NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 248/2010
ze dne 24. března 2010
o změně nařízení (ES) č. 1484/95, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu dodatečných dovozních cel a určují reprezentativní ceny v odvětví drůbežího masa a vajec, jakož i pro vaječný albumin, a nařízení (ES) č. 504/2007, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu dodatečných dovozních cel v odvětví mléka a mléčných výrobků
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty („jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (1), a zejména na čl. 143 písm. b) ve spojení s článkem 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 614/2009 ze dne 7. července 2009 o společném obchodním režimu pro vaječný albumin a mléčný albumin (2), a zejména na čl. 3 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ustanovení čl. 3 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 1484/95 (3) a čl. 4 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 504/2007 (4) stanoví, že pokud je dovozní cena CIF zásilky vyšší než použitá reprezentativní cena, musí dovozce složit jistotu podle čl. 248 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (5), rovnající se dodatečnému clu, které by zaplatil, jestliže by výpočet dodatečného cla byl proveden na základě reprezentativní ceny použité pro dotčený produkt.
(2)
Pro podobný případ však čl. 38 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru (6), stanoví, že dovozce má složit jistotu uvedenou v čl. 248 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2454/93, která se rovná rozdílu mezi částkou dodatečného dovozního cla vypočtenou na základě reprezentativní ceny použitelné pro dotčený produkt a částkou dodatečného dovozního cla vypočtenou na základě dovozní ceny CIF dotčené zásilky.
(3)
V zájmu harmonizace metod výpočtu použitelných v různých odvětvích je třeba sjednotit metodu uvedenou v čl. 3 odst. 3 nařízení (ES) č. 1484/95 a čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 504/2007 s metodou uvedenou v čl. 38 odst. 3 nařízení (ES) č. 951/2006.
(4)
V čl. 3 odst. 4 nařízení (ES) č. 1484/95 a čl. 4 odst. 4 nařízení (ES) č. 504/2007 jsou stanoveny lhůty, během nichž má dovozce prokázat, že zásilka byla prodána za podmínek, které potvrzují správnost dovozní ceny CIF. Zdá se, že v praxi se postup pro dovoz a prodej zboží v rámci tohoto režimu výrazně změnil. Jestliže se dříve nákupem ve třetí zemi, propuštěním zboží do volného oběhu a prodejem ve Společenství zabýval jeden hospodářský subjekt, v současnosti se těmito různými operacemi zabývá několik hospodářských subjektů, což často dodržení uvedených lhůt znemožňuje. Je proto vhodné tyto lhůty prodloužit.
(5)
Nařízení (ES) č. 1484/95 a (ES) č. 504/2007 by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(6)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro společnou organizaci zemědělských trhů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 3 nařízení (ES) č. 1484/95 se odstavce 3 a 4 nahrazují tímto:
„3. V případě uvedeném v odstavci 2 musí dovozce složit jistotu uvedenou v čl. 248 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2454/93, která se rovná rozdílu mezi částkou dodatečného dovozního cla vypočtenou na základě reprezentativní ceny použitelné pro dotčený produkt a částkou dodatečného dovozního cla vypočtenou na základě dovozní ceny CIF dotčené zásilky.
4. Dovozce má lhůtu dvou měsíců od prodeje dotčených produktů, avšak maximálně devět měsíců ode dne přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu, aby prokázal, že zásilka byla prodána za podmínek, které potvrzují reálnost cen uvedených v odstavci 2. Při nedodržení některé ze dvou výše uvedených lhůt dojde k propadnutí složené jistoty. Nicméně tuto lhůtu devíti měsíců může příslušný orgán prodloužit až o tři měsíce, a to na základě žádosti, kterou musí dovozce řádně odůvodnit.
Složená jistota se uvolní v tom rozsahu, ve kterém je celním orgánům poskytnut uspokojivý důkaz o podmínkách prodeje. Pokud tomu tak není, jistota propadá a použije se na zaplacení dodatečných cel.“
Článek 2
V článku 4 nařízení (ES) č. 504/2007 se odstavce 3 a 4 nahrazují tímto:
„3. V případě uvedeném v odstavci 2 musí dovozce složit jistotu uvedenou v čl. 248 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 (7), která se rovná rozdílu mezi částkou dodatečného dovozního cla vypočtenou na základě reprezentativní ceny použitelné pro dotčený produkt a částkou dodatečného dovozního cla vypočtenou na základě dovozní ceny CIF dotčené zásilky.
4. Dovozce má lhůtu dvou měsíců od prodeje dotčených produktů v rámci lhůty devíti měsíců ode dne přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu, aby prokázal, že zásilka byla prodána za podmínek, které potvrzují reálnost cen uvedených v odstavci 2. Nedodržení některé z těchto lhůt má za následek propadnutí složené jistoty. Devítiměsíční lhůtu může prodloužit příslušný úřad, nejdéle však o tři měsíce, a to na základě řádně doložené žádosti dovozce.
Složená jistota se uvolní v tom rozsahu, ve kterém je celním orgánům poskytnut uspokojivý důkaz o podmínkách prodeje. Pokud tomu tak není, jistota propadá a použije se na zaplacení dodatečných cel.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. května 2010.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 24. března 2010.
KOMISIJOS REGLAMENTAS (ES) Nr. 248/2010
2010 m. kovo 24 d.
kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (EB) Nr. 1484/95, nustatantis išsamias papildomų importo muitų sistemos taikymo taisykles ir tipines kainas paukštienos bei kiaušinių sektoriams ir kiaušinių albuminui, ir Reglamentas (EB) Nr. 504/2007, nustatantis išsamias papildomų importo muitų pieno ir pieno produktų sektoriuje tvarkos taikymo taisykles
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
atsižvelgdama į 2007 m. spalio 22 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1234/2007, nustatantį bendrą žemės ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas (Bendrą bendro žemės ūkio rinkų organizavimo reglamentą) (1), ypač į jo 143 straipsnio b punktą kartu su 4 straipsniu,
atsižvelgdama į 2009 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 614/2009 dėl bendros prekybos ovalbuminu ir laktalbuminu sistemos (2), ypač į jo 3 straipsnio 4 dalį,
kadangi:
(1)
Komisijos reglamento (EB) Nr. 1484/95 (3) 3 straipsnio 3 dalyje ir Komisijos reglamento (EB) Nr. 504/2007 (4) 4 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad, jei siuntos CIF importo kaina aukštesnė nei taikytina tipinė kaina, importuotojas turi sumokėti 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas (5), 248 straipsnio 1 dalyje nurodytą užstatą, kurio suma lygi papildomo muito sumai, kurią jis būtų sumokėjęs, jeigu papildomas muitas būtų apskaičiuotas remiantis tipine atitinkamam produktui taikytina kaina.
(2)
Tačiau panašiu atveju 2006 m. birželio 30 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 951/2006, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 318/2006 įgyvendinimo taisykles dėl prekybos su trečiosiomis šalimis cukraus sektoriuje (6), 38 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad importuotojas turi sumokėti Reglamento (EEB) Nr. 2454/93 248 straipsnio 1 dalyje nurodytą užstatą, kurio suma lygi papildomo importo muito sumos, apskaičiuotos remiantis atitinkamam produktui taikytina tipine kaina, ir papildomo importo muito sumos, apskaičiuotos remiantis atitinkamos siuntos CIF importo kaina, skirtumui.
(3)
Siekiant suvienodinti skirtinguose sektoriuose taikomus apskaičiavimo metodus tikslinga suderinti Reglamento (EB) Nr. 1484/95 3 straipsnio 3 dalyje ir Reglamento (EB) Nr. 504/2007 4 straipsnio 3 dalyje nustatytą metodą su Reglamento (EB) Nr. 951/2006 38 straipsnio 3 dalyje nustatytu metodu.
(4)
Reglamento (EB) Nr. 1484/95 3 straipsnio 4 dalyje ir Reglamento (EB) Nr. 504/2007 4 straipsnio 4 dalyje nustatyti laikotarpiai, per kuriuos importuotojas turi pateikti įrodymus, kad siunta buvo realizuota pagal CIF importo kainų teisingumą patvirtinančias sąlygas. Paaiškėjo, kad iš tiesų pagal šią sistemą vykdoma prekių importo ir pardavimo procedūra labai pasikeitė. Anksčiau pirkimu trečiojoje šalyje, išleidimu į laisvą apyvartą ir pardavimu Bendrijoje paprastai užsiimdavo vienas ūkinės veiklos vykdytojas, o dabar skirtingas operacijas vykdo keli ūkinės veiklos vykdytojai, todėl į tuos laikotarpius dažnai neįmanoma atsižvelgti. Todėl tuos laikotarpius tikslinga pratęsti.
(5)
Todėl reglamentus (EB) Nr. 1484/95 ir (EB) Nr. 504/2007 reikėtų atitinkamai iš dalies pakeisti.
(6)
Šiame reglamente nustatytos priemonės atitinka Bendro žemės ūkio rinkų organizavimo vadybos komiteto nuomonę,
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
1 straipsnis
Reglamento (EB) Nr. 1484/95 3 straipsnio 3 ir 4 dalys pakeičiamos taip:
„3. 2 dalyje nurodytu atveju importuotojas privalo sumokėti Reglamento (EEB) Nr. 2454/93 248 straipsnio 1 dalyje nurodytą užstatą, kurio suma lygi papildomo importo muito sumos, apskaičiuotos remiantis atitinkamam produktui taikytina tipine kaina, ir papildomo importo muito sumos, apskaičiuotos remiantis atitinkamos siuntos CIF importo kaina, skirtumui.
4. Importuotojas, pardavęs produktus per devynis mėnesius nuo produktų išleidimo į laisvą apyvartą deklaracijos priėmimo datos, per du mėnesius nuo atitinkamų produktų pardavimo įrodo, kad siunta buvo realizuota pagal 2 dalyje nurodytų kainų teisingumą patvirtinančias sąlygas. Jei nesilaikoma kurio nors iš šių terminų, sumokėtas užstatas negrąžinamas. Tačiau kompetentinga institucija, gavusi tinkamai pagrįstą importuotojo prašymą, devynių mėnesių laikotarpį gali pratęsti daugiausia trims mėnesiams.
Sumokėtas užstatas grąžinamas, jei muitinės institucijoms pateikiamas jas tenkinantis įrodymas, kad buvo laikomasi realizavimo sąlygų. Priešingu atveju užstatas konfiskuojamas ir panaudojamas papildomiems muitams sumokėti.“
2 straipsnis
Reglamento (EB) Nr. 504/2007 4 straipsnio 3 ir 4 dalys pakeičiamos taip:
„3. 2 dalyje nurodytu atveju importuotojas privalo sumokėti Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93 (7) 248 straipsnio 1 dalyje nurodytą užstatą, kurio suma lygi papildomo importo muito sumos, apskaičiuotos remiantis atitinkamam produktui taikytina tipine kaina, ir papildomo importo muito sumos, apskaičiuotos remiantis atitinkamos siuntos CIF importo kaina, skirtumui.
4. Importuotojas, pardavęs produktus per devynis mėnesius nuo produktų išleidimo į laisvą apyvartą deklaracijos priėmimo datos, per du mėnesius nuo atitinkamų produktų pardavimo įrodo, kad siunta buvo realizuota pagal 2 dalyje nurodytų kainų teisingumą patvirtinančias sąlygas. Jei nesilaikoma kurio nors iš šių terminų, sumokėtas užstatas negrąžinamas. Tačiau kompetentinga institucija, gavusi tinkamai pagrįstą importuotojo prašymą, devynių mėnesių laikotarpį gali pratęsti daugiausia trims mėnesiams.
Sumokėtas užstatas grąžinamas, jei muitinės institucijoms pateikiamas jas tenkinantis įrodymas, kad buvo laikomasi realizavimo sąlygų. Priešingu atveju užstatas konfiskuojamas ir panaudojamas papildomiems muitams sumokėti.
3 straipsnis
Šis reglamentas įsigalioja septintą dieną nuo jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Jis taikomas nuo 2010 m. gegužės 1 d.
Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2010 m. kovo 24 d.