 straipsnio 2 dalyje, buvo apskaičiuoti atsižvelgiant į tikrąją suteiktinų paslaugų kainą, kiekvienos rūšies gyvūnų šalutinių produktų pobūdį ir į tai, ar jiems taikomos atitinkamos nuostatos.
(44)
Portugalijos valdžios institucijų manymu, šis finansavimas visais atžvilgiais artimas naudotojų kompensacijai už suteiktą bendrojo intereso viešąją paslaugą. Atitinkamų ūkinės veiklos vykdytojų sumokėtos sumos tiesiogiai proporcingos atliekų kiekiui, už kurį iš tikrųjų suteikta viešoji paslauga, ir tikrosioms šių atliekų naikinimo sąnaudoms. Portugalijos valdžios institucijos, kad paremtų šiuos teiginius, pateikė dokumentus su 1999-2005 m. laikotarpio paslaugų sąnaudų duomenimis bei už 2003 m. dokumentą su pajamų iš mokesčio už skirtingų tipų šalutinius produktus (importuotus ir nacionalinius kartu sudėjus) duomenimis.
(45)
Klausimu, ar importuotiems produktams galima veiksmingai taikyti tą pačią tvarką kaip ir nacionaliniams produktams, Portugalijos valdžios institucijos tikina, kad laikantis principo „teršėjas moka“, mokesčiai, taikomi skerdykloms, importuojant ir Bendrijos ribose prekiaujant neiškaulinėta mėsa, atitinka sąnaudas, susijusias su visų proceso eigoje iki pat galutinio vartotojo šalutinių produktų tvarkymu.
(46)
Portugalijos valdžios institucijų manymu, neiškaulinėtos mėsos importas reiškia tai, kad pagaminama šalutinių produktų ir dėl to reikalingos jų surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo paslaugos, o tai pateisina nurodytus mokesčius.
(47)
Portugalijos valdžios institucijų nuomone, finansuojamos priemonės yra viešojo intereso priemonės, nes po USE protrūkio paaiškėjo, kad sanitarijos tikslais skerdyklose konfiskuotų objektų pašalinimą turi vykdyti valstybinė institucija, nes tai svarbu žmonių ir gyvūnų sveikatos bei aplinkos apsaugai.
(48)
Įstatyminiu potvarkiu Nr. 197/2002 įvesta tvarka panaikinta 2003 m. spalio 7 d. įstatyminiu potvarkiu Nr. 244/2003 (15) (toliau - įstatyminis potvarkis Nr. 244/2003), kuris įsigaliojo 2003 m. spalio 22 d. Juo nustatoma bendroji tvarka bei pereinamasis laikotarpis, taikomi maistui netinkamiems gyvūniniams šalutiniams produktams.
(49)
Pagal bendrąją tvarką numatoma, kad skerdyklos, išpjaustymo įmonės, inkubacijos centrai, kiaušinių produktų pramonė savo iniciatyva arba pasitelkdama trečiuosius subjektus, skatina konkrečiame vienete pagamintų 1, 2 ir 3 kategorijoms priskiriamų medžiagų surinkimą, vežimą, saugojimą, jų naudojimą, perdirbimą ir naikinimą, vadovaudamiesi Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1774/2002, įgyvendindamos planą, kurį iš anksto turi patvirtinti veterinarijos GD (GD V).
(50)
Skerdyklos, išpjaustymo įmonės, inkubacijos centrai ir kiaušinių produktų pramonė privalo sudaryti 3 kategorijai priskiriamų medžiagų naikinimo arba utilizavimo planą, kurį turi patvirtinti GD V per 90 dienų nuo įstatyminio potvarkio Nr. 244/2003 įsigaliojimo arba nuo veiklos pradžios. Dėl 3 kategorijai priklausančių medžiagų, iki tol, kol DG V patvirtins planus, INGA, pagal įstatyminį potvarkį Nr. 197/2002 užtikrina šalutinių produktų surinkimo, vežimo, perdirbimo, laikino saugojimo ir naikinimo paslaugas. Prieš patvirtinant 3 kategorijai priskiriamų medžiagų tvarkymo planą skerdyklų, išpjaustymo įmonių, inkubacijos centrų ir kiaušinių produktų pramonės įmonių savininkai turi mokėti mokesčius, nustatytus įstatyminio potvarkio Nr. 197/2002 1 priede. Prie jų nepriskiriamos organizacijos, kurioms pagal šį potvarkį taikoma alternatyvi tvarka ir kurios turi mokėti mokesčius, numatytus įstatyminio potvarkio 2 priede.
(51)
Taikant pereinamąjį laikotarpį, INGA taip pat toliau užtikrina šias paslaugas 1 ir 2 kategorijai priskiriamų medžiagų atveju.
(52)
Dėl 1 ir 2 kategorijai priskiriamų medžiagų skerdyklos ir išpjaustymo įmonės, 2005 m. lapkričio mėn. pasibaigus galioti pereinamajam laikotarpiui, per 30 dienų turi pateikti jų naikinimo arba utilizavimo planą. Prieš tai, kai planas bus patvirtintas, jos turi mokėti 0,35 EUR už 1 arba 2 kategorijai priskiriamas medžiagas. Tačiau įmonės atleidžiamos nuo šio mokesčio iš karto patvirtinus medžiagų naikinimo arba utilizavimo planą.
(53)
Kai skerdyklos ir išpjaustymo įmonės GD V pateikia planą, nurodydamos veiksmus, reikalingus pašalinti 1 ir 2 kategorijai priskiriamas medžiagas, jos prisiima atsakomybę už su šia veikla susijusias išlaidas, be to, jas gali kontroliuoti valstybės institucija. Pagal įstatyminio potvarkio Nr. 244/2003 3 straipsnio 4 dalį, ši tvarka nustoja galioti praėjus dvejiems metams po šio įstatyminio potvarkio įsigaliojimo.
(54)
Įstatyminio potvarkio Nr. 244/2003 pereinamasis laikotarpis nustojo galioti 2005 m. lapkričio mėn. Portugalijos valdžios institucijos savo 2011 m. balandžio 1 d. raštu tvirtino, kad baigus galioti pereinamajam įstatyminio potvarkio Nr. 244/2003 laikotarpiui, išlaidos už skerdyklų ir išpjaustymo įmonių šalutinius produktus tenka ūkinės veiklos vykdytojams, naudojant atliekas, perdirbtas į biodegalus ir eksportuojant jų miltus.
(55)
Sprendime dėl procedūros pradėjimo Komisija išsakė tokias abejones dėl tokios pagalbos buvimo ir dėl jos galimos atitikties, įmonių, teikiančių nurodytų medžiagų surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo paslaugas, skerdyklų ir išpjaustymo įmonių, neišpjaustinėtos galvijienos, kiaulienos ir paukštienos importuotojų, ir Bendrijoje veiklą vykdančių ūkinės veiklos subjektų, taip pat augintojų naudai.
(56)
Konkrečiai Komisija dar kartą iškėlė klausimus, užduotus pirmajame įsakyme pateikti informaciją. Kalbant apie pagalbą įmonėms, teikusioms aptariamų medžiagų surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo paslaugas, Komisija išreiškė abejones dėl bendrojo intereso paslaugų pobūdžio, kurį Portugalijos institucijos norėjo priskirti aptariamai veiklai, ypač atsižvelgiant į sprendimą byloje Altmark (16). Kalbant apie pagalbą skerdykloms ir išpjaustymo įmonėms, neiškaulinėtos galvijienos, kiaulienos ir paukštienos importuotojams ir sektoriui priklausantiems Bendrijoje veikiantiems ūkinės veiklos vykdytojams, Komisija išreiškė abejones dėl to, ar sektoriaus per mokestį mokamas įnašas atitinka tikrąją ekonominę suteiktų surinkimo paslaugų kainą ir paprašė pateikti susijusią skaičiais pagrįstą informaciją. Galiausia, dėl pagalbos augintojams Komisija išsakė abejones dėl naudos, kurią galėjo jiems teikti galiojusi tvarka, atsižvelgiant į tai, kad jiems nereikėjo mokėti aptariamo mokesčio.
(57)
Po to Komisija preliminariai nagrinėjo aptariamų priemonių atitiktį nuo 1998 m. galiojusioms gairėms ir sprendimo dėl procedūros pradėjimo etape padarė išvadą, kad ji neturėjo pakankamai informacijos, reikiamos padaryti išvadą dėl aptariamų priemonių atitikties.
III. PORTUGALIJOS PERDUOTA INFORMACIJA
(58)
Savo pastabas Portugalija pradėjo primindama Portugalijos padėties 1998 m. specifiškumą dėl USE; pirmiausia ji nurodo Sprendimą 98/653/EB, kuriuo iš Portugalijos į kitas valstybes nares ar į trečiąsias šalis draudžiama vežti tam tikrus produktus, tarp kurių - mėsos ir kaulų miltai grynu pavidalu arba kitų produktų sudėtyje. Esant šiai padėčiai Portugalija sudarė USE stebėsenos, kontrolės ir panaikinimo planą, kurį patvirtino Komisijos Veterinarijos nuolatinis komitetas. 2001 m. balandžio 18 d. Komisija nusprendė palikti galioti embargą Portugalijai; jis buvo atšauktas tik 2004 m. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1993/2004 (17).
(59)
Todėl Portugalija pabrėžia, kad 1998 m.-2004 m. laikotarpiu visos priemonės, kurių buvo imtasi, buvo skirtos spręsti neatidėliotiną situaciją, keliančią pavojų visuomenės sveikatai. Dėl šios priežasties Portugalijos valdžia ketino leisti nedelsiant taikyti priemones tol, ūkinės veiklos vykdytojai patys galės savarankiškai atlikti šias užduotis, drauge išliekant valstybės kontrolei. Portugalijos nuomone, visuomenės sveikatos apsauga yra didesnė teisinė vertybė už bet kurias kitas, kuri pateisina nukrypimą nuo valstybės pagalbai taikomų taisyklių.
(60)
Pasak Portugalijos, Sprendimo 98/653/EB priėmimas ir vienas po kito ėję jo atidėjimai neleido, kad Portugalijos USE krizei spręsti taikytos priemonės iškreiptų rinką ir taip kliudytų valstybių narių tarpusavio prekybai. Portugalija nurodo, kad pirmiau nurodytų produktų vežimui buvo taikomas embargas, todėl nebuvo ir komercinių mainų, o tai reiškia, kad ir konkurencija negalėjo būti iškreipta.
(61)
Pirmiausia Portugalija nurodo, kad 1998 m. nebuvo suteikta jokia pagalba, o tai patvirtina 1998 m. gruodžio 4 d. įstatyminio potvarkio Nr. 393-B/98 įsigaliojimo data. Tik tuo momentu Portugalijos Vyriausybė išimtine tvarka ir laikinai prisiėmė atsakomybę už šalutinių produktų surinkimą, perdirbimą ir naikinimą.
(62)
Įsigaliojus įstatyminiam potvarkiui Nr. 393-B/98, Portugalijos Vyriausybė prisiėmė išlaidas, susijusias su šalutinių produktų surinkimu, jų perdirbimu ir naikinimu, iki įsigaliojant įstatyminiam potvarkiui Nr. 197/2002. Šiuo atžvilgiu Portugalija nurodo, jog tai, kad Portugalija prisiėmė šių priemonių išlaidas, turi būti vertinama kaip trumpalaikis veiksmas, kadangi ilgainiui tvarka buvo pakeista ir buvo įvestas mokestis kaip priemonė, turinti turėti poveikį žinduolių ir paukščių mėsos šalutinių produktų, įskaitant SRM, surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo finansavimo sektoriui.
(63)
Dėl nurodytų priemonių kainos Portugalija nurodo, kad dydžiai, kurių pagrindu apskaičiuota kompensacijos suma, buvo nustatyti nutarimu, paskelbtu oficialiajame leidinyje. Portugalijos valdžios institucijos nurodė tris nutarimus (18). Šiuose nutarimuose minimos paslaugų (surinkimo, vežimo, perdirbimo ir pakavimo į vadinamuosius „big bags“ už 1 kg produkto) kainos. Buvo atsižvelgta į su šiais darbais susijusias išlaidas, kurias patiria gyvūninių šalutinių produktų perdirbimo įmonės, neprijungtos prie skerdyklų. Taip pat atsižvelgta į einamąsias išlaidas energijai, degalams, atlyginimų mokėjimui, draudimui ir pan. Šie dydžiai yra vienodi visiems paslaugų teikėjams. Portugalijos valdžios institucijos nurodė, kad nauda svyruoja tarp 30 ir 39,5 %, o tai, pasak jų, sudaro subalansuotą maržą, o gal net ir mažesnę nei vidurkis, užsiimant ūkine veikla. Portugalijos valdžios institucijos susumavo šiuos dydžius ir nustatė nutarimuose pateiktas kainas.
(64)
Galiausiai, Portugalijos Vyriausybė mano, kad suteikta pagalba gali būti paskelbta teisėta pritaikius išimtį principui „teršėjas moka“, atsižvelgiant į tai, kad ji atitinka suteiktų paslaugų kainą, o pagal tuo metu galiojusias gaires (Bendrijos gaires dėl valstybės pagalbos, susijusios su USE tyrimais, rastais negyvais gyvūnais ir skerdyklos atliekomis (19)) buvo leidžiama suteikti pagalbą kompensuojant iki 100 % tikrųjų išlaidų dėl jos trumpalaikio pobūdžio.
(65)
Nuo 2002 m. spalio mėn. išlaidų padengimo teisinis pagrindas yra įstatyminis potvarkis Nr. 197/2002. Portugalijos valdžios institucijos mano, kad taikant šiuos mokesčius atsižvelgta į atlygio už šalutinių produktų perdirbimo įmonių atliktinų darbų vertes. Tačiau, atsižvelgiant į tai, kad krizė vis dar buvo aktuali, Portugalijos valdžios institucijos manė, kad valstybės kaip tarpininkės įsikišimas vis dar buvo pateisinamas.
(66)
Tuo metu atliekant paskaičiavimų modeliavimus buvo atsižvelgta į visą kainą, kurią turėtų sumokėti įmonės, ir į įvertintą naudą. Portugalijos valdžios institucijos pateikė skaičiavimus, atliktus atsižvelgiant į kainas ir išlaidas už 2003 m., kurie, pasak jų, įrodo pajamų ir su naujos įvestos teisinės tvarkos, kuria nustatomi paslaugų finansavimui skirti mokesčiai, veikimu susijusių sąnaudų pusiausvyrą.
(67)
Portugalijos institucijos taip pat pažymėjo, kad paukštienos šalutinių produktų surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo paslaugos buvo finansuojamos ne iš mokesčių, gautų iš skerdyklų ir skerdienos, skerdienos pusių ir kitų neiškaulinėtų galvijų ar kiaulių dalių. Jos nurodė, kad įstatyminio potvarkio Nr. 197/2002 2 straipsnio 1 punktas turėtų būtų aiškinamas atsižvelgiant į ten pateiktas 1 priedo nuostatas, todėl nustatyta, kad mėsos šalutinių produktų surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo paslaugų finansavimas buvo atliktas trijų kategorijų ūkinės veiklos vykdytojų: galvijų, kiaulių, avių/ožkų, paukščių ir kitų gyvulių skerdyklų, skerdienos, skerdienos pusių ir kitų neiškaulinėtų galvijų ir kiaulių dalių importuotojų, taip pat Bendrijos ūkinės veiklos vykdytojų, susijusių su šiais produktais. Tad 1 priede pateiktame stulpelyje išvardytos sumos, kurias turėjo mokėti paukščių skerdyklos, kurios neskatino paukščių skerdimo metu susidariusių šalutinių produktų surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo, atsižvelgiant į tai, kad iš didžiosios dalies importuotų paukščių skerdienos šalutinių produktų nesusidaro.
(68)
Portugalijos valdžios institucijos taip pat pareiškė, kad skirtumas tarp dviejų įstatyminio potvarkio Nr. 197/2002 2 priede nustatytų mokesčių grindžiamas sąnaudomis, susijusiomis su išpjaustymo įmonėse susidarančiais šalutiniais produktais.
(69)
Portugalijos valdžios institucijos pareiškė, kad pagal įstatyminius potvarkius Nr. 197/2002 ir Nr. 244/2003 nėra numatyta jokių mokesčių augintojams, nors surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo sąnaudos faktiškai pasiskirsto per visą mėsos sektorių. Šiuo atžvilgiu Portugalijos valdžios institucijos pateikė dvi paslaugų teikimo sąskaitas faktūras, pažymėtas 2002 m. spalio 22 d. ir 2003 m. spalio 28 d., kurios, jų manymu, parodo, kad surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo sąnaudas skerdyklos perkėlė augintojams.
(70)
Galiausiai, Portugalijos valdžios institucijos tikina, kad šias paslaugas teikiančios įmonės negavo jokių išteklių, kuriuos būtų galėjusi panaudoti konkurencinei veiklai, nes šios įmonės išimtinai vykdė gyvūninių šalutinių produktų surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo paslaugas.
(71)
Portugalija taip pat nurodo faktą, kad įstatyminiu potvarkiu Nr. 244/2003 įvestas pereinamasis laikotarpis baigė galioti 2005 m. lapkričio mėn., o nuo to laiko įmonės, kurių veiklą vykdant susidaro šalutiniai produktai, visiškai prisiėmė atsakomybę, kurią laikinai buvo prisiėmusi valstybė. Nuo 2005 m. lapkričio mėn. ūkinės veiklos vykdytojų patirtos išlaidos buvo padengtos naudojant atliekas, perdirbtas į biodegalus, ir eksportuojant jų miltus.
(72)
Galiausiai, Portugalijos valdžios institucijos mano, kad jos patenkino galiojančių gairių sąlygas, atsižvelgiant į tai, kad ūkinės veiklos vykdytojai, kurių veiklą vykdant susidaro šalutiniai produktai, įvedus mokestį palaipsniui ėmė mokėti už darbus, susijusius su šalutinių produktų naikinimu.
IV. TREČIŲJŲ SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS
(73)
ETSA savo pastabas pateikė 2009 m. birželio 15 d. rašte. Grupę ETSA sudaro bendrovės ITS (pt. Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA) ir SEBOL (pt. Comércio e Indústria de Sebo, SA). Jos Portugalijoje teikia 1, 2 ir 3 kategorijai priklausančių gyvūninių šalutinių produktų surinkimo, vežimo, perdirbimo bei naikinimo paslaugas ir priklauso įmonių grupei, kurias valstybė nagrinėjamu laikotarpiu samdė teikti nurodytas paslaugas. Todėl grupė ETSA yra laikoma valstybės mokėjimų adresate, procedūra C 3/09 jai gali būti aktuali.
(74)
Iš pradžių ETSA primena USE krizės kontekstą, kai Portugalija, kovai su liga ir siekdama sumažinti infekcijos pavojų, kad apsaugotų visuomenės ir aplinkos sveikatą, buvo priversta imtis prevencinių priemonių (tarp kurių - 1, 2 ir 3 kategorijai priklausančių gyvūninių šalutinių produktų surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo paslaugos). Šios priemonės priimtos iš esmės remiantis Bendrijos teisės aktais.
(75)
1998-2005 m. laikotarpiu INGA atliekų surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo paslaugų tiekimą bendrovėms tiesiogiai patikėjo ITS ir SEBOL. ETSA nurodo, kad visos įmonės, tenkinusios reikalingas sąlygas teikti paslaugas, buvo pasirinktos vienodomis sąlygomis. Iki 2002 m. spalio 10 d. INGA buvo įgaliota kreiptis į patvirtintas šias paslaugas teikiančias įmones, ji dengė susijusias išlaidas, kaip numatyta pagal įstatyminio potvarkio Nr. 393-B/98 6 straipsnį. Kompensacijos apskaičiavimo dydžiai buvo nustatyti bendru nutarimu Nr. 96/99, o kaina nustatyta priklausomai nuo pirminės žaliavos svorio. Ją buvo galima peržiūrėti, jei keistųsi paslaugos teikimo sąlygos. Apskaičiuojant įmonėms SEBOL ir ITS mokėtą kainą, atsižvelgta į apytiksles paslaugos teikimo sąnaudas, pirmiausia į atliekų, kurias reikia surinkti ir sutvarkyti, svorį ir tūrį, taip pat skerdenų surinkimo sistemos įgyvendinimą ir valdymą ūkyje, pagal kurią, be kitų dalykų, buvo numatytas greitas jų paėmimas po to, kai pranešta apie nugaišusį gyvulį.
(76)
ETSA pabrėžia, kad nors paslaugos priskyrimas nebuvo atliktas skelbiant viešuosius pirkimus, į kompensacijos sumą įėjo atitinkamos sąnaudos, atsižvelgiant į kombinuotąsias pajamas, ir joms buvo sudaryta labai nedidelė galimybė gauti pasvertą ir teisėtą naudą. ETSA nurodo, kad jai vis dėlto atrodė, kad atlygio dydis atitiko veiksmingumo kriterijų, nes INGA mokėta suma siekė kainos už tokias pat paslaugas Europos vidurkį, o iki 2005 m. mokėtos kainos, ETSA manymu, realiai buvo žemesnės už kainas, mokėtas vėliau pagal paslaugų teikimo sutartis, sudarytas įvykdžius viešuosius pirkimus, skirtus sudaryti paprastesnes atlygio sąlygas atsižvelgiant į rinkos sąlygas, už tokias pačias paslaugas.
(77)
Nuo 2005 m. paslaugų teikimo sutartys buvo pasirašomos surengus tarptautinius viešuosius pirkimus. Buvo paskelbti trys kvietimai teikti paraiškas: galvijams/arkliams visos šalies mastu, avims/ožkoms (pietuose) ir avims ožkoms (šiaurėje). ITS pateikė paraišką drauge su vienu laimėjusiu konsorciumu, su kuriuo buvo pasirašyta sutartis. Buvo pasirašytos trys paslaugų teikimo sutartys pagal tris pirmiau nurodytus kvietimus. ETSA nurodo, kad tarp iškeltų sąlygų buvo atliekų surinkimas, vežimas, perdirbimas ir naikinimas, su šiais darbais susijusio registro vedimas ir nuolatinių bei atnaujinamų archyvų tvarkymas. IFAP (pt. Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas) kontroliuoja, kad šių sąlygų būtų laikomasi.
(78)
ETSA pabrėžia, kad kainos objektyviai ir skaidriai iš anksto buvo nustatytos pasirašytose sutartyse, atsižvelgiant į atitinkamų gyvulių tonažą ir rūšį. ETSA tvirtina, kad šios kainos nustatytos pagal rinkos sąlygas, jos garantavo tinkamai padengsiančios sąnaudas, atsiradusias laikantis viešosios paslaugos teikimo sąlygų, numatytų paslaugų teikimo sutartyse ir su ja susijusiuose teisės aktuose.
(79)
Remdamasi šiais duomenimis ETSA daro išvadą, kad ji negavo jokios neteisėtos pagalbos, bet visos lėšos buvo tiesiog teisėtas atlygis už suteiktą viešąją paslaugą.
V. PAGALBOS ĮVERTINIMAS
1. PAGALBA PAGAL SESV 107 STRAIPSNIO 1 DALĮ
(80)
Pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, išskyrus šioje sutartyje nustatyta kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai.
(81)
Kiaulienos sektoriui SESV 107-109 straipsniai pradėti taikyti pagal 1975 m. spalio 29 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2759/75 dėl bendro kiaulienos rinkos organizavimo (20), kurį paskutinį kartą iš dalies pakeitė Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1913/2005 (21), 21 straipsnį. Galvijienos sektoriui jie pradėti taikyti pagal 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamento Nr. 1254/1999 dėl bendro galvijienos rinkos organizavimo (22), kurį paskutinį kartą iš dalies pakeitė Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1152/2007 (23), 40 straipsnį. Prieš priimant šį reglamentą, jie šiam sektoriui taikyti pagal Tarybos reglamento (EEB) Nr. 805/68 (24) 24 straipsnį. Avienos ir ožkienos sektoriui jie pradėti taikyti pagal 1998 m. lapkričio 3 d. Tarybos reglamento Nr. 2467/98 dėl bendro šių produktų rinkos organizavimo (25), kurį paskutinį kartą iš dalies pakeitė Reglamentas (EB) Nr. 1913/2005, 22 straipsnį. Avienos ir ožkienos sektoriui jie pradėti taikyti pagal 1975 m. spalio 29 d. Tarybos reglamento Nr. 2777/75 dėl bendro šių produktų rinkos organizavimo (26), kurį paskutinį kartą iš dalies pakeitė Tarybos reglamentas (EB) Nr. 679/2006 (27), 19 straipsnį. 2007 m. spalio 22 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1234/2007, nustatančiu bendrą žemės ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas (vadinamuoju bendru BRO reglamentu) (28) buvo panaikinti šie skirtingi reglamentai, o jo 180 straipsnyje numatyta, kad su valstybės pagalba susijusios taisyklės galioja pirmiau nurodytiems produktams.
(82)
Pats pagalbos ir jos finansavimo pobūdis turi būti nustatytas visos skerdyklų atliekų surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo paslaugų sistemos lygiu. Komisija išskyrė tokias galimų Portugalijoje įvestos sistemos dalyvių kategorijas:
-
įmonės, teikiančios aptariamų medžiagų surinkimo, vežimo ir naikinimo paslaugas,
-
skerdyklos ir išpjaustymo įmonės, neiškaulinėtos galvijienos, kiaulienos ir paukštienos importuotojai, Bendrijoje veikiantys ūkinės veiklos vykdytojai, t. y. su neiškaulinėta galvijiena ir kiauliena dirbantys ūkinės veiklos vykdytojai/jos gavėjai,
-
augintojai.
(83)
Dėl galimos pagalbos raidos laiko atžvilgiu Komisija, atsižvelgdama į skirtingų Bendrijos teikės aktų, tinkamų galimų pagalbos priemonių analizei, taikymą, savo sprendime dėl procedūros pradėjimo išskyrė keturis laikotarpius: Komisija atsižvelgė į laikotarpį, ėjusį nuo 1998 m. iki 1999 gruodžio 31 d., prieš įsigaliojant gairėms dėl valstybės pagalbos, susijusios su žemės ūkiu, su kuriomis prasidėjo laikotarpis nuo 2000 m. sausio 1 d. iki 2002 m. gruodžio 31 d. Po šios dienos įsigaliojo gairės dėl valstybės pagalbos, susijusios su skerdyklos atliekomis ir rastais negyvais gyvuliais, taip pat su išlaidomis užkrečiamosios spongiforminės encefalopatijos (USE) tyrimams - tai 2003 m. sausio 1 d.-2006 m. gruodžio 31 d. Laikotarpis. Po jo įsigaliojo naujos 2007-2013 m. (29) žemės ūkio gairės - tai laikotarpis nuo 2007 m. sausio 1 d. iki dabar.
(84)
Atsižvelgdama į Portugalijos valdžios institucijų pateiktą naują informaciją, pirmiausia dėl pirmiau nurodyto įstatyminio potvarkio Nr. 244/2003 ir dėl skirtingų galimos pagalbos finansavimo būdų, Komisija vėliau šiek tiek pakeis skirtingų laikotarpių skirtis ir vertindama kiekvieną galimų sistemos dalyvių grupę išskirs tokius laikotarpius:
-
1998 m. gruodžio 9 d.-2002 m. spalio 9 d. laikotarpį, kuriuo galiojo įstatyminis potvarkis Nr. 393-B/98,
-
2002 m. spalio 10 d.-2003 m. spalio 21 d. laikotarpis, kuriuo galiojo įstatyminis potvarkis Nr. 197/2002, išskyrus 2 priedą, kurio taikymas buvo pratęstas pagal pereinamojo laikotarpio nuostatas, numatytas pagal įstatyminį potvarkį Nr. 244/2003,
-
2003 m. spalio 22 d.-2005 m. lapkričio mėn. laikotarpis, kuriuo galiojo įstatyminiame potvarkyje Nr. 244/2003 numatytos pereinamojo laikotarpio nuostatos.
1.1. PASIRINKTINIO PALAIKYMO BUVIMAS
(85)
Pagal Teisingumo Teismo praktiką pagalba laikomos bet kokios formos priemonės, kurios gali tiesiogiai ar netiesiogiai palaikyti įmones arba kurios turi būti laikomos ekonomine nauda, kurios pagalbą gavusi įmonė nebūtų turėjusi normaliomis rinkos sąlygomis (30). Be to, pagalba laikomos intervencinės priemonės, kuriomis įvairiais būdais sumažinamos išlaidos, paprastai įtraukiamos į įmonių biudžetą, ir nors nebūdamos subsidija siaurąja šios sąvokos prasme, yra tokio pat pobūdžio ir turi tokį pat poveikį (31).
1.1.1. Pasirinktinis paslaugas teikiančių įmonių palaikymas
(86)
Komisija konstatuoja, kad aptariamų medžiagų surinkimas, vežimas, perdirbimas ir naikinimas yra ekonominė veikla, nes paslaugos teikiamos už užmokestį, o Bendrijos rinkoje jas gali atlikti daugybė ekonominės veiklos vykdytojų. Šias išvadas pirmiausia patvirtina ETSA suteikta informacija, pateikta šio sprendimo 73 ir tolesnėse konstatuojamose dalyse.
(87)
Dėl šios ekonominės veiklos Portugalijos valdžios institucijos teigia, kad nagrinėjamos paslaugas teikiančios įmonės atliko bendro intereso viešosios paslaugos misiją, kurią pateisino visuomenės sveikatos ir aplinkos apsaugos motyvai. Portugalija šiuo atžvilgiu pabrėžė savo specifinę padėtį USE krizės akivaizdoje, todėl Portugalija pabrėžia, kad visos priemonės, kurių buvo imtasi, buvo skirtos spręsti neatidėliotiną situaciją, keliančią pavojų visuomenės sveikatai. Dėl šios priežasties Portugalijos valdžia ketino leisti nedelsiant taikyti priemones tol, kol ūkinės veiklos vykdytojai patys galės savarankiškai atlikti šias užduotis, drauge išliekant valstybės kontrolei (žr. šio sprendimo 21-59 konstatuojamąsias dalis).
(88)
Pateikdamas savo pastabas konsorciumas ETSA daro išvadą, kad jis negavo jokios neteisėtos pagalbos, bet visos lėšos buvo tiesiog teisėtas atlygis už suteiktą viešąją paslaugą (žr. šio sprendimo 79 konstatuojamąją dalį).
(89)
Iš Teisingumo Teismo sprendimo byloje Altmark (32) seka, kad valstybinėms dotacijoms, skirtoms sudaryti sąlygas vykdyti viešąsias paslaugas, nėra taikomas SESV 107 straipsnis, jei tokios dotacijos vertintinos kaip kompensacija už įmonių suteiktas paslaugas, kad būtų įvykdytas viešųjų paslaugų teikimo įsipareigojimas. Vis dėlto Teismas nurodo, kad turi būti tenkinamos šios sąlygos:
-
pirma, įmonė pagalbos gavėja turi iš tiesų vykdyti viešosios paslaugos įsipareigojimus, o įsipareigojimai turi būti aiškiai apibrėžti,
-
antra, kriterijai, kurių pagrindu apskaičiuojama kompensacija, turi būti iš anksto objektyviai ir skaidriai nustatyti,
-
trečia, kompensacija negali viršyti sumos, kurios reikia padengti visas ar dalį sąnaudų, susidariusių viešosios paslaugos įsipareigojimų vykdymu, atsižvelgiant į gautas pajamas ir pagrįstą pelną,
-
ketvirta, kai įmonė, vykdanti su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus, nėra atrenkama viešųjų pirkimų konkurso tvarka, reikalingos kompensacijos dydis turi būti nustatomas remiantis tipiškos, gerai veikiančios ir tinkamas priemones, atitinkančias privalomus viešosios paslaugos reikalavimus, turinčios įmonės sąnaudų, kurios būtų susidariusios vykdant šiuos įsipareigojimus, analize, atsižvelgiant į atitinkamas pajamas ir pagrįstą pelną vykdant įsipareigojimus.
(90)
Teisingumo Teismo praktikos Altmark byloje taikymas šiam konkrečiam atvejui Komisiją skatina atsižvelgti į šiuos dalykus:
a) Tikra bendros ekonominės svarbos paslauga pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį
(91)
Visų pirma, reikėtų išnagrinėti, ar šiuo konkrečiu atveju susiduriama su tikra bendros ekonominės svarbos paslauga pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį.
(92)
Iš Teisingumo Teismo seka, kad neskaitant sektorių, kurių atžvilgiu šiam klausimui taikomos atitinkamos Bendrijos lygio taisyklės, valstybės narės turi plačią veiksmų laisvę dėl paslaugų, kurios gali būti pripažintos kaip esančios bendros ekonominės svarbos. Todėl Komisija turi prižiūrėti, kad apibrėžiant bendros ekonominės svarbos paslaugas šia veiksmų laisve būtų naudojamasi nedarant akivaizdžių klaidų.
(93)
Nuo 1990 m. tarp žmonių ir tarp gyvūnų nustatyta įvairių užkrečiamųjų spongiforminių encefalopatijų (USE) formų. Nuo 1996 m. buvo sukaupta duomenų, įrodančių USE (galvijų spongiforminės encefalopatijos) sukėlėjo ir naujos rūšies Kreutzfeldo-Jakobo ligos panašumą. 1990 m. Bendrija priėmė įvairias priemones, skirtas nuo USE apsaugoti žmonių ir gyvulių sveikatą. Šios priemonės buvo grindžiamos direktyvų, susijusių su gyvūnų sveikatos ir aplinkos apsaugos priemonėmis, apsauginėmis nuostatomis. Sprendimu 2000/766/EB valstybės narės įpareigotos, kad Direktyvoje 90/667/EEB (33) nurodytos gyvūninės atliekos būtų surenkamos, vežamos, perdirbamos, saugomos ar naikinamos pagal šios direktyvos, Komisijos direktyvos 97/735/EB (34) ir Tarybos sprendimo 1999/534/EB (35) nuostatas. Šiuo atžvilgiu Reglamentu (EB) Nr. 1774/2002 nustatytos sveikatos taisyklės gyvūniniams šalutiniams produktams, neskirtiems vartoti žmonėms, ir valstybėms narėms numatyta prievolė stebėti, kad būtų imtasi atitinkamų priemonių ir kad būtų sukurta pakankama gyvūninių šalutinių produktų surinkimo, vežimo ir naikinimo infrastruktūra.
(94)
Kadangi Teisingumo Teismas pripažino, kad tam tikrų atliekų tvarkymas gali būti bendros ekonominės svarbos paslauga (36), ir atsižvelgiant į specifinę pirmiau nurodytą USE krizės situaciją, Komisija neturi prieštaravimų dėl bendros ekonominės svarbos paslaugos pobūdžio, kurį Portugalijos valdžios institucijos teikia norėjusios šiai skerdienos ir kitų gyvūninių atliekų, netinkamų vartoti, surinkimui ir naikinimui, 1999-2005 m., per kuriuos Portugalijos Vyriausybė visiškai (1999-2003 m.) ar iš dalies (2003-2005 m.) prisiėmė atsakomybę už šias operacijas. Šis sprendimas pagrįstas visuomenės sveikatos ir aplinkos apsaugos sumetimais, todėl jis atitinka bendros ekonominės svarbos sampratą pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį.
b) Viešųjų paslaugų teikimo įsipareigojimo vykdymas
(95)
Pagal sprendimą Altmark byloje reikalingas įgaliojimas vieno ar daugiau oficialių aktų pavidalu, kuris pagal nacionalinę teisę turi privalomą teisinę galią. Dėl pirmosios sprendimo Altmark byloje sąlygos galima konstatuoti, kad vartojimui netinkamų gyvūninių atliekų surinkimas, vežimas, perdirbimas ir naikinimas Portugalijoje tapo privalomu pagal įstatyminius potvarkius Nr. 393 B/98 ir Nr. 244/93. Pagal įstatyminio potvarkio Nr. 393 B/98 6 straipsnį numatyta, kad INGA, atsakingas už vartojimui netinkamų gyvūninių šalutinių produktų surinkimą, perdirbimą ir naikinimą, atrenka šias paslaugas teikiančias įmones. Bendru nutarimu Nr. 95/99 iš anksto nustatyti dydžiai pagal kuriuos apskaičiuojamas atlygis už viešąją paslaugą bei kitus su paslaugos teikimu susijusius įsipareigojimus, pavyzdžiui, įmonės įsipareigojimas surinkti šalutinius produktus iš visos šalies teritorijos, laikantis teisės aktais nustatytų veterinarinių ir techninių normų.
(96)
Portugalijos valdžios institucijos teigia, kad paslaugas teikiančių įmonių įsipareigojimai yra aiškiai apibrėžti paslaugų teikimo sutartyse. Kaip pavyzdį Komisijai jos pateikė 2003 m. paslaugų teikimo sutartį, sudarytą vadovaujantis įstatyminiu potvarkiu Nr. 393-B/98.
(97)
Komisija patvirtina, kad paslaugas teikiančios įmonės paslaugų teikimo sutartyje, kurią Komisijai perdavė Portugalijos valdžios institucijos, įmonės įsipareigojimai buvo aiškiai apibrėžti. Atsižvelgdama į įstatyminio potvarkio Nr. 393 B/98 bei bendro nutarimo nuostatas, taip pat į paslaugų teikimo sutartį, kuri buvo pateikta kaip pavyzdys, Komisija daro išvadą, kad pirmoji sąlyga, nustatyta pagal Teismo praktiką Altmark byloje, yra patenkinta.
c) Iš anksto objektyviai ir skaidriai nustatyti kriterijai
(98)
Dėl antrosios sąlygos Komisija, vadovaudamasi turima informacija, mano, kad kriterijai, pagal kuriuos apskaičiuojama kompensacija, buvo iš anksto nustatyti objektyviai ir skaidriai. Tad Portugalijos valdžios institucijų pateiktuose bendruose nutarimuose nustatomas apskaičiavimo metodas ir reikalavimus atitinkančios išlaidos (šio sprendimo 26 konstatuojamoji dalis). Šie duomenys buvo reguliariai tikrinami atsižvelgiant į ankstesnius finansinius metus. Nuo 2005 m. vykdomos viešųjų pirkimų procedūros. Atsižvelgdama į savo turimus duomenis Komisija laikosi nuomonės, kad antroji sąlyga, nustatyta pagal Teismo praktiką Altmark byloje, yra patenkinta.
d) Kompensacija, reikalinga padengti paslaugos teikimo išlaidas
(99)
Dėl trečios sąlygos Portugalijos valdžios institucijos ir trečioji šalis nurodė, kad kompensacijos neviršija to, ko reikia norint padengti visas išlaidas ar jų dalį, skirtą įvykdyti viešųjų paslaugų teikimo įsipareigojimus, atsižvelgiant į atitinkamas pajamas ir pagrįstą pelną vykdant šiuos įsipareigojimus.
(100)
Komisija kelis kartus, pirmiausia - pradėdama tyrimo procedūrą, Portugalijos valdžios institucijų paprašė jai pateikti informaciją apie tikros ekonominės paslaugų kainos apskaičiavimą. Portugalijos valdžios institucijos pateikė dokumentus, kuriuose nurodytos paslaugų teikėjų patirtos metinės išlaidos 1999-2005 m. laikotarpiu ir juos palygino su INGA už paslaugų teikimą jų teikėjams sumokėtomis sumomis. Šie dokumentai patvirtina, kad INGA sumokėta kompensacija įmonėms, teikusioms paslaugas, neviršijo sumos, reikalingos padengti visas išlaidas, patirtas teikiant paslaugą, ar jų dalį. Iš perduotų dokumentų matyti, kad kompensuojant taip pat atsižvelgta į naudą, kuri priklausomai nuo metų svyravo tarp 30 % ir 39,5 % (žr. šio sprendimo 62 konstatuojamąją dalį).
(101)
Portugalijos valdžios institucijos užtikrino, kad ištekliai negalėjo būti nukreipti galimai konkuruojančiai veiklai, kuria būtų galėjusios užsiimti įmonės (kryžminis subsidijavimas), nes pasirinkti paslaugų teikėjai kita veikla neužsiėmė.
(102)
Vis dėlto atsižvelgiant į Portugalijos valdžios institucijų suteiktą informaciją, Komisija konstatuoja, kad ji iš to negali daryti išvados, kad nauda, į kurią atsižvelgta, buvo pagrįsta Altmark jurisprudencijos prasme.
(103)
ETSA savo pateiktose pastabose tvirtino, kad užmokestis už suteiktą paslaugą adekvačiai atspindėjo patirtas išlaidas su naudos marža, kuri nereiškė jokio ypatingo privalumo, ir laikotarpiu prieš 2005 m. atlygio už viešąją paslaugą lygis vidutiniškai atitiko Europos vidurkį ir buvo mažesnis nei užmokesčio lygis, nustatytas per viešųjų pirkimų procedūrą sudarytose paslaugų teikimo sutartyse.
(104)
Šiuo atžvilgiu Komisija nurodo, kad nei Portugalijos valdžios institucijos, nei trečioji šalis nepateikė šiuos teiginius pagrindžiančių dokumentų.
(105)
Todėl Komisija iš to negali daryti išvadų, kad šiuo atveju buvo patenkinta trečioji sprendime Altmark byloje nurodyta sąlyga.
e) Tipiškos įmonės sąnaudos
(106)
Kadangi prieš 2005 m. paslaugas teikusios įmonės buvo pasirinktos be viešųjų pirkimų, pagal sprendimą Altmark byloje reikia atlikti tipiškos įmonės sąnaudų palyginimą. Portugalijos valdžios institucijos nepateikė duomenų, kurie patvirtintų, kad sąnaudos buvo įvertinos palyginus su tipiškos įmonės sąnaudomis.
(107)
Todėl Komisija turi daryti išvadą, kad keturi sprendimo Altmark byloje nurodyti kriterijai šiuo konkrečiu atveju buvo nepatenkinti ir negalima atmesti, kad paslaugas teikusios įmonės galėjo turėti ekonominės naudos laikotarpiu nuo įstatyminio potvarkio Nr. 393 B/98 įsigaliojimo iki 2005 m., kai baigė galioti pereinamojo laikotarpio nuostatos pagal įstatyminį potvarkį Nr. 244/2003.
(108)
Mokėjimai iš viešųjų išteklių buvo mokami konkrečioms įmonėms, t. y. įmonėms, atsakingoms už paslaugos tiekimą. Tad nagrinėjamą priemonę galima laikyti specifine.
(109)
Iš to Komisija daro išvadą, jog negalima atmesti pasirinktinio palaikymo paslaugos teikėjų galimybės laikotarpiu nuo 1998 m. iki 2005 m., kai baigė galioti pereinamojo laikotarpio nuostatos pagal įstatyminį potvarkį Nr. 244/2003.
1.1.2. Pasirinktinis skerdyklų ir išpjaustymo įmonių, neiškaulinėtos galvijienos, kiaulienos ir paukštienos importuotojų, Bendrijoje veikiančių ūkinės veiklos vykdytojų, t. y. su neiškaulinėta galvijiena ir kiauliena dirbančių ūkinės veiklos vykdytojų/jos gavėjų palaikymas.
(110)
Teisingumo Teismas GEMO byloje (37) nustatė, kad faktas, jog gyvūnų kūnų ir skerdyklų atliekų surinkimo ir naikinimo veiklą, kuria naudojasi gyvūnų augintojai ir skerdyklos, vykdo privačios įmonės, nepanaikina galimo priskyrimo valstybės pagalbai, nes minėtos veiklos sistemą įteisino valstybės institucijos.
(111)
Šiuo atveju Portugalijos valdžios institucijos įteisino veiklos ir jos finansavimo tvarką įstatyminiais potvarkiais Nr. 393 B/98, Nr. 197/2002 ir Nr. 244/2003. Šiuo metu Komisija iš to daro išvadą, kad dėl šios priežasties ši tvarka priskirtina valstybei.
(112)
GEMO byloje Teismas pažymėjo, kad finansinės sąnaudos susidarančios dėl negyvų gyvūnų ir skerdyklų atliekų naikinimo turi būti vertinamos kaip sąnaudos, būdingos ekonominei gyvulių augintojų ir skerdyklų veiklai (38). Todėl Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad SESV 107 straipsnio 1 d. turi būti aiškina taip, kad sistema, dėl kurios gyvulių augintojams ir skerdykloms užtikrinamas nemokamas negyvų gyvūnų ir skerdyklų atliekų surinkimas ir išvežimas, turi būti pripažintas valstybės pagalba ūkininkams ir skerdykloms.
(113)
Šiuo konkrečiu atveju galima manyti, kad negyvų gyvūnų ir skerdyklų naikinimas pareikalauja sąnaudų, būdingų ne tik skerdyklų ir išpjaustymo įmonių, bet ir neiškaulinėtos galvijienos, kiaulienos ir paukštienos importuotojų, taip pat su neiškaulinėta galvijiena ir kiauliena dirbančių ūkinės veiklos vykdytojų/jos gavėjų veiklai. Komisija mano, kad apibūdinto žinduolių ir paukščių mėsos šalutinių produktų surinkimo, perdirbimo ir naikinimo sąnaudų finansavimo iš valstybės biudžeto subsidijų, prieš įsigaliojant įstatyminiam potvarkiui Nr. 197/2002, rezultatas buvo tas, kad šie vartotojai buvo atleidžiami nuo sąnaudų, būdingų jų veiklai.
(114)
Tai Komisijai leidžia padaryti išvadą, kad prieš įvedant parafiskalinį mokestį buvo suteikta ekonominė nauda.
(115)
Laikotarpiu po to, kai įsigaliojo įstatyminiai potvarkiai Nr. 197/2002 ir 244/2003, pirmiau nurodyta veikla buvo finansuojama parafiskaliniu mokesčiu, kuris buvo įvestas įstatyminiu potvarkiu Nr. 197/2002 ir iš dalies pakeistas įstatyminiu potvarkiu Nr. 244/2003. Pagal įstatyminiu potvarkiu Nr. 197/2002 įvestą tvarką nuo mokesčio buvo atleistos įmonės, kurios visus aptariamus šalutinius produktus, išskyrus SRM, surinkdavo, veždavo, perdirbdavo ir naikindavo savo pačių patalpose arba išpjaustymo įmonėse (šie ūkinės veiklos subjektai savo pagaminamų šalutinių produktų tvarkymo klausimais turi autonomiją, žr. įstatyminio potvarkio Nr. 197/2002 2 priedo 2 dalį), taip pat iškaulinėtos mėsos importuotojai ir Bendrijos mastu veikiantys ūkinės veiklos vykdytojai, nes iš šios mėsos nebūna šalutinių produktų, kurie pagal Bendrijos ir nacionalinę teisę privalo būti tvarkomi. Įstatyminiu potvarkiu Nr. 244/2003 numatoma, kad pirmiau nurodyti ūkinės veiklos vykdytojai nuo mokesčio gali būti atleisti su sąlyga, kad bus patvirtintas naikinimo ar utilizavimo, laikantis skirtingoms kategorijos priklausančių medžiagų nustatytų specifinių sąlygų, planas.
(116)
Norint įvertinti, ar skerdyklos, išpjaustymo įmonėms, neišpjaustinėtos galvijienos, kiaulienos ir paukštienos importuotojams ir Bendrijos mastu ūkinę veiklą vykdantiems subjektams, tai yra su neiškaulinėta galvijiena ir kiauliena dirbantiems ūkinės veiklos vykdytojams/jos gavėjams, yra suteikiama nauda, reikia patikrinti, kokiu mastu iš mokesčio gautas įnašas atitinka tikras ekonomines suteiktos surinkimo paslaugos kainas.
(117)
Komisija pažymi, kad Portugalijos valdžios institucijos 2003 m. sausio 20 d. rašte nurodė, kad įstatyminio potvarkio Nr. 197/2002 1 ir 2 priede numatyti mokesčiai, taip pat mokestis dėl SRM, numatytas 2 straipsnio 2 priede, buvo apskaičiuoti remiantis suteiktinų paslaugų sąnaudomis, atsižvelgiant į kiekvienos rūšies gyvūnų šalutinių produktų pobūdį ir į tai, ar jiems taikomos atitinkamos nuostatos.
(118)
Portugalijos valdžios institucijų manymu, šis finansavimais visais atžvilgiais artimas naudotojų kompensacijai už suteiktą bendrojo intereso viešąją paslaugą. Atitinkamų ūkinės veiklos vykdytojų sumokėtos sumos yra ne iš anksto nustatytos, o tiesiogiai proporcingos atliekų kiekiui, už kurį iš tikrųjų suteikta viešoji paslauga, ir tikrosioms šių atliekų naikinimo sąnaudoms.
(119)
Portugalijos valdžios institucijos, kad paremtų šiuos teiginius, pateikė dokumentus su 2003 m. duomenimis, kurie leidžia palyginti tikrąsias suteiktų paslaugų sąnaudas su įnašu iš atitinkamų mokesčių. Apie likusius 2002 m. mėnesius, po to, kai spalio mėn. įsigaliojo įstatyminis potvarkis Nr. 197/2002, Portugalijos valdžios institucijos duomenų apie pajamas iš mokesčio nepateikė.
(120)
Už 2004 m. ir 2005 m. Portugalijos valdžios institucijos perdavė dokumentus su atliktų darbų sąnaudų duomenimis, tačiau nepateikė duomenų apie pajamas iš mokesčio, kurį turėjo mokėti ūkinės veiklos vykdytojai, dar nepatvirtinę savo naikinimo ir utilizavimo plano ir todėl pagal įstatyminiu potvarkiu Nr. 244/2003 įvestas pereinamojo laikotarpio nuostatas turėję mokėti mokestį.
(121)
Iš dokumentų, kuriuos pateikė Portugalijos valdžios institucijos, Komisija negali nustatyti, ar 2002 m., 2004 m. ir 2005 m. mokėti mokesčiai buvo tiesiogiai proporcingi iš tikrųjų surinktų atliekų kiekiui ir tikrosioms šių atliekų naikinimo sąnaudoms.
(122)
Komisija daro išvadą, kad už 2003 m. naudos negauta, nes mokesčių mokėtojų įnašas buvo tiesiogiai proporcingas už suteiktas paslaugas patirtoms sąnaudoms.
(123)
Tačiau Komisija negali atmesti galimybės, kad mokesčius laikotarpiu nuo 2002 m. spalio iki 2003 m. sausio 1 d., taip pat 2004 m. ir 2005 m. mokėjusioms skerdykloms, išpjaustymo įmonėms, neišpjaustinėtos galvijienos, kiaulienos ir paukštienos importuotojams ir Bendrijos mastu ūkinę veiklą vykdantiems subjektams, tai yra su neiškaulinėta galvijiena ir kiauliena dirbantiems ūkinės veiklos vykdytojams/jos gavėjams buvo suteikta nauda.
1.1.3. Pasirinktinis augintojų palaikymas
(124)
Šiuo konkrečiu atveju galima manyti, kad negyvų gyvūnų ir skerdyklų naikinimas pareikalauja sąnaudų, būdingų ne tik skerdyklų ir išpjaustymo įmonių, bet ir gyvulių augintojų, kurie, veikiant rinkos dėsniams, turi sumokėti bent dalį aptariamų paslaugų kainos, veiklai. Remdamasi pirmiau minėta Teismo praktika GEMO byloje, Komisija mano, kad apibūdinto žinduolių ir paukščių mėsos šalutinių produktų surinkimo, perdirbimo ir naikinimo sąnaudų finansavimo iš valstybės biudžeto subsidijų, prieš įsigaliojant įstatyminiam potvarkiui Nr. 197/2002, rezultatas buvo tas, kad šie vartotojai buvo atleidžiami nuo sąnaudų, būdingų jų veiklai.
(125)
Tai Komisijai leidžia daryti išvadą, kad prieš įvedant parafiskalinį mokestį buvo suteikta ekonominė nauda.
(126)
Kaip nurodyta pirmiau, priemonės, kurių ėmėsi Portugalijos valdžios institucijos, kad užtikrintų žinduolių ir paukščių mėsos šalutinių produktų surinkimą, vežimą, perdirbimą ir naikinimą, galėjo sudaryti tokias sąlygas, kad gyvulių augintojai būtų atleisti nuo sąnaudų, kurias įprastinėmis sąlygomis iš dalies moka jie patys. Iš įstatyminių potvarkių Nr. 197/2002 ir Nr. 244/2003 numatytų pereinamojo laikotarpio nuostatų seka, kad augintojai neturėjo mokėti aptariamo mokesčio. Portugalijos valdžios institucijos teigė, kad prieš 2005 m. pabaigą surinkimo sąnaudos buvo paskirstytos visam sektoriui. Komisija konstatuoja, jog iš Portugalijos pateiktų dviejų sąskaitų faktūrų matyti, kad jose iš tikrųjų numatytas įstatyminių potvarkių Nr. 197/2002 ir Nr. 244/2003 įvesto mokesčio vienos iš skerdyklos mokesčio paskirstymas 2002 m. spalio mėn. ir 2003 m. spalio mėn. Portugalijos valdžios institucijų tvirtinimas, kad kaip ir turi būti pagal rinkos dėsnius, sąnaudos buvo paskirstytos visam sektoriui, tarp jų ir augintojams, pagrįstas pateiktais dokumentais. Tuo remdamasi Komisija daro išvadą, kad augintojai taip pat patyrė sąnaudas, susijusias su jų veikla, ir todėl negavo jokios specifinės naudos.
(127)
Komisija konstatuoja, kad augintojai naudos gavo tik laikotarpiu prieš mokesčio įvedimą.
(128)
Remdamasi pirmiau išdėstytais dalykais, Komisija daro išvadą, kad skerdyklos ir išpjaustymo įmonės ir importuotojai visais laikotarpiais, išskyrus 2003 m., turėjo naudos, susijusios su gyvūninių šalutinių produktų surinkimu, vežimu, perdirbimu ir naikinimu. Jos turėjo ir augintojai, tačiau tik laikotarpiu prieš mokesčio įvedimą.
1.2. FINANSAVIMAS IŠ VALSTYBĖS BIUDŽETO
(129)
SESV 107 straipsnio 1 dalis taikoma valstybių narių arba iš valstybės biudžeto suteiktai pagalbai; kitaip tariant, nagrinėjama priemonė turi būti priskiriama valstybei ir skirta iš valstybės biudžeto.
(130)
Šiuo konkrečiu atveju nuo 1999 m. iki 2002 m. spalio mėn. išlaidos, susijusios su žinduolių ir paukščių mėsos šalutinių produktų surinkimu, perdirbimu ir naikinimu, finansuojamos iš tiesioginių valstybės pajamų, o nuo 2002 m. spalio mėn. - iš parafiskalinio mokesčio, taikomo skerdykloms, jautienos, veršienos ir kiaulienos su kaulais importuotojams ir Bendrijos ribose veikiantiems veiklos vykdytojams (t. y. jautienos, veršienos ir kiaulienos su kaulais veiklos vykdytojams/gavėjams), pajamų.
(131)
Mokėjimai paslaugų teikėjams iš tiesioginių valstybės pajamų yra finansavimas iš valstybės biudžeto. Tai, kad ši viešoji paslauga nuo 1999 m. iki 2002 m., kai įvestas mokestis, buvo finansuojama iš valstybės biudžeto, reiškia, kad šią paslaugą teikiančios įmonės išlaidoms už šias paslaugas padengti gauna viešąsias lėšas.
(132)
Nuo 2002 m. rugsėjo mėn. iki 2005 m. lapkričio mėn. galioję mokesčiai nepriklauso SESV nuostatų dėl valstybės pagalbos taikymo sričiai, nebent jie būtų valstybės pagalbos finansavimo būdas ir todėl būtų neatskiriama šios priemonės dalis (39).
(133)
Visi šie mokesčiai mokami INGA, taikant atvirkštinio apmokestinimo procedūrą. Iš ūkinės veikos vykdytojų surinkti mokesčiai suformuoja INGA pajamas ir jam išmokamos tiesiogiai.
(134)
Tam, kad mokestis būtų laikomas neatskiriama tam tikros pagalbos priemonės dalimi, pagal atitinkamas nacionalines taisykles mokesčio ir pagalbos priemonės turi sietis taip, kad mokesčio pajamos būtų tiesiogiai skirtos pagalbos finansavimui (40).
(135)
Kadangi mokesčiai sudaro INGA pajamas ir jie buvo mokami šiai organizacijai tiesiogiai, Komisija mano, kad mokestis yra neatskiriama pagalbos priemonės dalis.
(136)
Norint atsakyti į klausimą, ar šiuo konkrečiu atveju pajamos iš parafiskalinių mokesčių gali būti laikomos valstybės ištekliais, svarbu pažymėti, kad valstybės išteklių atveju neturi būti jokios skirties tarp atvejų, kai pagalba yra suteikta tiesiogiai valstybės ir viešųjų ar privačiųjų organizacijų, kurias paskyrė ar įsteigė valstybė. 2003 m. liepos 15 d. Teisingumo Teismas savo sprendime Pearle ir kt. byloje (41) nurodė, kad tarpinių organizacijų iš visų tam sektoriaus įmonių surinktos privalomos įmokos nėra laikomos valstybės lėšomis, jei išpildomos visos šios sąlygos:
a)
nagrinėjamą priemonę yra nustačius profesinė grupė, atstovaujanti atitinkamo sektoriaus įmonėms ir darbuotojams, ir ji nėra valstybės politikos įgyvendinimo priemonė;
b)
nagrinėjamos priemonės tikslai yra visiškai finansuojami iš sektoriui priklausančių įmonių įmokų;
c)
dėl finansavimo būdo ir įmokų procentinės dalies ir dydžio sprendžia sektoriaus profesiniam organui priklausantys darbdavių ir darbuotojų atstovai be jokio valstybės įsikišimo;
d)
įmokos privalomai naudojamos priemonės finansavimui, valstybė įsikišti negali.
(137)
Iš turimos informacijos matyti, kad nėra patenkinta pirmoji sprendimo Pearle byloje nurodyta sąlyga, nes priemonė įvesta įstatyminiu potvarkiu, tam, kad būtų įgyvendinta valstybės nustatyta politika, skirta kovai su USE.
(138)
Be to, nėra patenkintos trečioji ir ketvirtoji sąlygos, nes finansavimas reglamentuojamas pagal pirmiau nurodytus įstatyminius potvarkius. Todėl Portugalijos valdžios institucijos turi galimybę įsikišti nustatant priemonės finansavimo tvarką.
(139)
Kadangi nėra patenkintos visos sprendimo Pearle ir kt. byloje sąlygos ir pasirodo, kad valstybė gali kontroliuoti nustatant pagalbos priemonės finansavimo tvarką, Komisija mano, kad iš tikrųjų pajamos iš parafiskalinių mokesčių yra valstybei priskirtini valstybės ištekliai.
1.3. KONKURENCIJOS IŠKREIPIMAS IR ĮTAKA PREKYBAI
(140)
Remiantis Teisingumo Teismo praktika, vienos įmonės konkurencinės padėties sustiprinimas suteikiant jai valstybės pagalbą paprastai reiškia konkurencijos iškreipimą kitų konkuruojančių įmonių, negaunančios šios pagalbos, atžvilgiu (42).
(141)
Priemonė gali turėti įtakos Portugalijos padėčiai mėsos sektoriuje (43). Kadangi Portugalijos įmonės veikia ypač konkurencingoje tarptautinėje rinkoje, priemonė iškreipia arba gali iškreipti konkurenciją. Priemonė taip pat gali turėti įtakos valstybių narių tarpusavio prekybai.
(142)
Portugalijos valdžios institucijos tvirtino, kad dėl embargo būtent gyvų galvijų, mėsos ir kaulų miltų grynu pavidalu ar kitų produktų sudėtyje eksportui, prekybos nebuvo, o tai reikštų, kad konkurencija negalėjo būti iškreipta.
(143)
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad pagal Teismo praktiką (44) pagalba gali turėti įtakos valstybių narių tarpusavio prekybai ir iškreipti konkurenciją net ir tada, kai įmonė paramos gavėja, konkuruojanti su kitų valstybių narių produktais pati neužsiima eksportu. Nes kai valstybė narė įmonei suteikia pagalbą, dėl to gali išlikti ta pati vidaus pasiūla arba ji gali padidėti. To pasekmė - kitose valstybėse narėse įsisteigusių įmonių galimybės savo paslaugas teikti šios valstybės rinkai sumažėja.
(144)
Esant tokioms sąlygoms Komisija mano, jog tai, kad pirmiau nurodytų produktų eksportas iš Portugalijos į kitas valstybes nares buvo uždraustas, neturi įtakos faktui, kad pagalba gali iškreipti konkurenciją ir turėti įtakos prekybai.
1.4. IŠVADOS
(145)
Komisija mano, kad įstatyminiais potvarkiais Nr. 393-B/98, Nr. 197/2002 ir Nr. 244/2003 įvesta priemonė, susijusi su gyvūninių šalutinių produktų surinkimu, vežimu, perdirbimu ir naikinimu yra valstybės pagalba skerdykloms, išpjaustymo įmonėms ir importuotojams laikotarpiu, per kurį galiojo įstatyminis potvarkis Nr. 393 B/98 iki pat įstatyminiu potvarkiu Nr. 244/2003 įvestų pereinamojo laikotarpio nuostatų galiojimo pabaigos, išskyrus 2003 m., už kuriuos Portugalijos valdžios institucijoms pavyko įrodyti, kad nauda suteikta nebuvo.
(146)
Dėl augintojų Komisija mano, kad laikotarpiu prieš mokesčio įvedimą priemonė buvo valstybės pagalba, patenkanti į 107 straipsnio 1 dalies taikymo lauką.
(147)
Dėl paslaugas teikusių įmonių Komisija daro išvadą, kad laikotarpiu nuo įstatyminio potvarkio Nr. 393 B/98 įsigaliojimo iki 2005 m., kai baigė galioti įstatyminiu potvarkiu Nr. 244/2003 įvestos pereinamojo laikotarpio nuostatos, neįmanoma atmesti galimybės, kad valstybės pagalbos būta.
2. PAGALBOS NETEISĖTUMAS
(148)
Komisija konstatuoja, kad Portugalija nepranešė, kaip reikalaujama pagal SESV 108 straipsnio 3 dalį, nei apie pagalbos priemones, taikytas nuo 1999 m., nei apie tvarką, numatytą pagal įstatyminius potvarkius Nr. 197/2002 ir Nr. 244/2003. Tarybos sprendimo (EB) Nr. 659/1999 1 straipsnio f punkte neteisėta pagalba tiksliai apibrėžiama kaip nauja pagalba, teikiama pažeidžiant sutarties 93 straipsnio 3 dalies nuostatas.
(149)
Portugalijos taikytos priemonės turi valstybės pagalbos bruožų. Tai reiškia, kad tai nauja pagalba, apie kurią Komisijai nepranešta, o todėl ji yra neteisėta pagal SESV.
(150)
Galimos pagalbos atitikties tyrimas susidės iš dviejų dalių: pirmoje dalyje Komisija nagrinės paslaugas teikusioms įmonėms suteiktos pagalbos atitiktį, o antroje dalyje ji nagrinės galimos pagalbos, suteiktos skerdykloms ir išpjaustymo įmonėms, importuotojams ir sektoriuje Bendrijos mastu veikiantiems ūkinės veiklos vykdytojams, taip pat augintojams, atitiktį.
(151)
Kadangi tai pagalba, nuo 2002 m. finansuota iš parafiskalinio mokesčio, Komisija turi išnagrinėti tiek finansuotus veiksmus, t. y. pagalbą, tiek pagalbos finansavimą tuo atveju, jei finansavimas yra neatskiriama pagalbos priemonės dalis. Todėl Teismo požiūriu, kai pagalbos finansavimo būdas, ypač kai tai privalomos įmokos, yra neatskiriama pagalbos priemonės dalis, Komisija, atlikdama pagalbos tyrimą, būtinai turi atsižvelgti į finansavimo būdą (45). Kaip nurodyta šio sprendimo 135 konstatuojamojoje dalyje, pagalbos finansavimo būdas laikytinas neatskiriama pagalbos priemonės dalimi.
3. PAGALBOS ATITIKTIES TYRIMAS
3.1. TYRIMAS, ATSIŽVELGIANT Į PAGALBAI, APIE KURIĄ NEPRANEŠTA, TAIKOMAS NUOSTATAS
3.1.1. Pagalba paslaugas teikusioms įmonėms
a) Pagalbos atitiktis pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį
(152)
Draudimui, įtvirtintam SESV 107 straipsnio 1 dalyje, taikomos išimtys.
(153)
Remiantis Teisingumo Teismo praktika, kompensacijos už viešąsias paslaugas nėra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, jei jos patenkina tam tikras sąlygas (plg. šio sprendimo 89 konstatuojamąją dalį). Vis dėlto jei kompensacijos už viešąsias paslaugas šių sąlygų neatitinka, ir jei patenkinami bendrieji SESV 107 straipsnio 1 dalies taikomumo kriterijai, šios kompensacijos laikomos valstybės pagalba, kuri vis dėlto gali būti paskelbta suderinama su SESV pagal 106 straipsnio 2 dalį, jei ji reikalinga bendros ekonominės svarbos paslaugų veikimui ir neturi įtakos prekybos raidai taip, kad pakenktų Sąjungos interesams. Komisija nurodė sąlygas, kurios turi būti patenkintos, kad būtų pasiekta šios pusiausvyros. Dar savo Komunikate dėl Europos bendros svarbos paslaugų 2001 m. (46) Komisija nurodė, kad reikia užtikrinti, kad visi EB sutarties taisyklių apribojimai, pirmiausia konkurencijos ir su vidaus rinka susijusių laisvių, nebūtų didesni nei būtina tam, kad būtų gerai vykdoma viešųjų paslaugų misija. Visų pirma tai reiškia, kad atlygis neturi būti didesnis už grynąsias papildomas sąnaudas, kurias patiria atitinkamą viešąją paslaugą teikianti įmonė. Komisija šias sąlygas taip pat nurodė vėliau ir dokumente dėl Bendrijos vykdomos valstybės paramos viešosios paslaugos kompensacijos forma kontrolės (47) ir 2005 m. lapkričio 28 d. sprendime dėl 86 straipsnio 2 dalies taikymo (48). Dėl kompensacijos apskaičiavimo Komisija nurodė, kad kompensacija negali viršyti sumos, kurios reikia padengti sąnaudas, susidariusias vykdant viešosios paslaugos įsipareigojimus, atsižvelgiant į gautas pajamas ir pagrįstą pelną vykdant įsipareigojimus. Pagrįstą pelną gali sudaryti visas ar dalis konkrečios įmonės padidėjęs produktyvumas per sutartą ir ribotą laikotarpį, dėl kurio nesumažėja įmonei valstybės patikėtų paslaugų kiekis.
(154)
Bendrijos bendrųjų nuostatų dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma 18 punkte nurodyta, kad „pagrįstu pelnu“ reikia laikyti nuosavo kapitalo grąžos normą, kuria atsižvelgiama į riziką ar į rizikos nebuvimą, įmonės patiriamą dėl valstybės narės intervencijos, visų pirma jeigu valstybė narė suteikia išimtines arba specialiąsias teises. Paprastai ši norma neturi viršyti vidutinės atitinkamo sektoriaus pastarųjų metų normos. Jeigu tam tikruose sektoriuose nėra jokios įmonės, panašios į įmonę, kuriai patikėta teikti bendros ekonominės svarbos paslaugas, palyginimas galimas su kitose valstybėse narėse esančiomis arba prireikus su kituose sektoriuose veikiančiomis įmonėmis, su sąlyga, kad atsižvelgiama į kiekvienos įmonės ypatybes. Kad nustatytų, kas yra pagrįstas pelnas, valstybė narė gali nustatyti skatinamuosius kriterijus, susijusius, be kita ko, su teikiamos paslaugos kokybe ir produktyvumo prieaugį.
(155)
Kaip nurodyta šio sprendimo 99 ir paskesnėse konstatuojamosiose dalyse, Komisija iš Portugalijos valdžios institucijų pateiktų duomenų negali daryti išvados, kad kompensacija apskaičiuota atsižvelgiant į pagrįstą pelną, neviršijantį sektoriuje vyraujančios vidutinės normos. Komisijos tarnybos Portugalijos valdžios institucijų ne kartą prašė pateikti visus duomenis, kurių reikia, kad būtų galima nustatyti, ar nagrinėjamu atveju yra įvykdytos valstybės pagalbos, teikiamos bendros ekonominės svarbos paslaugos forma, išimties sąlygos. Iš tikrųjų Portugalijos valdžios institucijų pateikti duomenys nerodo, kad, siekiant nustatyti atitinkamame sektoriuje vyraujančią vidutinę normą, būtų buvęs atliktas palyginimas su kitomis įmonėmis.
(156)
Todėl Komisija negali daryti paslaugų teikėjams palankios išvados dėl pagalbos atitikties pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį.
b) Pagalbos atitiktis pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą
(157)
SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte numatyta, kad su bendrąja rinka galima laikyti suderinama pagalbą, skirtą tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, jei ji netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendrajam interesui. Kad pagalbai būtų galima pritaikyti šiame punkte numatytą išimtį, pagalba turi padėti nagrinėjamo sektoriaus plėtrai.
(158)
Nagrinėjamu atveju Portugalijos valdžios institucijos tvirtina įvertinusios visas sąnaudas, susijusias su žinduolių ir naminių paukščių šalutinių produktų surinkimo, perdirbimo ir naikinimo operacijomis nuo 1999 m. Nuo 2002 m. spalio mėn. sąnaudų, susijusių su tokiomis žinduolių ir naminių paukščių šalutinių produktų surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo operacijomis, finansavimas užtikrinamas pajamomis iš mokesčio skerdykloms, neiškaulinėtos galvijienos ir kiaulienos importuotojams ir Bendrijoje veiklą veikiantiems ūkinės veiklos subjektams, tai yra su neiškaulinėta galvijiena ir kiauliena dirbantiems ūkinės veiklos vykdytojams/jos gavėjams, jeigu jie patys nevykdo šių operacijų.
(159)
Pagal 2000-2006 m. Bendrijos gairių dėl valstybės pagalbos žemės ūkio sektoriuje (toliau - gairės) (49) 23.3 punktą ir Komisijos komunikatą dėl taisyklių, taikomų vertinant neteisėtą valstybės pagalbą, nustatymo (50) bet kokia neteisėta valstybės pagalba, kaip apibrėžta Reglamento (EB) Nr. 659/1999 1 straipsnio f punkte, turi būti vertinama pagal valstybės pagalbos suteikimo momentu galiojusias taisykles ir gaires. 2002 m. Komisija priėmė Bendrijos gaires dėl valstybės pagalbos, susijusios su USE tyrimais, kritusiais gyvūnais ir skerdyklų atliekomis. Šios gairės buvo taikomos 2003 m. sausio 1 d.-2006 m. gruodžio 31 d. (51) USE gairių 44 punkte numatyta principo, kad neteisėta pagalba turi būti vertinama pagal pagalbos suteikimo momentu galiojusias taisykles, išimtis, taikoma atvejams, konkrečiai susijusiems su skerdyklų atliekomis. Pagal USE gairių 47 punktą Komisija taikys gairių 11.4 punktu grindžiamus principus iki 2002 m. pabaigos suteiktai neteisėtai pagalbai, susijusiai su skerdyklų atliekomis. Todėl USE gairių 47 punktas yra reikiamas teisinis pagrindas nuo 1999 m. suteiktai pagalbai vertinti.
(160)
Pagal Bendrijos 2007-2013 m. valstybės pagalbos žemės ūkio ir miškų sektoriuose gairių 194 punkto c) papunktį nuo šių gairių įsigaliojimo 2007 m. sausio 1 d. Komisija nebetaiko USE gairių, išskyrus neteisėtą valstybės pagalbą, suteiktą iki 2007 m. sausio 1 d., nurodytą tų gairių 43 punkte ir tolimesniuose punktuose. Todėl USE gairių 47 punktas tebėra taikytina nuostata nuo 2003 m. sausio 1 d. suteiktai neteisėtai pagalbai, susijusiai su skerdyklų atliekomis.
(161)
USE gairių 47 punkte numatytos įvairios nuostatos, susijusios su skerdyklų atliekomis.
(162)
Remiantis USE gairių 47 punktu Komisija nuo 2001 m. sausio mėn. valstybės pagalbos, susijusios su skerdyklų atliekomis srityje yra priėmusi nemažai individualių sprendimų, pagal kuriuos leido pagalbą, kuria padengiama iki 100 % ypatingos grėsmės medžiagų, mėsos ir kaulų miltų ir šių produktų turinčių gyvūnų pašarų, kurie turėjo būti utilizuoti pagal naujus Bendrijos teisės aktus dėl USE, utilizavimo sąnaudų. Šie sprendimai visų pirma buvo grindžiami žemės ūkio gairių 11.4 punktu, atsižvelgus į trumpalaikį tokios pagalbos pobūdį ir į poreikį paisyti principo „teršėjas moka“. Komisija išimties tvarka pripažino, kad tokia pagalba teikiama ne tik gyvų gyvūnų produkcijos srityje veikiantiems ūkio subjektams, bet ir, pvz., skerdykloms. Komisija taikys tuos pačius principus neteisėtai valstybės pagalbai, iki 2002 m. pabaigos suteiktai panašioms sąnaudoms, susijusioms su naujaisiais Bendrijos teisės aktais dėl USE, nepaveikdama kitų Bendrijos teisės nuostatų laikymosi.
(163)
USE gairių 47 punkte primenama, jog Komisija išimties tvarka pripažino, kad tokia valstybės pagalba teikiama ir kitiems ūkio subjektams nei veikiantieji gyvų gyvūnų produkcijos srityje, pvz., skerdykloms. Anksčiau Komisija yra nusprendusi, kad tokia išimtis taip pat turėtų apimti kitas įmones, vykdančias su gyvų gyvūnų produkcija glaudžiai susijusias funkcijas, pvz., gyvūnų supirkimo įmones.
(164)
Remdamasi žemės ūkio gairių 11.4 punktu, Komisija leido suteikti iki 100 % pagalbą tikrosioms sąnaudoms, patiriamoms dėl tokių priemonių kaip sveikatos kontrolė, tyrimai ir kitokios atrankinės patikros, vaistų ir fitosanitarijos produktų pirkimo bei administravimo priemonės bei dėl derliaus sunaikinimo, su sąlyga, kad:
-
Bendrijos, nacionaliniu arba regioniniu lygmeniu yra nustatyta tinkama nagrinėjamos ligos prevencijos, priežiūros ar pašalinimo programa,
-
ligos kelia nerimą valdžios insitucijoms,
-
pagalbos priemonėmis siekiama prevencijos ir (arba) žalos atlyginimo,
-
pagalba yra suderinama su Bendrijos veterinarijos ir fitosanitarijos teisės aktais.
(165)
Pagal USE gairių 47 punktą taikomi ir šie principai.
(166)
USE - tai užkrečiamoji liga, pražūtinga žmogaus sveikatai. Apie gyvūnų ligos pirminį židinį būtina pranešti tiesiogiai Komisijai ir kitoms valstybėms narėms (52). Pagalbos priemonės tikslas yra užtikrinti, kad su surinkimu, gabenimu, perdirbimu ir sunaikinimu susijusios būtinos prevencijos priemonės būtų įgyvendintos laikantis 1999-2005 m. mėsos sektoriuje galiojusių veterinarijos teisės aktų.
(167)
Šiuo atžvilgiu Komisija pažymi, kad Portugalija nurodė nuo 1999 m. iki 2002 m. pabaigos dengusi visas su žinduolių ir paukščių mėsos šalutinių produktų surinkimu, perdirbimu ir naikinimo susijusių veiksmų išlaidas, atsižvelgdama į Komisijos patvirtintas neatidėliotinas priemones pagal Sprendimą 98/653/EB, kuriuo draudžiama eksportuoti mėsos, kaulų miltus bei žinduolių mėsos ir kaulų miltus. Ji taip pat pažymi, kad Portugalijai taikytos galvijienos embargo priemonės atšauktos tik priėmus reglamentą (EB) Nr. 1993/2004.
(168)
Komisija taip pat pabrėžia, kad pagal USE gairių 33 ir 34 punktą įmonės parinktos ir jos atlyginta pagal rinkos principus, be diskriminacijos (žr. šio sprendimo 21 ir tolesnes konstatuojamąsias dalis); šiuo atveju Komisija gali sutikti su tuo, kad atsižvelgdamos į priemonių neatidėliotiną pobūdį, Portugalijos valdžios institucijos paslaugų teikėjus pasirinko pagal 1999 m. birželio 8 d. įstatyminį potvarkį Nr. 197/99, kuriuo pagal Portugalijos valdžios institucijų suteiktą informaciją yra perkeliamos Direktyvos 97/52/EB nuostatos, nesuorganizavusios viešųjų pirkimų (žr. šio sprendimo 24 konstatuojamąją dalį).
(169)
Portugalijos valdžios institucijos nurodė, kad pagal įstatyminį potvarkį Nr. 197/2002 buvo numatyta laikytis įsipareigojimų, numatytų pagal Tarybos sprendimą 2000/766/EB, drauge laikantis principo „teršėjas moka“ (žr. šio sprendimo 65 ir 66 konstatuojamąsias dalis). Jos patvirtino, kad ištekliai negalėjo būti panaudoti galimai konkurencinei veiklai, kurią būtų galėjusios vykdyti paslaugas teikusios įmonės, kadangi šios įmonės iš tikrųjų užsiėmė tik gyvūninių šalutinių produktų surinkimu, perdirbimu, vežimu ir naikinimu.
(170)
Komisija taip pat konstatuoja, kad atsakomybė už paslaugą ir jos finansavimą buvo perkelta ūkinės veiklos vykdytojams, kartu įvedus pereinamąjį laikotarpį pagal įstatyminiu potvarkiu Nr. 244/2003 įvestą sistemą.
(171)
Dėl išskirtinių aplinkybių ir neatidėliotinos padėties, kurią 1999-2004 m. sukėlė USE plitimo pavojus, ir dėl to, kad pagal įstatyminiu potvarkiu Nr. 244/2003 numatytas palaipsnis atsakomybės už paslaugas ir jų finansavimą perdavimas sektoriuje veikiantiems ūkinės veiklos vykdytojams, Komisija mano, kad šią pagalbą galima laikyti trumpalaike, o ilguoju laikotarpiu laikomasi principo „teršėjas moka“.
(172)
Tad Komisija, remdamasi turima informacija, gali padaryti išvadą, kad nuo 1999 m. iki 2002 m. pabaigos suteiktai pagalbai galima pritaikyti išimtį, numatytą pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį.
(173)
Dėl pagalbos, suteiktos nuo 2003 m. iki 2005 m. pabaigos, Komisija, atsižvelgdama į neatidėliotiną padėtį iki pat 2004 m. pabaigos ir į tai, kad pagal įstatyminį potvarkį numatyta laipsniška atsakomybės ir paslaugų finansavimo perdavimas, kaip nurodyta pirmiau, mano, kad pagalbą galima laikyti suderinamą ir atitinkančią USE gairių 47 punkto nuostatas, jei ji atitinka tikrąsias suteiktų paslaugų sąnaudas.
(174)
Kaip nurodyta šio sprendimo 100 konstatuojamojoje dalyje, Portugalijos valdžios institucijos įrodė, kad 1999-2005 m. laikotarpiu pagalba atitiko paslaugas teikusių įmonių tikrąsias sąnaudas.
(175)
Tad Komisija, remdamasi turima informacija, daro išvadą, kad nuo 2003 m. iki 2005 m. lapkričio mėn. suteiktai pagalbai galima pritaikyti išimtį, numatytą pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį.
3.1.2. Pagalba skerdykloms, išpjaustymo įmonėms, importuotojams, Bendrijoje veiklą vykdantiems sektoriaus ūkinės veiklos vykdytojams ir augintojams
(176)
Kaip Komisija nurodė šio sprendimo 166 konstatuojamojoje dalyje, 1999-2004 m. dėl USE išplitimo pavojaus Portugalijoje susidarė išskirtinės aplinkybės ir neatidėliotina padėtis. Atsižvelgdama į šią išskirtinę situaciją ir dėl to, kad įstatyminiu potvarkiu Nr. 244/2003 numatytas laipsniškas atsakomybės ir finansavimo perdavimas sektoriuje veikiantiems ūkinės veiklos vykdytojams, Komisija mano, kad šią pagalbą galima laikyti trumpalaike, o ilguoju laikotarpiu laikomasi principo „teršėjas moka“. Atsižvelgdama į savo ankstesnę praktiką, šiuo atveju Komisija mano, kad pagalba pagal USE gairių 47 punktą išimtine tvarka galėjo būti suteikta kitiems sektoriaus ūkinės veiklos vykdytojams, pirmiausia skerdykloms, išpjaustymo įmonėms, importuotojams, Bendrijoje veiklą vykdantiems sektoriaus ūkinės veiklos vykdytojams.
(177)
Kaip ir paslaugą teikusių įmonių atveju Komisija mano, kad pagalba buvo suteikta nepažeidžiant USE gairių 47 punkte nustatytų principų.
(178)
Tad skerdyklų, išpjaustymo įmonių, importuotojų, Bendrijoje veiklą vykdančių sektoriaus ūkinės veiklos vykdytojų atveju Komisija gali daryti išvadą, kad suteiktai pagalbai galima pritaikyti išimtį, numatytą pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį.
(179)
Dėl augintojų Komisija taip pat daro išvadą, kad dėl šio sprendimo 160 ir tolesnėse konstatuojamosiose dalyse išdėstytų motyvų pagalba buvo suteikta nepažeidžiant USE gairių 47 punkte nustatytų principų ir jai galima pritaikyti išimtį, numatytą pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį.
3.2. PAGALBOS FINANSAVIMAS
(180)
Nuo 2002 m. spalio mėn., kai įsigaliojo įstatyminis potvarkis Nr. 197/2002, išlaidos, susijusios su žinduolių ir paukščių mėsos šalutinių produktų surinkimu, vežimu, perdirbimu ir naikinimu, finansuojamos iš parafiskalinio mokesčio, taikomo skerdykloms, jautienos, veršienos ir kiaulienos su kaulais importuotojams ir Bendrijos ribose veikiantiems ūkinės veiklos vykdytojams (t. y. jautienos, veršienos ir kiaulienos su kaulais ūkinės veiklos vykdytojams/gavėjams), pajamų.
(181)
Vadovaudamasi Teisingumo Teismo praktika (53), Komisija paprastai mano, kad valstybės pagalbos finansavimas iš privalomų mokesčių gali turėti įtakos prekybai, nes jam būdingas apsauginis poveikis, išeinantis už pačios pagalbos ribų. Nagrinėjami mokesčiai iš tikrųjų yra privalomi. Vadovaudamasi ta pačia Teismo praktika, Komisija mano, kad pagalba negali būti finansuojama iš parafiskalinių mokesčių, taikomų ir iš kitų valstybių narių importuotiems produktams.
(182)
Atsižvelgiant į šią Teismo praktiką ir į tai, kad pagalba suteikta iš valstybės biudžeto ir todėl yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnį, reikia patikrinti, ar ji pasižymi diskriminaciniu pobūdžiu, pažeidžiančiu SESV 110 straipsnio nuostatas tuo, kad apmokestinami ir iš kitų valstybių narių įvežti produktai.
(183)
Portugalijos valdžios institucijos importuotos neiškaulinėtos mėsos apmokestinimą grindė tuo, kad šiems įvežtiems produktams buvo galima pasinaudoti esama tvarka taip pat, kaip ir vidaus produktams, nes neiškaulinėta mėsa reiškia ir tai, kad yra šalutinių produktų, dėl kurių teikiamos surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo paslaugos.
(184)
Komisijos turimomis žiniomis, apmokestintos buvo skerdyklos ir skerdenos, skerdenos pusių ir kitų neiškaulinėtų galvijų ir kiaulių dalių importuotojai (žr. įstatyminio potvarkio Nr. 197/2002 2 straipsnio 2 dalį), o mokesčiai naudojami už žinduolių ir paukščių mėsos šalutinių produktų surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo paslaugas (žr. įstatyminio potvarkio Nr. 197/2002 1 straipsnio 1 dalį).
(185)
Ši informacija verčia Komisiją abejoti dėl atitikties tarp mokesčio, surinkto iš mokėtojų, ir jų gautų paslaugų. Komisija nustatė, kad ji negali atmesti galimybės, kad egzistuoja galimai iš kitų valstybių narių importuotus produktus (už kuriuos būtina sumokėti mokestį) diskriminuojanti sistema.
(186)
Po to Portugalijos valdžios institucijos patikino, kad paukštienos šalutinių produktų surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo paslaugos nebuvo finansuojamos iš mokesčių, surinktų iš skerdyklų, skerdenos, skerdenos pusių ir kitų neiškaulinėtų galvijų ir kiaulių dalių importuotojų. Pagal įstatyminio potvarkio Nr. 197/2002 1 priedą jos finansuotos iš paukščių skerdyklų, kurios neskatino paukščių skerdimo metu susidariusių šalutinių produktų surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo, surinktais mokesčiais; Paukščių skerdienos importuotojai ir su ja dirbantys ūkinės veiklos vykdytojai nuo mokesčio atleisti, nes importuota paukščių skerdiena dažniausiai šalutinių produktų nepagamina.
(187)
Tačiau dėl skerdienos, skerdienos pusių ir kitų neiškaulinėtų galvijų ir kiaulių dalių importuotojų ir jomis dirbančių ūkinės veiklos vykdytojų Portugalijos valdžios institucijos pagrindė, kad iš neiškaulinėtų dalių susidaro šalutinių produktų.
(188)
Jau nuo įsakymo pateikti informaciją ir vėliau pradedant procedūrą Komisija Portugalijos valdžios institucijų prašė patikinti, ar importuotiems produktams gali būti taikomas tas pats mechanizmas kaip ir vidaus produktams ir skaičiais įrodyti, kad per atitinkamą ataskaitinį laikotarpį suma, gauta mokesčiu apmokestinus neiškaulinėtą galvijieną ir kiaulieną iš kitų valstybių narių, atitinka paslaugų, suteiktų tik šiems produktams, kainą (žr. sprendimo dėl procedūros pradėjimo 37 dalies h punktą).
(189)
Portugalijos valdžios institucijos patikino, kad neiškaulinėtos mėsos importuotoms dalims teiktos tos pačios mėsos šalutinių produktų surinkimo, vežimo, perdirbimo ir naikinimo paslaugos, kaip ir vidaus produktams, tačiau jos nepateikė tikslių ir teiginius patvirtinančių skaičių.
(190)
Todėl iš Komisijai pateiktos informacijos negalima padaryti išvados, kad įstatyminiu potvarkiu Nr. 197/2002 įvestas mokestis, kuris buvo renkamas ir nuo importuotų produktų, atitiko sumą, atitinkančią paslaugas, kurios suteiktos už šių produktų pagamintus šalutinius produktus, ir kad importuotiems produktams gali būti suteiktos paslaugos, finansuojamos pagal pagalbos priemonę lygiai taip pat, kaip ir vidaus produktams.
(191)
Pagal įstatyminio potvarkio Nr. 244/2003 3 straipsnio 2 dalį skerdyklos, išpjaustymo įmonės, inkubatoriai, kiaušinių pramonės įmonės turėjo mokėti įstatyminio potvarkio Nr. 197/2002 1 priede nustatytus mokesčius. Tai negaliojo organizacijoms, kurioms taikoma šiame potvarkyje numatyta alternatyvi tvarka, kurios mokėjo 2 priede nustatytus mokesčius, kol bus patvirtintas 3 kategorijai priklausančių medžiagų naikinimo planas. Už 1 ir 2 kategorijai priklausančių medžiagų naikinimą iki plano patvirtinimo reikėjo mokėti 0,35 EUR už medžiagos kg (įstatyminio potvarkio Nr. 244/2003 5 straipsnio 1 dalis).
(192)
Dėl dalinių pakeitimų, kurie į apmokestinimo sistemą buvo įvesti įstatyminiu potvarkiu Nr. 244/2003, Komisija Portugalijos valdžios institucijų paprašė įrodyti, kad importuotų produktų atžvilgiu pirmiau nurodytos paslaugos galėjo būti taikomos lygiai tokiu pat mastu kaip ir vidaus produktų atžvilgiu.
(193)
Portugalijos valdžios institucijos patvirtino, kad įstatyminiu potvarkiu Nr. 244/2003 įvestas mokestis buvo pagrįstas realiai pagamintais šalutiniais produktais, o importuotiems produktams pirmiau nurodytos paslaugos galėjo būti teikiamos lygiai tokiu pat mastu kaip ir vidaus produktams; tačiau Komisija nurodo, kad Portugalijos valdžios institucijos nepateikė šiuos teiginius patvirtinančių skaičių.
(194)
Todėl neturėdama patvirtinančių duomenų, Komisija negali padaryti išvados, kad įstatyminiu potvarkiu Nr. 244/2003 įvestas mokestis, kuris buvo renkamas ir nuo importuotų produktų, atitiko sumą, atitinkančią paslaugas, kuriuos suteiktos už šių importuotų produktų pagamintus šalutinius produktus, ir kad importuotiems produktams gali būti suteiktos paslaugos, finansuojamos pagal pagalbos priemonę lygiai taip pat, kaip ir vidaus produktams.
(195)
Komisija konstatuoja, kad įstatyminiu potvarkiu Nr. 197/2002 įvesta apmokestinimo sistema ir įstatyminio potvarkio Nr. 244/2003 3 straipsnio 2 dalimi ir 5 straipsnio 2 dalimi įvestomis pereinamojo laikotarpio priemonėmis, yra nesuderinamas su SESV 110 straipsnio nuostatomis dėl galimai diskriminacinės sistemos buvimo iš kitų valstybių narių įvežtų produktų atžvilgiu, už kuriuos taip pat imamas mokestis.
VI. IŠVADOS
(196)
Komisija apgailestauja, kad Portugalija, pažeisdama SESV 108 straipsnio 3 dalies nuostatas, neteisėtai suteikė pagalbą skerdyklos atliekų surinkimui, vežimui, perdirbimui ir naikinimui.
(197)
Pagalba skerdyklos atliekų surinkimui, vežimui, perdirbimui ir naikinimui suteikta nepažeidžiant pagalbos gavėjams taikytinų Bendrijos teisės aktų nuostatų. Tačiau šios pagalbos finansavimas, pagrįstas įstatyminiu potvarkiu Nr. 197/2002 įvesta apmokestinimo sistema ir įstatyminio potvarkio Nr. 244/2003 3 straipsnio 2 dalimi ir 5 straipsnio 2 dalimi įvestomis pereinamojo laikotarpio priemonėmis, yra nesuderinamas su vidaus rinka dėl galimai diskriminacinio jo poveikio iš kitų valstybių narių įvežtų produktų atžvilgiu, už kuriuos taip pat imamas mokestis.
(198)
Komisija mano, kad šiuo konkrečiu atveju dera priimti sprendimą su išlyga, pasinaudojant galimybe, kurią suteikia Reglamento (EB) Nr. 659/1999 7 straipsnio 4 dalis, pagal kurią Komisija gali pateikti savo teigiamą sprendimą su sąlygomis, jai leidžiančiomis pripažinti atitiktį vidaus rinkai ir įsipareigojimams, leidžiančiais kontroliuoti, kaip laikomasi jos sprendimo.
(199)
Kad atitaisytų SESV 110 straipsnio pažeidimą ir taip atgaline data pašalintų galimą diskriminaciją, Portugalija per Komisijos nustatytą laiką ir Komisijos nustatytomis sąlygomis turi grąžinti pajamas, gautas apmokestinus kitų valstybių narių produktus. Atitaisius šį pažeidimą, minėta pagalba bus laikoma atitinkančia sutartį.
(200)
Sąlygas, kurių būtina laikytis grąžinant pajamas, nustato Komisija. Taigi Portugalija minėtą mokestį mokėjusiems asmenims turi grąžinti tą mokesčio už kitų valstybių narių įvežamus produktus dalį, kurią jie sumokėjo nuo mokesčio įsigaliojimo dienos, numatytos pagal įstatyminį potvarkį Nr. 197/2002, iki šio mokesčio taikymo pabaigos, baigus galioti įstatyminiu potvarkiu Nr. 244/2003 įvestoms pereinamojo laikotarpio nuostatoms. Portugalija tai turi atlikti laikydamasi šių sąlygų:
-
jei mokestį mokėję asmenys gali pateikti įrodymų, kad mokesčiu buvo apmokestinti iš kitų valstybių narių importuojami produktai, jie gali reikalauti, kad būtų sugrąžinta šio mokesčio pajamų dalis, skirta finansuoti paslaugas, naudingas tik vidaus produktams. Šie kompensacijos reikalavimai pateikiami per tam tikrą laiką, nustatytą remiantis nacionaline teise, bet jokiu būdu jis negali būti trumpesnis negu šeši mėnesiai nuo šio sprendimo paskelbimo,
-
Portugalija nustatys nevienodų sąlygų taikymo importuojamų produktų atžvilgiu apimtį. Tam Portugalija turi ataskaitiniu laikotarpiu patikrinti, kaip bendra suma, gauta minėtu mokesčiu apmokestinus vidaus produktus, atitinka naudą, suteiktą tik šiems produktams,
-
pinigai turi būti grąžinti ne vėliau kaip per šešis mėnesius nuo reikalavimo pateikimo,
-
į grąžinamas sumas turi įeiti ir palūkanos, skaičiuojamos nuo mokesčių gavimo dienos iki tikrosios grąžinimo dienos. Šios palūkanos skaičiuojamos remiantis pamatine palūkanų norma, Komisijos nustatyta taikant orientacinių ir diskonto normų nustatymo metodą (54),
-
Portugalijos valdžios institucijos pripažįsta visus pagrįstus asmenų, sumokėjusių mokestį už iš kitų valstybių narių įvežamus produktus, įrodymus,
-
susigrąžinimo teisei negali būti taikomos kitos sąlygos, ypač ta, kad mokestis nebuvo perduotas,
-
jei mokestis dar nesumokėtas, Portugalijos valdžios institucijos atsisako mokėti dalį, proporcingą tai, kuri tenka iš kitų valstybių narių įvežamiems produktams, kuri, kaip įrodyta, yra skirta finansuoti dalį pagalbos, naudingos tik vidaus produktams. Jos taip pat atsisako reikalauti galimų susijusių delspinigių,
-
kai to reikalauja Komisija, Portugalija įsipareigoja pateikti išsamią ataskaitą, įrodančią, kad grąžinimo priemonė tinkamai įgyvendinta,
-
jei tiems patiems produktams, kurie Portugalijoje apmokestinti šiuo mokesčiu, taikytas panašios paskirties mokestis ir kitoje valstybėje narėje, mokestį sumokėjusiems asmenims Portugalijos valdžios institucijos įsipareigoja grąžinti dalį, sumokėtą už įvežtus kitų valstybių narių produktus,
-
Portugalija įsipareigoja supažindinti su šiuo sprendimu visus galimus mokesčio mokėtojus,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Portugalijos 1998 m. gruodžio 4 d. įstatyminiu potvarkiu Nr. 393-B/98 suteikta valstybės pagalba su vidaus rinka yra suderinama.
2 straipsnis
1. Portugalijos 2002 m. rugsėjo 25 d. įstatyminiu potvarkiu Nr. 197/2002 bei 2003 m. spalio 7 d. įstatyminio potvarkio Nr. 244/2003 3 straipsnio 2 dalimi įvestomis pereinamojo laikotarpio nuostatomis remiantis suteikta valstybės pagalba su vidaus rinka suderinama, su sąlyga, kad Portugalija mokesčio mokėtojams grąžintų mokesčio dalį, kurią jie sumokėjo nuo mokesčio įsigaliojimo dienos, numatytos pagal įstatyminį potvarkį Nr. 197/2002, iki šio mokesčio taikymo pabaigos, baigus galioti įstatyminiu potvarkiu Nr. 244/2003 įvestoms pereinamojo laikotarpio nuostatoms.
2. Portugalija tai turi atlikti laikydamasi šių sąlygų:
-
jei mokestį mokėję asmenys gali pateikti įrodymų, kad mokesčiu buvo apmokestinti iš kitų valstybių narių importuojami produktai, jie gali reikalauti, kad būtų sugrąžinta šio mokesčio pajamų dalis, skirta finansuoti paslaugas, naudingas tik vidaus produktams. Šie kompensacijos prašymai pateikiami per tam tikrą laiką, nustatytą remiantis nacionaline teise, bet jokiu būdu jis negali būti trumpesnis negu šeši mėnesiai nuo šio sprendimo paskelbimo,
-
Portugalija nustatys nevienodų sąlygų taikymo importuojamų produktų atžvilgiu apimtį. Tam Portugalija turi ataskaitiniu laikotarpiu patikrinti, kaip bendra suma, gauta minėtu mokesčiu apmokestinus vidaus produktus, atitinka naudą, suteiktą tik šiems produktams,
-
pinigai turi būti grąžinti ne vėliau kaip per šešis mėnesius nuo reikalavimo pateikimo,
-
į grąžinamas sumas turi įeiti ir palūkanos, skaičiuojamos nuo mokesčių gavimo dienos iki tikrosios grąžinimo dienos. Šios palūkanos skaičiuojamos remiantis pamatine palūkanų norma, Komisijos nustatyta taikant orientacinių ir diskonto normų nustatymo metodą, (55)
-
Portugalijos valdžios institucijos pripažįsta visus pagrįstus asmenų, sumokėjusių mokestį už iš kitų valstybių narių įvežamus produktus, įrodymus,
-
susigrąžinimo teisei negali būti taikomos kitos sąlygos, ypač ta, kad mokestis nebuvo perduotas,
-
jei mokestis dar nesumokėtas, Portugalijos valdžios institucijos atsisako mokėti dalį, proporcingą tai, kuri tenka iš kitų valstybių narių įvežamiems produktams, kuri, kaip įrodyta, yra skirta finansuoti dalį pagalbos, naudingos tik vidaus produktams. Jos taip pat atsisako reikalauti galimų susijusių delspinigių,
-
kai to reikalauja Komisija, Portugalija įsipareigoja pateikti išsamią ataskaitą, įrodančią, kad grąžinimo priemonė tinkamai įgyvendinta,
-
jei tiems patiems produktams, kurie Portugalijoje apmokestinti šiuo mokesčiu, taikytas panašios paskirties mokestis ir kitoje valstybėje narėje, mokestį sumokėjusiems asmenims Portugalijos valdžios institucijos įsipareigoja grąžinti dalį, sumokėtą už įvežtus kitų valstybių narių produktus,
-
Portugalija įsipareigoja supažindinti su šiuo sprendimu visus galimus mokesčio mokėtojus.
3 straipsnis
Portugalija per du mėnesius nuo šio sprendimo paskelbimo dienos praneša Komisijai apie priemones, kurių ji ėmėsi, kad jį įgyvendintų.
4 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Portugalijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2011 m. liepos 13 d.