ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. dubna 2011
o opatřeních učiněných Dánskem (C 2/03) ve prospěch TV2/Danmark
(oznámeno pod číslem K(2011) 2612)
(Pouze dánské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/839/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (1), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) uvedené dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s výše uvedenými ustanoveními podaly připomínky (2), a s ohledem na jejich připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 5. dubna 2000 obdržela Komise stížnost dánské komerční televizní společnosti SBS Broadcasting SA/TvDanmark (dále jen „SBS/TvDanmark“) týkající se státního financování dánské veřejnoprávní televizní společnosti TV2/DANMARK (dále jen „TV2 (3)“). Jednání se stěžovatelem proběhlo dne 3. května 2000. Dopisy ze dne 28. února 2001, 3. května 2001 a 11. prosince 2001 předložil stěžovatel dodatečné informace.
(2)
Dopisem ze dne 5. června 2002 zaslaly útvary Komise dánským orgánům žádost o informace, na kterou dánské orgány odpověděly dopisem ze dne 10. července 2002. Jednání s dánskými orgány proběhla dne 25. října 2002 a 19. listopadu 2002. Dodatečné informace byly zaslány dopisy ze dne 19. listopadu 2002 a 3. prosince 2002.
(3)
Dopisem ze dne 24. ledna 2003 (4) informovala Komise Dánsko o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie ohledně státního financování dánské veřejnoprávní televizní společnosti TV2.
(4)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie dne 14. března 2003 (5). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby se k opatřením vyjádřily.
(5)
Komise obdržela vyjádření dánských orgánů dopisem ze dne 24. března 2003. Komise dále obdržela vyjádření řady zúčastněných stran. TvDanmark zaslala vyjádření v dopise ze dne 14. dubna 2003. Evropské sdružení komerčních televizních společností (Association of Commercial Television in Europe - ACT) zaslalo vyjádření dopisem ze dne 14. dubna 2003. Komerční televizní společnosti Antena 3 TV a Gestevisión Telecinco zaslaly svá vyjádření dne 16. dubna 2003. Komerční televizní společnost TV3 předložila své vyjádření v dopise ze dne 14. dubna 2003. Komise tato vyjádření zaslala Dánsku, jež na ně reagovalo dopisem ze dne 12. září 2003.
(6)
Komise obdržela další informace od stěžovatele dopisy ze dne 15. prosince 2003 a 6. ledna 2004. Dne 17. prosince 2003 proběhlo jednání mezi stěžovatelem a útvary Komise s cílem vyjasnit informace předložené stěžovatelem v dopisu ze dne 15. prosince 2003. Komise postoupila informace dánské vládě, která na ně reagovala dopisem ze dne 15. března 2004. Jednání mezi dánskými orgány a útvary Komise proběhlo dne 9. února 2004.
(7)
Dne 19. května 2004 přijala Komise rozhodnutí o veřejných prostředcích poskytnutých mezi rokem 1995 a rokem 2002 společnosti TV2 formou koncesionářských poplatků a jiných opatření (6). Rozhodnutí dospělo k závěru, že podpora je slučitelná se společným trhem s výjimkou částky 628,2 milionu DKK (přibližně 84,3 milionu EUR), kterou je nutno vrátit včetně úroků („rozhodnutí o vrácení“).
(8)
Proti rozhodnutí Komise o vrácení následně podaly odvolání jak TV2 a dánské orgány, tak soukromé televizní společnosti Viasat a SBS/Tv Danmark.
(9)
Dánské orgány rozhodnutí Komise o vrácení provedly. TV2 ve skutečnosti vrátila částku 1 050 milionů DKK (7).
(10)
Provedené vrácení vedlo v TV2 k finanční krizi. Dánsko proto v roce 2004 oznámilo rekapitalizaci TV2.
(11)
Rozhodnutím ze dne 6. října 2004 (8) Komise schválila rozhodnutí dánské vlády o rekapitalizaci TV2 navýšením jejího kapitálu o 440 milionů DKK a přeměnou státní půjčky ve výši 394 milionů DKK na majetkovou účast („rekapitalizační opatření“). Toto rozhodnutí napadly dvě žaloby podané společnostmi SBS a Viasat.
(12)
Dne 22. října 2008 (9) Soud prvního stupně (nyní Tribunál) sice potvrdil rozsah pověření veřejnou službou společnosti TV2, ale rozhodnutí Komise o vrácení zrušil (dále jen „rozsudek Soudu“). Proti tomuto rozsudku nebylo podáno žádné odvolání.
(13)
Následkem rozsudku Soudu musela Komise přijmout nové rozhodnutí, protože je znovu otevřeno formální vyšetřovací řízení, jež se týká období 1995-2002.
(14)
Soudní řízení ve věci rekapitalizace k tomu vedlo k usnesení Soudu prvního stupně (10) ze dne 24. září 2009 (dále jen „usnesení Soudu“), jež prohlásilo žalobu ve věci T-12/05 za bezpředmětnou. Podle bodu odůvodnění č. 35 usnesení Soudu existuje totiž úzká vazba mezi rozhodnutím o vrácení a rozhodnutím o rekapitalizaci. Vzhledem ke zrušení rozhodnutí o vrácení Soud prvního stupně proto rozhodl, že rekapitalizační rozhodnutí ztratilo jakoukoliv podstatu a smysl. Soud uvedl, že „ačkoliv zvláštní okolnosti tohoto případu přiměly Komisi k přijetí dvou rozhodnutí, je zřejmé, že tato rozhodnutí představují dva aspekty stejné právní otázky spojené s označením za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, a pokud se o státní podporu jedná, tak s posouzením slučitelnosti se společným trhem opatření učiněných Dánským královstvím ve prospěch TV2 a následně TV2 A/S (11)“. Zrušení rozhodnutí o vrácení proto vyžaduje „nové přezkoumání všech opatření učiněných Dánským královstvím ve prospěch TV2“. Proti tomuto usnesení nebylo podáno žádné odvolání.
(15)
V souladu s rozsudkem Soudu musela Komise v tomto rozhodnutí zohlednit při svém posouzení opatření přijatá dánskými orgány v roce 2004 následkem vrácení nařízeného zrušeným rozhodnutím o vrácení.
(16)
Jak vyplývá z 13., 14. a 15. bodu odůvodnění uvedených výše, toto rozhodnutí se týká pouze státních opatření ve prospěch TV2 za období 1995-2002 a Komise navíc v souladu s rozsudkem Soudu prvního stupně při svém posouzení v rámci tohoto rozhodnutí zohlední také rekapitalizační opatření z roku 2004, která vyplynula z vrácení nařízeného zrušeným rozhodnutím o vrácení.
(17)
Dopisem ze dne 20. března 2009 požádala Komise dánské orgány o jejich analýzu důsledků rozsudku Soudu pro tento případ.
(18)
Poté, co dánské orgány požádaly o různá prodloužení lhůty na odpověď, zaslaly své vyjádření dne 26. června 2009. V příloze svého dopisu dánské orgány předložily také připomínky TV2.
(19)
S dánskými orgány a/nebo TV2 byla zorganizována různá jednání, počítaje v to dne 25. srpna 2009, 7. února 2011 a 4. března 2011.
(20)
Komise rovněž zaslala dodatečné žádosti o informace, počítaje v to žádosti ze dne 22. září 2010, 28. října 2010, 19. listopadu 2010 a 14. ledna 2011, na které dánské orgány odpověděly zejména dne 17. listopadu 2010, 30. listopadu 2010, 3. února 2011, 24. února 2011 a 7. března 2011. V březnu a dubnu 2011 dánské orgány také předložily různé podklady týkající se případu.
(21)
Komise rovněž obdržela vyjádření třetích stran, a to zejména SBS/TvDanmark dne 7. února 2011.
(22)
Je také nutno zaznamenat, že dne 4. srpna 2008 Komise přijala rozhodnutí, že nevznese námitky proti záchranné podpoře ve prospěch TV2 formou úvěru ve výši 1 000 milionů DKK (12). Proti tomuto rozhodnutí podala odvolání konkurenční společnost MTG/Viasat. Tribunál rozhodl pozastavit řízení, dokud Komise nepřijme ve věci restrukturalizace své rozhodnutí (13).
(23)
Dne 4. února 2009 Dánsko oznámilo Komisi na základě čl. 108 odst. 3 SFEU restrukturalizační plán týkající se TV2 Danmark A/S (dále jen „restrukturalizační případ“). Dopisem ze dne 2. července 2009 Komise Dánsku oznámila, že v záležitosti restrukturalizačního plánu zahájila řízení (14).
(24)
Vyšetřování Komise v záležitosti restrukturalizace probíhalo souběžně s posuzováním v rámci této věci a rozhodnutí Komise ve věci restrukturalizace bude přijato souběžně a zároveň s tímto rozhodnutím.
II. PODROBNÝ POPIS
II.1 VNITROSTÁTNÍ POZADÍ PŘÍPADU
II.1.1 DÁNSKÝ TELEVIZNÍ TRH BĚHEM OBDOBÍ 1995-2002
(25)
Během období 1995-2002 působily v Dánsku dvě veřejnoprávní rozhlasové a televizní společnosti, a to konkrétně Danmarks Radio („DR“) a TV2. Společnost DR byla téměř výlučně financována koncesionářskými poplatky. TV2 byla financována částečně z koncesionářských poplatků ale také z příjmů z reklamy.
(26)
TV2 byla založena v roce 1986 (15) jako nezávislý autonomní subjekt financovaný vládními úvěry. Společnost zahájila celostátní vysílání dne 1. října 1988. Provozovala pozemní kanál TV2 a v roce 2000 kromě toho začala provozovat satelitní kanál TV2 Zulu. Koncem roku 2002 se z veřejnoprávního kanálu TV2 Zulu stal komerční placený televizní kanál. Vláda kromě toho schválila osm stanic jako regionální stanice TV2. TV2 měla vysílat programy z regionálních stanic TV2 na svém celoplošném pozemním kanálu.
(27)
Během období 1995-2002 působily na dánském trhu celostátních televizí kromě dvou veřejnoprávních televizních společností dvě komerční stanice, a to TvDanmark a TV3/3+. Komerční televizní společnosti konkurovaly společnosti TV2 na celostátním trhu televizní reklamy. TvDanmark je součástí SBS Broadcasting SA a vysílala v Dánsku na dvou kanálech. Od roku 1997 provozovala TvDanmark kanál TvDanmark2 prostřednictvím sítě sestávající z 10 lokálních komerčních televizních stanic a od roku 2000 provozovala na základě britského povolení k vysílání satelitní kanál TvDanmark1. Satelitní kanály TV3 a 3 + začaly vysílat v roce 1992. Jsou součástí Modern Times Group (MTG).
II.1.2 PRÁVNÍ POŽADAVKY BĚHEM OBDOBÍ 1995-2002
(28)
Zákonná ustanovení upravující veřejnou službu, jež byla v platnosti ve vyšetřovaném období 1995-2002, jsou stanovena v po sobě následujících verzích zákona o provozování rozhlasového a televizního vysílání (dále jen „zákon o rozhlasovém a televizním vysílání“) (16).
(29)
Úkolem TV2 je poskytovat a šířit celostátní a regionální televizní programy. Rozšiřování může probíhat prostřednictvím rádiových zařízení, včetně satelitních nebo kabelových systémů. Předpisy týkající se povinností TV2 vydává ministerstvo kultury.
(30)
TV2 plní povinnosti veřejné služby. Podle zákona o rozhlasovém a televizním vysílání (v platné verzi z roku 1994) (17) je TV2 nezávislým subjektem, jehož cílem je poskytovat a šířit prostřednictvím nezávislé programové činnosti celostátní a regionální televizní programy. Nabídka poskytovaných programů musí být v rozhodující míře zaměřena na kvalitu, všestrannost a rozmanitost. Při plánování programů regionálních stanic TV2 musí být také upřednostňován blízký vztah k regionu.
(31)
Jak je uvedeno v rozsudku Soudu (18), přesné definice úkolů veřejné služby společnosti TV2 se časem vyvíjely, ale ve všech případech tyto definice závazků veřejné služby, které přináležely TV2 během různých vyšetřovaných období, požadují „kvalitu, všestrannost a rozmanitost“, jež jsou zásadními kvalitativní požadavky na službu veřejnoprávního vysílání, jímž byla TV2 pověřena.
(32)
Další definici veřejné služby lze najít ve stanovách TV2. Stanovy například upřesňují povinnosti TV2 při vysílání, pokud jde o umění a kulturu, dánskou filmovou produkci, programy pro děti, mládež a etnické menšiny. TV2 je rovněž povinna vysílat sdělení branně bezpečnostního charakteru.
(33)
Veřejné služby plněné TV2 jsou financovány podílem společnosti na koncesionářských poplatcích, příjmem z reklamy vysílané na TV2 a dalšími příjmy. Verze zákona o rozhlasovém a televizním vysílání z roku 1994 (19) stanovila, že kolektivní činnosti TV2 jsou financovány částkami převedenými z fondu TV2 v souladu s rámcovými rozpočty vypracovanými ministerstvem kultury, příjmy z prodeje programů a jinými příspěvky, dotacemi atd. Je nutno zaznamenat, že v roce 1995 a 1996 dostávala TV2 svůj podíl z koncesionářských poplatků a příjmů z reklamy ze zvláštního fondu (fond TV2) (20).
(34)
Požadavky na vysílání komerčních televizních stanic, které přesahuje vysílání v jednotlivé místní oblasti, stanoví kapitola 5 zákona o rozhlasovém a televizním vysílání. Kapitola 6 pojednává o provozování lokálního rozhlasového a televizního vysílání. Tyto požadavky se týkají hlavně získání povolení. Programové požadavky na držitele povolení stanoví vládní nařízení č. 874 o evropském obsahu a č. 1349 o místních rozhlasových a televizních stanicích (21). Podle těchto nařízení musí síťové stanice, které získaly povolení k místnímu televiznímu vysílání, vysílat lokální programy po dobu alespoň jedné hodiny denně a produkovat značnou část svých programů v dánštině nebo pro dánské publikum. Protože TV3, 3 + a první kanál stanice TvDanmark vysílají na základě britského povolení k vysílání, platí tato pravidla pouze pro TvDanmark2.
II.1.3 KOMERČNÍ ČINNOSTI TV2
(35)
TV2 vykonávala v období 1995-2002 řadu komerčních činností, protože za tím účelem získala počínaje 1. lednem 1997 (22) samostatný právní základ. Tyto činnosti mohly zahrnovat komerční využívání technického zařízení, vytváření nových společností nebo kapitálové investice do stávajících společností. Během období 1995-2002 tyto činnosti m.j. zahrnovaly reklamy, prodej programů, pronájem vysílacích stožárů, merchandising, internetové aktivity, další prodej práv na vysílání sportovních pořadů atd.
(36)
Počínaje lednem 2001 musela TV2 vést oddělené účetnictví pro své veřejnoprávní podnikání na jedné straně a „ostatní podnikání“ na straně druhé, pokud posledně jmenované přesáhlo 5 % obratu a 3 miliony DKK za rok. Muselo být uplatňováno úplné nákladové účetnictví, stanovení cen neveřejnoprávních služeb/produktů muselo být založeno na tržních podmínkách a převádění kapitálu mezi veřejnoprávním podnikáním a ostatním podnikáním muselo probíhat v souladu se zásadou investora v podmínkách tržního hospodářství a nesmělo zahrnovat prostředky z koncesionářských poplatků (23).
II.2 OPATŘENÍ
(37)
TV2 získávala mezi rokem 1995 a rokem 2002 příjmy z koncesionářských poplatků.
(38)
Ministr kultury stanoví na jeden nebo několik roků najednou výši koncesionářského poplatku, jehož jsou plátci majitelé rozhlasových a televizních přijímačů (24). Televizní koncesionářský poplatek vybírá DR a na základě rozhodnutí ministra kultury v rámci dohody o médiích uzavřené s dánským parlamentem jsou příjmy z koncesionářských poplatků poté rozděleny mezi DR a TV2.
(39)
Ministr kultury stanoví pravidla týkající se vzniku a ukončení povinnosti uhradit koncesionářské poplatky, lhůt splatnosti a výběru, upomínacích poplatků atd. V případě nezaplacení včas nabíhají úroky podle zákona o úrocích. Poplatky a nezaplacené částky může vybírat dánská hypoteční banka. Nezaplacená částka může být např. strhnuta ze mzdy dotčené osoby v souladu s předpisy o výběru osobních daní stanovených v zákonu o srážkové dani.
(40)
Do roku 1997 pocházely příjmy TV2 (příjmy z reklamy a koncesionářských poplatků) z fondu TV2. Od roku 1997 dostávala TV2 svůj podíl z koncesionářských poplatků přímo od DR.
(41)
V roce 1995 a roce 1996 dostávala TV2 příjmy z reklamy z fondu TV2 (25).
(42)
TV2 kromě toho dostala z rozhlasového fondu 58 milionů DKK za své rostoucí závazky v oblasti dánské filmové produkce.
(43)
V roce 1997, když byl fond TV2 zrušen, z něj TV2 dostala navíc 167 milionů DKK na investici do digitalizace svého produkčního systému a 50 milionů DKK na pokrytí provozních nákladů.
(44)
TV2 kromě toho byla podle zákona o společnostech osvobozena od placení daně z příjmu právnických osob. Výhoda plynoucí pro TV2 z tohoto osvobození dosáhla za vyšetřované období částky 159,4 milionu DKK. V lednu 2001 zavedl dánský stát mechanizmus, který zamezil důsledkům osvobození od daně pro komerční činnosti TV2. TV2 musela převést 30 % přebytku ze své neveřejnoprávní služby na činnosti v oblasti služby veřejné. Tato sazba odpovídá běžné sazbě daně z příjmů právnických osob, kterou Dánsko zavedlo v roce 2000.
(45)
Náklady na rozběh činnosti a na provozní ztrátu společnosti TV2 v počátečním období byly financovány ze státních úvěrů. Podle původních úvěrových smluv měla TV2 platit úroky z půjčeného kapitálu a splatit celou úvěrovou jistinu. TV2 ovšem byla po celé vyšetřované období osvobozena od placení úroků a využívala moratoria na úvěrové splátky. Výhoda z bezúročných úvěrů s odloženým splácením na rozběh činnosti a z úvěrů na provoz během vyšetřovaného období činí 341,8 milionu DKK.
(46)
Až do konce roku 1996 poskytovala vláda záruky za úvěry, které si fond TV2 bral na financování provozu TV2. Když byl fond zrušen, byly státem zaručené úvěry převedeny na TV2. Výhoda plynoucí pro TV2 z této záruky činí 9,8 milionu DKK.
(47)
Během vyšetřovaného období mělo Dánsko přístup ke třem pozemním vysílacím frekvencím s celostátním pokrytím, které byly vyhrazeny pro veřejnoprávní rozhlasové a televizní společnosti. Jedna frekvence byla vyhrazena pro TV2, druhá pro DR a třetí byla určena pro digitální televizní vysílání.
(48)
TV2 platila poplatek za užívání vyhrazené celostátní vysílací frekvence Radě pro IT a telekomunikace, jež je státním orgánem spadajícím pod ministerstvo pro výzkum, technologii a vývoj (26). Výše tohoto poplatku byla stanovena v dánském zákonu o rozpočtu. Během vyšetřovaného období zaplatila TV2 na poplatcích za frekvenci ročně mezi 2 a 4 miliony DKK.
(49)
Dánsko mělo rovněž přístup k frekvencím s pouze regionálním pokrytím. V roce 1997 zavedla vláda možnost propojit regionální frekvence za účelem širšího pokrytí (vysílací síť). V období 1998-2001 musely všechny lokální komerční televizní stanice s povolením vysílat v síťovém systému platit státu roční poplatek (27). Regionální stanice TV2 tyto poplatky platit nemusely, protože vysílají ve „volných oknech“ na celostátní frekvenci TV2. Komerční televizní společnost TvDanmark byla jediným provozovatelem, který tento poplatek za svůj druhý kanál platil. Celkový poplatek, který TvDanmark zaplatila, činí 85,0 milionu DKK.
(50)
Vlastníci anténových zařízení mají povinnost přenášet programy veřejné služby TV2 přes svá zařízení (povinný přenos - must-carry).
III. VYJÁDŘENÍ ZÚČASTNĚNÝCH STRAN A DÁNSKA
(51)
Zaprvé, následkem svého rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení obdržela Komise různé připomínky zúčastněných stran. Hlavní prvky těchto připomínek jsou shrnuty níže.
(52)
TvDanmark považovala poskytnutí celostátní vysílací frekvence státem za státní podporu, protože se stát vzdává příjmů z tohoto nedostatkového aktiva. Konkurenti pronikají nejvýše na 77 % území. TvDanmark poznamenala, že skutečnost, že poplatek za využívání síťového systému byl požadován pouze od TVDanmark2 a nikoliv od lokálních stanic TV2, i když jsou obě tyto televizní společnosti z hospodářského a obchodního hlediska ve stejném postavení, představuje státní podporu pro lokální stanice TV2. Podle ACT, Antena 3 TV a Telecinco vyžaduje zásada neutrality ES týkající se prostředků přenosu, aby poplatku podléhaly všechny druhy vysílacích sítí.
(53)
ACT, Antena 3 TV a Telecinco s ohledem na osvobození od placení daně z příjmů právnických osob poznamenaly, že povinnost odvádět 30 % ze zisku z komerční činnosti na činnost TV2 v oblasti poskytování služeb veřejného zájmu nelze považovat za odpovídající odvodu daně z příjmů právnických osob státu, protože narušuje hospodářskou soutěž na televizním trhu.
(54)
Různé třetí strany se domnívaly, že definici služby veřejného zájmu, jež je v náplni práce TV2, nelze považovat za odůvodněnou. Kritizována byla rovněž skutečnost, že by byly splněny podmínky pověření a proporcionality. TvDanmark zejména poznamenala, že výpočet nadměrného vyrovnání prováděný Komisí by měl zohlednit prospěch, který TV2 získala díky osvobození od daně z příjmů právnických osob, bezúročným úvěrům s odložením splátek, státním zárukám za provozní úvěry a bezplatné vysílací frekvenci. TvDanmark uvedla, že obecné výkyvy trhu v oblasti příjmů z televizní reklamy jsou omezené a neopravňují posílení kapitálu TV2.
(55)
Pokud jde o reklamní trh, TvDanmark uvedla, že cenová politika TV2 neumožňuje komerčním provozovatelům pokrýt jejich náklady na jednotlivou službu. TvDanmark musí stanovit cenu svých TRP přibližně o 30-40 % níže než TV2, aby byla tržně přijatelná (TRP nebo GRP společnosti TV2 mají vyšší hodnotu kvůli lepšímu územnímu pokrytí) (28). Kvůli jedinečnému postavení TV2 z hlediska pokrytí a rozpočtu na programy vloží inzerent vždy určitou část svého rozpočtu do TV2, aby získal co největší dopad z hlediska počtu kontaktů, míry zasažení a/nebo dané četnosti v rámci rozpočtu. TvDanmark předložila číselné údaje, které prokazují, že její činnost byla od období 1997-2002 ztrátová, a tvrdí, že nekalá soutěž ze strany TV2 ji zbavila možnosti vytvářet dostatečné příjmy. TvDanmark rovněž předložila analýzu tvorby cen na dánském trhu televizní reklamy vypracovanou Copenhagen Economics. Zpráva porovnala průměrné a mezní ceny na trhu a došla k závěru, že hospodářská soutěž existuje pouze v oblasti reziduální poptávky, a srovnávání by proto mělo být založeno na mezních cenách. TvDanmark kromě toho předložila údaje srovnávající ceny za reklamu u TV2 s cenami v jiných druzích médií a jiných zemích.
(56)
Společnost TV3 uvedla, že kvůli tomu, aby byla tržně přijatelná, byla nucena poskytovat za umístění reklam velké slevy, protože TV2 nabízí mezní mimořádnou slevu na část rozpočtů na televizní reklamu, která inzerentům zbývá, pokud inzerenti i tuto část umístí u TV2.
(57)
Zadruhé, následkem svého rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení obdržela Komise připomínky dánských orgánů. Hlavní prvky těchto připomínek jsou shrnuty níže.
(58)
Dánské orgány se domnívaly, že vysílací frekvence vyhrazené TV2 nelze považovat za zvýhodnění, protože lokální televizní stanice mají také vysílací frekvence, které jsou jim vyhrazeny. TV2 se proto nedostalo zvláštního zacházení. Společnost TV2 za používání frekvence platila stejně jako ostatní stanice.
(59)
Pokud jde o osvobození od daně z příjmů právnických osob, dánské orgány uvedly, že zisk z komerční činnosti byl celkem omezený a že metoda, jež byla zvolena za účelem neutralizace osvobození TV2 od daně z příjmů právnických osob ve vztahu ke komerčním činnostem, zabránila tomu, aby tyto činnosti získaly z tohoto osvobození finanční prospěch.
(60)
Pokud jde o otázku proporcionality, dánské orgány uvedly, že převod částky 167 milionů DKK z fondu TV2 byl přidělen na digitalizaci vysílací sítě. Tuto částku proto nelze označovat za volný vlastní kapitál.
(61)
Dánské orgány rovněž uvedly, že přebytek za období 1995-2002 odrážel vzhledem k obratu TV2 přiměřenou míru návratnosti. Kromě toho existovala potřeba kapitálu jako tlumiče pro případ náhlého propadu příjmů z reklamy a TV2 nesměla ze zákona přijímat úvěry přesahující 4 % jejího ročního obratu. Podle dánských orgánů k tomu stát jednal v souladu se „zásadou investora v podmínkách tržního hospodářství“, protože vlastní kapitál TV2 nepřesáhl míru, kterou by běžný tržní investor poskytl. Takový kapitál není v rozporu se Smlouvou, pokud se kapitál nepoužije ke křížovému dotování komerčních aktivit TV2.
(62)
Pokud jde o chování TV2 na reklamním trhu, dánské orgány poznamenaly, že TV2 důsledně určovala své ceny tak, aby dosáhla co největších příjmů. Ceny byly stanoveny výlučně na základě nabídky a poptávky. Určovaly se jednou ročně na základě odhadu prováděného reklamním oddělením TV2, který se týkal komerčního počtu diváků (věková skupina 21-50 let), programových plánů, hospodářského vývoje a stavu hospodářské soutěže na trhu. Součástí tohoto odhadu nebyly provozní náklady TV2 a ani částka z koncesionářských poplatků. TV2 měla na dánském trhu nejvyšší ceny, a tak se nemůže jednat o snižování cen, jež by vedlo k narůstající potřebě státních prostředků.
(63)
Dánské úřady předložily zprávu RBB Economics o hospodářské soutěži na dánském trhu v oblasti televizní reklamy. Zpráva dospěla k závěru, že průměrné čisté ceny TV2 byly ve skutečnosti vyšší než ceny jejích konkurentů a že rozdíly mezi cenami za reklamu u společností TV2 a TvDanmark se daly vysvětlit rozdíly v jejich relativní úspěšnosti z hlediska programové nabídky a schopnosti přitáhnout diváky.
(64)
Zatřetí, následkem rozsudku požádala Komise dánské orgány o jejich analýzu důsledků rozsudku Soudu pro tento případ.
(65)
Dánské orgány zaslaly své připomínky a předložily rovněž vyjádření TV2. Hlavní prvky těchto připomínek jsou shrnuty níže.
(66)
Pokud jde o příjmy z reklamy za roky 1995 a 1996, dánské orgány a TV2 tvrdily, že dánský stát nemá nad těmito částkami žádnou kontrolu, a že je proto nelze považovat za státní prostředky. Pokud jde o číselné údaje, dánské orgány nepotvrdily částky uváděné Komisí, ale spíše vysvětlily, že výpočet částek za reklamu za roky 1995 a 1996 by měl zohlednit skutečnost, že část finančních prostředků z fondu TV2 byla použita k financování regionálních stanic TV2 a že tato část mohla být financována pouze z koncesionářských poplatků. Dánské orgány přesto vyjádřily souhlas s tím, že pro výpočet čistých nákladů služby veřejného zájmu by se měl v každém případě zohlednit příjem z reklamy a že tento příjem představuje příjem vytvořený činnostmi v oblasti služby veřejného zájmu.
(67)
Dánské orgány a TV2 se dále odvolaly na rozsudek Soudu a tvrdily, že jsou splněny podmínky rozsudku ve věci Altmark ze dne 24. července 2003 (29). V této souvislosti dánské orgány připomenuly, že stejně jako ve věci BUPA (30) se případ TV2 týká okolností, jež existovaly již přede dnem vynesení rozsudku ve věci Altmark. Domnívaly se, že podmínky rozsudku ve věci Altmark musí být uplatněny v souladu s jejich duchem a účelem tak, aby mohly být zohledněny zvláštní okolnosti případu. Uvedly, že v souladu s nimi z rozsudku vyplývá, že jediný požadavek, který Soud dánskému státu uložil, je, že by měl „v podstatě“ vyhovět podmínkám Altmark.
(68)
Konkrétněji se dánské orgány a TV2 domnívaly, že postup použitý ke stanovení koncesionářského poplatku byl transparentní a splňoval požadavky druhého kritéria Altmark alespoň ve své podstatě, což je podle nich na základě rozhodnutí Soudu dostačující. Domnívaly se, že třetí kritérium bylo rovněž splněno, protože TV2 bylo umožněno dosáhnout přiměřeného zisku. Pokud jde o čtvrtou podmínku rozsudku ve věci Altmark, zdůraznily různé kontroly, jimž TV2 podléhá, a odvolaly se také na judikaturu ve věci BUPA a rozsudek Soudu s tvrzením, že tato zkouška by měla být v tomto konkrétním případě do určité míry zmírněna či splněna pouze ve své podstatě. Na základě věci Chronopost (31) rovněž zdůraznily, že v praxi nelze porovnávat TV2 s běžným, dobře provozovaným podnikem. Dánské orgány také zůstaly u svého názoru, že vyrovnání by splnilo zkoušku investora v podmínkách tržního hospodářství.
(69)
Dánské orgány a TV2 byly dále názoru, že státní podpora by měla být prohlášena za slučitelnou. Vysvětlily postup, který vedl k navýšení základu kapitálu v TV2, a zdůraznily různé důvody, proč byl tento kapitál nutný k tomu, aby TV2 splnila své úkoly veřejné služby.
(70)
Po rozsudku Soudu předložily připomínky také některé třetí strany. V podstatě vysvětlily, proč by podmínky rozsudku ve věci Altmark neměly být považovány za splněné, a to zejména kvůli skutečnosti, že hospodářské zprávy předložené Soudu nejsou dostatečné k tomu, aby prokázaly splnění druhého a čtvrtého kritéria. Zdůraznily rovněž, že by Komise měla zůstat u svého závěru ze zrušeného rozhodnutí o vrácení, tj. že podpora nebyla slučitelná.
IV. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
IV.1 STÁTNÍ PODPORA VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(71)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(72)
Komise musí posoudit, zda výše popsaná opatření nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
IV.1.1. PŘÍTOMNOST STÁTNÍCH PROSTŘEDKŮ A PŘIČITATELNOST STÁTU
(73)
Komise musí posoudit, zda dotčená opatření mají dopad na státní prostředky.
(74)
Pokud jde o koncesionářský poplatek, Komise bere na vědomí zjištění Soudu v jeho rozsudku (32). Platí zejména následující: částka je stanovena dánskými orgány; povinnost uhradit koncesionářský poplatek nevyplývá ze smluvního vztahu mezi TV2 a osobou povinnou k poplatku, ale z pouhého vlastnictví televizního nebo rozhlasového přijímače; je-li to nutné, je koncesionářský poplatek vybírán v souladu s předpisy o vybírání osobních daní; a konečně podíl TV2 na příjmu z koncesionářských poplatků stanoví dánské orgány. Soud dospěl k závěru, že prostředky z koncesionářských poplatků jsou dánským orgánům k dispozici a jsou pod jejich kontrolou, a že proto představují státní prostředky.
(75)
Pokud jde o příjmy z reklamy v letech 1995 a 1996, Soud ve svém rozsudku zdůraznil, že koncesionářský poplatek a příjmy z reklamy jsou svou povahou dvě odlišné záležitosti (33).
(76)
V tomto ohledu se Soud ve svém rozsudku (34) domníval, že ze strany Komise došlo k chybnému uvažování, když se domnívala, že příjmy z reklamy za roky 1995 a 1996 je nutno považovat za státní prostředky.
(77)
Podle rozsudku ve věci Preussen Elektra (35) musí Komise prokázat, zda lze příjmy z reklamy za roky 1995 a 1996 označit za státní prostředky. Za tímto účelem musí posoudit, zda měl dánský stát nad těmito příjmy z reklamy kontrolu.
(78)
V tomto ohledu bere Komise na vědomí následující skutečnosti, které jsou důležité pro rozhodnutí, zda příjmy z reklamy za roky 1995 a 1996 představují státní prostředky.
(79)
V roce 1995 a 1996 obdržela TV2 příjmy z reklamy od fondu TV2, který je sám obdržel od TV2 Reklame A/S.
(80)
TV2 Reklame byl samostatný, státem vlastněný subjekt nezávislý na TV2. Společnost byla zřízena, aby jednala jako zprostředkovatel pro prodej reklamy na TV2 na komerčním základě (36). TV2 Reklame měla s inzerenty smluvní vztah.
(81)
Neexistovala žádná povinnost převádět finanční prostředky z TV2 Reklame do fondu TV2. O převodu místo toho rozhodoval dánský stát (37). Ministr kultury měl za úkol rozhodnout o části zisků TV2 Reklame, které měly být převedeny do fondu TV2. Takové rozhodnutí bylo přijímáno pro jeden nebo více roků najednou a po schválení dánským parlamentem (stálým parlamentním výborem pro finance). Ministr kultury mohl po schválení finančním výborem rozhodnout, že nepřevedený zisk bude použit ke splacení předešlé státní záruky ve prospěch TV2 Reklame nebo ke kulturním účelům.
(82)
Ve skutečnosti byly v roce 1995 a 1996 převedeny do fondu TV2 všechny finanční prostředky TV2 Reklame.
(83)
Fond TV2 byl založen s cílem poskytovat TV2 příjmy pocházející z koncesionářských poplatků a z výnosů z reklamy. Fond TV2 patřil ke skupině TV2. Byl spravován správní radou TV2.
(84)
Neexistovala žádná povinnost převádět finanční prostředky fondu TV2 do TV2 na ročním základě. O převodu do TV2 místo toho rozhodoval dánský stát. Fond TV2 měl ve skutečnosti zákonnou povinnost převádět prostředky ve prospěch TV2 podle rámcových rozpočtů, které připravoval ministr kultury (38).
(85)
Ve skutečnosti nedostala TV2 v roce 1995 a 1996 z fondu TV2 všechny příjmy z reklamy.
(86)
V rámci fondu TV2 navíc neexistovaly oddělené účty pro příjmy z reklamy na jedné straně a pro koncesionářské poplatky na straně druhé. Příjmy nepřevedené na TV2 se hromadily ve fondu TV2. Na TV2 byly převedeny v okamžiku, kdy byl fond TV2 zrušen.
(87)
Podle TV2 a dánských orgánů patřily příjmy z reklamy TV2, která na ně údajně měla právní nárok. Odvolávaly se při tom na dopis ministra spravedlnosti ze dne 22. listopadu 2003, ve kterém se uvádělo, že prostředky fondu TV2 lze použít pouze na pokrytí činností TV2. Podle TV2 a dánských orgánů proto existovala zákonná povinnost převádět případně příjmy z reklamy z fondu TV2 na TV2. Avšak jak je ukázáno výše, neexistovala žádná zákonná povinnost převést na TV2 všechny příjmy z reklamy a záleželo na konkrétním rozhodnutí ministra, zda a v jaké výši se mají finanční prostředky na TV2 převést.
(88)
Pokud jde o TV2, je nutno dodat, že tato společnost neměla žádné smluvní vztahy s konečnými inzerenty a neměla žádný vliv na činnosti v oblasti reklamy (39). Dánská vláda potvrdila, že výhledové příjmy z reklamy na následující rok byly stanoveny nezávisle na TV2.
(89)
Na základě výše uvedených informací se Komise domnívá, že ministr měl kontrolu nad částkami, které se nacházely ve společnosti TV2 Reklame a ve fondu TV2. Konkrétně i) dánský stát rozhodoval, zda se má část nebo všechny příjmy z reklamy převést do fondu TV2 a na TV2; ii) v roce 1995 a 1996 nezískala TV2 všechny příjmy z reklamy a iii) se všechny nepřevedené příjmy z reklamy hromadily ve fondu TV2, kde se ve skutečnosti smíchaly s koncesionářskými poplatky.
(90)
Z těchto důvodů se Komise domnívá, že v tomto konkrétním případě představují příjmy z reklamy za rok 1995 a 1996, které byly převedeny na TV2 přes společnost TV2 Reklame a fond TV2, státní prostředky.
(91)
V každém případě by se výše státní podpory, kterou by bylo možno prohlásit za slučitelnou, nelišila v případě, kdy by příjmy z reklamy nebyly označeny za státní prostředky (quod non). V souladu s ustálenou praxí Komise a jak je uvedeno ve sdělení o vysílání z roku 2001 (40), příjmy z veřejné služby, jako jsou příjmy z reklamy, musí být zohledněny při výpočtu čistých nákladů na veřejnou službu, tj. i v případě, že nejsou považovány za státní prostředky, protože tyto příjmy snižují potřebu financování z veřejných prostředků. Dánské orgány tento názor sdílejí (41).
(92)
Je nutno dodat, že převod ad-hoc finančních prostředků z rozhlasového fondu na TV2 se týká příjmů z koncesionářských poplatků, které byly dány k dispozici TV2 na základě rozhodnutí státu. To samé platí pro převod ad-hoc finančních prostředků z fondu TV2, když byl zrušen, protože vedle prvků uvedených v souvislosti s kontrolou dánského státu nad fondem TV2 byly prostředky fondu TV2 uvolněné v okamžiku jeho zrušení dány k dispozici TV2 na základě rozhodnutí státu. Jelikož prostředky zůstávaly pod veřejnou kontrolou, je na ně nutno také pohlížet jako na státní prostředky. Protože jsou příjmy z reklamy považovány za státní prostředky a protože o převodu na TV2 v době zrušení fondu rozhodl stát, nemá na tento závěr v žádném případě vliv tvrzení dánských orgánů, že paušální částka převedená na TV2 v souvislosti se zrušením fondu pochází výlučně z příjmů za reklamu.
(93)
Pokud jde o další státní opatření, Komise je názoru, že v osvobození od daně z příjmů právnických osob jsou obsaženy veřejné prostředky, protože ztráta daňových příjmů se rovná spotřebě státních prostředků ve formě daňových výdajů (42).
(94)
Bezúročné úvěry s odložením splátek poskytnuté TV2 jsou udělovány přímo státem a přidělovány z veřejného rozpočtu. Zřeknutím se úroků a splátek u těchto úvěrů přichází dánský stát o příjmy, a tyto finanční prostředky proto představují prostředky státní. Kromě toho dánský stát ručí za provozní úvěry. Prospěch ze státní záruky spočívá v tom, že riziko spojené se zárukou nese stát. Skutečnost, že riziko nese stát, by měla být běžně odměněna přiměřenou prémií. Zřekne-li se stát takové odměny, jedná se jak o zvýhodnění TV2, tak o úbytek státních prostředků (43).
(95)
Stát navíc pro TV2 vyhradil celostátní vysílací frekvenci, za niž TV2 platí státnímu subjektu poplatek. Roční poplatek placený TV2 se ve vyšetřovaném období pohyboval mezi 2 a 4 miliony DKK.
(96)
Při neexistujícím základu pro srovnání poplatku placeného za celostátní vysílací frekvenci, lze tento poplatek porovnat pouze s poplatkem placeným za povolení pokrýt větší část obyvatelstva prostřednictvím síťového systému. Poplatek placený TV2 za frekvenci s celostátním pokrytím je výrazně nižší, než poplatek za síťový systém uložený TvDanmark, který se pohybuje mezi 5 miliony DKK v roce 1997 a 30 miliony DKK v roce 2001, ačkoliv síť regionálních frekvencí TvDanmark dosahuje pokrytí pouze v míře 77 %. TV2 tak mohla pokrýt větší část dánského obyvatelstva za nižší cenu.
(97)
Komise je proto názoru, že poplatek za vysílací frekvenci neodráží tržní podmínky a že tím, že stát nepožadoval za aktivum tržní sazbu, se zřekl příjmů, které měly být vybrány do státního rozpočtu.
(98)
Protože TV2 nevysílá za použití systému lokálních frekvencí s cílem vytvořit celostátní síť, není naopak povinna platit poplatek za síťový systém. Protože stát nemohl oprávněně tento poplatek od TV2 vybírat, nezřekl se příjmů, které měly být vybrány do státního rozpočtu, a nedošlo tak k žádnému dopadu na státní prostředky.
(99)
Stejně tak Komise není schopna zjistit žádné státní prostředky v právním ustanovení, kterým jsou vlastníci anténových zařízení povinni přenášet programy veřejných služeb pomocí těchto zařízení (must-carry), protože zde stát nepřichází o žádný příjem a ani aktivně nepřevádí finanční prostředky těmto subjektům. TV2 tak má sice prospěch z ustanovení o přístupu, ale nezískává přitom žádnou výhodu ze státních prostředků (44).
(100)
Všechna výše uvedená opatření jsou přičitatelná dánskému státu, protože, jak je popsáno výše, obsahují v té či oné podobě rozhodnutí přijaté dánským státem.
IV.1.2. SELEKTIVNÍ ZVÝHODNĚNÍ A NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE
(101)
Komise se domnívá, že příjmy z koncesionářského poplatku, převody z fondu TV2 (včetně příjmů za reklamu v letech 1995 a 1996) a rozhlasového fondu, osvobození od daně z příjmů právnických osob, bezúročné úvěry s odložením splátek, státní záruka u provozních úvěrů a přístup k celostátní frekvenci za výhodných podmínek poskytují TV2 hospodářskou a finanční výhodu, která zbavuje tuto společnost provozních nákladů, které by za obvyklých okolností musel nést její rozpočet. Konkurenti TV2 navíc stejné finanční prostředky neobdrželi.
(102)
Státní opatření, kterými se vyrovnávají čisté dodatečné náklady služby obecného hospodářského zájmu, se nicméně za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU nepokládají, jsou-li splněny čtyři podmínky vysvětlené Soudním dvorem v rozsudku ve věci Altmark (45):
-
zaprvé, podnik-příjemce musí být skutečně pověřen plněním povinností veřejné služby a tyto povinnosti musí být jasně definovány,
-
zadruhé, parametry, na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musejí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem,
-
zatřetí, vyrovnání nemůže přesahovat meze toho, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených k plnění povinností veřejné služby se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností,
-
začtvrté, není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený výrobními prostředky k tomu, aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, vynaložil při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.
(103)
Jak bude dále rozvedeno v části tohoto rozhodnutí věnované slučitelnosti (viz 160. bod odůvodnění a následující tohoto rozhodnutí), z rozsudku Soudního dvora vyplývá, že první podmínka rozsudku ve věci Altmark je splněna.
(104)
Pokud jde o druhé kritérium Altmark, podle kterého parametry, na jejichž základě je vyrovnání za plnění veřejné služby vypočteno, musejí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem, musí Komise posoudit právní a hospodářské podmínky, kterými se během vyšetřovaného období řídilo stanovení výše příjmů z koncesionářského poplatku vyplácených TV2. V tomto ohledu Komise zaznamenává, že postup byl následující.
(105)
Podle bodů 29 a 30 dopisu dánských orgánů ze dne 24. března 2003 určoval zákon o rozhlasovém a televizním vysílání, jenž platil během vyšetřovaného období (46), způsob, jakým byla stanice TV2 jako celek financována (koncesionářský poplatek, příjmy z reklamy a jiné zdroje příjmů), a stanovil, že ministr kultury určuje podíl TV2 a DR na koncesionářských poplatcích, a tím i výši vyrovnání, jež bylo poskytováno TV2. Je nutno připomenout, že za roky 1995 a 1996 obdržela TV2 svůj podíl na koncesionářských poplatcích od fondu TV2.
(106)
V souladu s ustálenou praxí byla výše tohoto vyrovnání stanovena ministrem po konzultacích s finančním výborem dánského parlamentu a v rámci dohody o médiích uzavřené s většinou politických stran v dánském parlamentu. V dotčeném období byly uzavřeny tři dohody o médiích: dohoda o médiích na období 1994-1997 uzavřená dne 16. září 1993, dohoda o médiích na období 1997-2000 uzavřená dne 10. května 1996 a dohoda o médiích na období 2001-2004 uzavřená dne 28. března 2000.
(107)
Příjem z koncesionářských poplatků tak byl stanoven na celkem dlouhé období. Během vyšetřovaného období neprošlo vyrovnání poskytované TV2 žádnou následnou revizí, a to ani v době, kdy příjem TV2 poklesl. Například ačkoliv příjem TV2 z reklamy se v roce 1999 výrazně snížil, nedošlo k úpravě vyrovnání, ve které by se tato skutečnost odrazila.
(108)
Podle dánských orgánů bylo vyrovnání stanoveno na základě cen a mezd indexovaných na rozpočet a účetní závěrku TV2 a rovněž na základě hospodářských analýz.
(109)
V roce 1995 a v roce 1999 provedla auditorská společnost KPMG hloubkové hospodářské analýzy. KPMG pomáhala monitorovací skupina složená ze zástupců vedoucích subjektů na trhu, a to v případě zprávy z roku 1999 také ze zástupců konkurentů TV2. Pozornost se zejména zaměřila na údaje o možných příjmech z jiných zdrojů než z koncesionářských poplatků, jako byly např. příjmy z reklamy.
(110)
V bodech 164 a 165 svého dopisu ze dne 24. března 2003 dánské orgány uvedly, že konzultační studie KPMG, které se snažily odhadnout co nejpravděpodobnější vývoj obratu v oblasti reklamy na dánském reklamním trhu a zdroje příjmů TV2 a určit nejistoty spojené s těmito odhady, byly vypracovány, aby dánské vládě a dánskému parlamentu poskytly lepší základ pro jejich rozhodování při stanovení a rozdělení koncesionářských poplatků během jednání o mediální politice.
(111)
Podle dánských orgánů byly podklady použité pro stanovení vyrovnání veřejně dostupné. Dohody o médiích byly zveřejněny v tisku a úředním oznámení parlamentních zápisů (Folketingstidende). Právní předpisy, kterými se prováděly dohody o médiích, byly zveřejněny v dánském Úředním věstníku (Lovtidende). Spolu s výše uvedenými hospodářskými analýzami byly rovněž zveřejněny účty TV2.
(112)
Vzhledem k rozsudku musí Komise posoudit, zda by výše popsaný postup nemohl vést k tomu, že by bylo splněno druhé kritérium ve věci Altmark.
(113)
Na jedné straně bere Komise na vědomí, že Soud ve svém rozsudku (47) uvedl, že „(…) je možné, že dotčený postup pro stanovení výše příjmů z koncesionářských poplatků vyplácených TV2 byl objektivní a transparentní vzhledem zejména ke skutečnosti, že byl zapojen dánský parlament, že postup byl založen na hospodářských analýzách vypracovaných auditorskou společností za pomoci monitorovací skupiny, na jejíž práci se podíleli konkurenti TV2, a že tyto analýzy byly zveřejněny stejně jako roční účetní závěrky TV2. V souladu s tím se nedá vyloučit, že by seriózní analýza tohoto postupu mohla dojít k závěru, že Dánské království ještě před tím, než Soudní dvůr stanovil podmínky v rozsudku ve věci Altmark, splnilo v zásadě druhou z těchto podmínek“. K tomu, jak rozhodl Soud, „výše příjmů z koncesionářských poplatků vyplácených TV2 byla vypočítána na základě konkrétního předpokladu, že TV2 bude mít nadále prospěch z ostatních státních opatření (48)“ (např. osvobození od daně atd.).
(114)
Komise zastává názor, že zapojení dánského parlamentu do postupu vedoucímu ke stanovení koncesionářských poplatků zajistilo do jisté míry určitou úroveň transparentnosti a objektivity. O dohodách o médiích, které určily částku koncesionářských poplatků, již měla obdržet TV2, bylo navíc rozhodnuto předem na několik let a během vyšetřovaného období nedošlo nikdy později k úpravě vyrovnání ve prospěch TV2.
(115)
Hospodářské zprávy vypracované KPMG ovšem pouze předpověděly výši příjmů z reklamy náležejících TV2 (tj. stranu příjmů). Pokud jde o stranu nákladů při stanovení vyrovnání, uvedené hospodářské zprávy nezaujaly stanovisko a Komisi se zdá, že dohody o médiích byly založeny pouze na indexaci nákladů, které TV2 měla v předchozích letech. Dánské orgány totiž uvedly, že vyrovnání bylo stanoveno na základě cen a mezd indexovaných na rozpočet a účetní závěrku TV2 a rovněž na základě hospodářských analýz, které ovšem posuzovaly pouze stranu příjmů a netýkaly se období krytého dohodou o médiích uzavřenou dne 16. září 1993.
(116)
Nikde k tomu nejsou uvedeny parametry, na jejichž základě se mělo vyrovnání vypočítávat. Výše vyrovnání byla stanovena předem, ovšem druhé kritérium Altmark stanoví, že parametry, na jejichž základě je vyrovnání za poskytování veřejné služby vypočteno, musejí být samy o sobě stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem.
(117)
Na základě výše uvedených skutečností se proto Komise domnívá, že druhé kritérium Altmark není splněno. V každém případě platí, že kritéria Altmark jsou kumulativní, a Komise soudí, že čtvrté kritérium splněno není (viz níže).
(118)
Podle čtvrtého kritéria Altmark, „není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený výrobními prostředky k tomu, aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, vynaložil při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností“.
(119)
V tomto konkrétním případě nebyl poskytovatel veřejné služby TV2 vybrán v řízení o zadání veřejné zakázky. Jelikož veřejná soutěž neproběhla, Komise musí posoudit, zda úroveň vyrovnání byla stanovena na základě nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený výrobními prostředky, vynaložil při plnění povinností veřejné služby.
(120)
Hospodářské a právní podmínky, jimiž se řídilo stanovení vyrovnání ve prospěch TV2, byly popsány výše. Vzhledem k rozsudku a při zohlednění skutečnosti, že Soud uvedl, že součástí postupu zavedeného Dánským královstvím pro stanovení výše příjmů z koncesionářských poplatků vyplácených TV2 v období 1995-2002 byly mimo jiné hospodářské analýzy vypracované za pomoci konkurentů TV2, musí Komise při posouzení, zda bylo porovnání nákladů TV2 provedeno s náklady průměrného, správně řízeného provozovatele, zohlednit zejména zprávy KPMG z roku 1995 a roku 1999.
(121)
Zprávy vypracované poradenskou společností KPMG zvažují pro jednotlivá období koncesionářských poplatků různé scénáře vývoje na reklamním trhu. Zprávy neobsahují žádné informace o společnosti TV2 jako takové (např. o jejím finančním stavu nebo jejích provozních nákladech), ale dokládají, jak by se příjmy z reklamy mohly vyvíjet a jaká část všeobecného reklamního trhu by mohla vyústit v příjmy TV2. Tím, že poskytly odhady nejpravděpodobnějšího vývoje obratu z reklamy na dánském reklamním trhu a že zjistily nejistoty spojené s těmito odhady, se tyto zprávy staly součástí postupu, jímž se dánské orgány řídily při stanovení koncesionářských poplatků, které měly být poskytnuty TV2.
(122)
Zprávy KPMG neposuzovaly žádné náklady TV2, ani náklady ostatních provozovatelů, ale samy se omezovaly na posouzení vývoje na reklamním trhu a podílu TV2 na příjmech z reklamy. Je nutno také poznamenat, že se tyto zprávy netýkaly prvních roků vyšetřovaného období, které pokrývala dohoda o médiích z roku 1993.
(123)
Do vypracování těchto zpráv byly do určité míry zapojeni konkurenti. U zprávy z roku 1995 se v dokumentu říká, že byly zapojeny „četné zúčastněné strany“, aniž je ze zprávy jasné, o jaké zúčastněné strany se jednalo. Zpráva KPMG z roku 1999 zmiňuje monitorovací skupinu odborníků, ve které skutečně působili konkurenti TV2. Ovšem skutečnost, že hospodářské zprávy byly do určité míry vypracovány za pomoci konkurentů TV2, sama o sobě neznamená, že byla provedena analýza nákladů konkurentů.
(124)
Jinými slovy, tyto zprávy neobsahují analýzu nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený výrobními prostředky, vynaložil při plnění povinností veřejné služby, ale spíše pojednávají o obecnějších otázkách výhledů reklamního trhu a výše budoucích příjmů TV2 z reklamy. Je nutno také dodat, že ceny na reklamním trhu se netvoří pouze na základě nákladů, ale na základě různých prvků, jako je podíl na počtu diváků.
(125)
Dánské orgány a TV2 ve spojení se čtvrtou podmínkou ve věci Altmark uvádějí také právní a věcné argumenty.
(126)
Zaprvé, Dánsko se odvolává na věc BUPA a tvrdí, že čtvrtá podmínka ve věci Altmark není nutně použitelná, nebo alespoň že by Komise měla vzhledem k rozsudku Soudu pouze posoudit, zda je splněna ve své podstatě. Komise zastává názor, že v případě BUPA byla situace velmi vymezená v tom smyslu, že dotčený projekt, který se týkal poskytování zdravotních služeb, nebyl spojen s náklady, tj. na rozdíl od jiných odvětví veřejných služeb byl systém založen na rizikových profilech zákazníků. Za takových okolností proto subjekt nemohl provozovat účinně svou činnost, pokud by pracoval na vlastní náklady. U veřejnoprávních televizních a rozhlasových společností je ovšem výpočet vyrovnání na základě nákladů a příjmů možný.
(127)
Zadruhé, Dánsko s odkazem na věc Chronopost (49) tvrdí, že poskytovatele veřejné služby jako TV2 nelze srovnávat se soukromým subjektem. Komise je ale názoru, že na rozdíl od otázky rozdělení nákladů v souvislostech posouzení slučitelnosti, o což šlo ve věci Chronopost, spočívá podstata čtvrtého kritéria Altmark přesně v tom, že při neprovedení veřejné soutěže se musí provést srovnání nákladů na poskytnutou veřejnou služby s náklady, které by vynaložil průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený výrobními prostředky.
(128)
Dánsko k tomu tvrdí, že Národní auditní úřad prováděl jako součást stálého dohledu nad TV2 audity jejich účtů z finančního hlediska a z hlediska řízení a že docházelo ke stálým kontrolám, které se rovněž zaměřovaly na hlediska efektivnosti. Komise se ale domnívá, že skutečnost, že roční účetní závěrky podléhaly schválení ministerstva kultury, není dostatečná k tomu, aby se prokázalo, že náklady TV2 odpovídají nákladům průměrného, správně řízeného podniku. Navíc lze pochybovat o tom, že kontroly ex-post mohou být z hlediska splnění čtvrtého kritéria relevantní, pokud nebyla před stanovením výše vyrovnání provedena žádná analýza nákladů.
(129)
Dánské orgány se navíc odvolávají na zprávu dánského Národního auditního úřadu z roku 2000, která do určité míry porovnala vývoj produktivity TV2 s vývojem produktivity DR a zahraničních veřejnoprávních televizních a rozhlasových společností (British Broadcasting Corporation „BBC“, Sveriges Television „SVT“ a Norsk Riksringkastning „NRK“). V této zprávě dospěl Národní auditní úřad ke zjištění, že jak DR, tak TV2 zlepšily mezi rokem 1990 a 1999 svou produktivitu. DR snížil své náklady spojené s premiérovými vysíláními ve větší míře než TV2, ale v roce 1999 byly hodinové náklady DR na premiérové vysílání přesto o 53 % vyšší než náklady TV2. Hodinové náklady na vysílání byly u DR v roce 1999 přibližně o 29 % vyšší než u TV2. Národní auditní úřad se také domníval, že vývoj produktivity u DR a TV2 byl lepší nebo se rovnal vývoji produktivity u ostatních třech veřejnoprávních rozhlasových a televizních společností.
(130)
Tato zpráva ale není na prokázání splnění čtvrté podmínky dostatečná.
(131)
Zpráva je totiž z pozdější doby než dohody o médiích, které stanovily výši vyrovnání, a nemůže tak prokázat, že toto vyrovnání bylo stanoveno na základě nákladů, které by vynaložil průměrný podnik při plnění úkolů veřejné služby.
(132)
Zpráva se dále vztahuje na ostatní veřejnoprávní rozhlasové a televizní společnosti, a netýká se tak nákladů „průměrného“ podniku. Není tak například prokázáno, že náklady společnosti DR, která nesmí vytvářet finanční prostředky prostřednictvím reklamy a u níž je úroveň vyrovnání stanovena podle stejné dohody o médiích jako v případě TV2, jsou stejné jako náklady průměrného podniku. Pro účely čtvrtého kritéria Altmark proto není možno na základě srovnání s náklady DR dospět k žádnému závěru.
(133)
Pokud jde o srovnání se zahraničními veřejnoprávními rozhlasovými a televizními společnostmi, zpráva k tomu pouze srovnává vývoj produktivity TV2 s jednou z ostatních veřejnoprávních společností, ale nevyjadřuje názor ohledně úrovně efektivity jako takové, a tak ani o samotných nákladech. Důvodů pro pomalejší vývoj produktivity může být totiž celá řada, a to včetně skutečnosti, že efektivita jako taková byla na počátku vyšší, nebo skutečnosti, že televizní společnost nemohla prodloužit svůj vysílací čas. Například bod 51 zprávy uvádí, že „během dotčeného období měly BBC a SVT téměř stejný vývoj nákladů, tj. růst o přibližně 50 % v reálném vyjádření, zatímco náklady NRK vzrostly o přibližně 60 % v reálném vyjádření. Jak je uvedeno výše, náklady DR v reálném vyjádření vzrostly o 23 % a náklady TV2 o 63 %. Protože, jak již bylo zmíněno, délka vysílání SVT a BBC nevzrostla stejně jako u jiných televizních společností, tento vývoj nákladů znamená, že SVT a BBC nezlepšily svou produktivitu stejným způsobem jako ostatní tři veřejnoprávní rozhlasové a televizní společnosti“.
(134)
Komise bere také na vědomí, že bod 50 zprávy uvádí následující: „Protože Národní auditní úřad podrobněji nezkoumal účty zahraničních veřejnoprávních rozhlasových a televizních společností, mohou existovat rozdíly mezi činnostmi těchto společností a mezi metodami výpočtu používanými pro jednotlivé účetní položky. Znamená to, že použité náklady a z nich odvozené jednotkové náklady se nemusí nutně vztahovat ke stejným činnostem a že nebyly nutně vypočteny podle stejných účetních zásad. Vyplývá z toho, že úrovně jednotkových nákladů se jako takové nedají ke srovnání použít. Protože smyslem zahrnutí zahraničních rozhlasových a televizních společností je porovnat spíše ‚vývoj‘ produktivity než její úroveň jako takovou, zaujal Národní auditní úřad stanovisko, že údaje týkající se zahraničních televizních společností mohou přesto ve své stávající podobě posloužit jako přiměřený ukazatel vývoje“. Bod 53 zprávy rovněž uvádí, že „Národní auditní úřad podrobněji nezkoumal příčiny výše uvedeného vývoje, protože, jak je zmíněno výše, vývoj zjištěných jednotkových nákladů závisí na obsahu programu nabízeného televizními společnostmi a protože analýza každopádně předpokládá, že se kvalita neměnila. Jelikož to představuje bezprostřední potíž při srovnávání dotčených veřejnoprávních rozhlasových a televizních společností, zjištění analýzy by se měla vykládat s jistou obezřetností. V tomto ohledu ministerstvo kultury prohlásilo, že souhlasí s popsaným vývojem jednotkových nákladů a že porovnání jednotkových nákladů DR, TV2 a zahraničních rozhlasových a televizních společností je nutno vykládat s jistou obezřetností“.
(135)
Vzhledem k výše uvedeným důvodům Komise proto zastává názor, že zpráva neprokazuje, že náklady TV2 představují náklady, které by průměrný, správně řízený podnik vynaložil při plnění povinností veřejné služby.
(136)
Na základě výše uvedených skutečností Komise na závěr soudí, že čtvrté kritérium Altmark není splněno, a protože jsou tato kritéria kumulativní, nesplňuje vyrovnání poskytnuté TV2 podmínky stanovené Soudním dvorem v rozsudku ve věci Altmark. Jak bude prokázáno níže, Komise každopádně soudí, že toto vyrovnání lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
(137)
Komise musí také posoudit, zda by dotčená opatření mohla splnit zkoušku „investora v tržním hospodářství“. Dánské orgány a TV2 tvrdí, že opatření nelze označit za státní podporu, protože splňují podmínky zkoušky investora v tržním hospodářství. Domnívají se zejména, že v rámci zkoušky investora v tržním hospodářství bylo zcela oprávněné ponechat přebytek TV2 k navýšení kapitálu.
(138)
V tomto ohledu je nutno předběžně poznamenat, že otázka, zda by bylo možno opatření odůvodnit v rámci zkoušky investora v tržním hospodářství, je jiná než otázka, zda by bylo možno opatření považovat za nutná pro plnění úkolů veřejné služby (viz níže posouzení slučitelnosti), tj. skutečnost, že k výkonu svých úkolů veřejné služby by TV2 mohla potřebovat určitou míru rezerv a kapitálu, ještě neznamená, že by soukromý investor ponechal tyto finanční prostředky ve společnosti a nevyžadoval by dividendy.
(139)
V souladu s ustálenou judikaturou musí Komise stanovit, zda by se za podobných okolností dalo od soukromého investora srovnatelného velikostí se subjekty, které spravují veřejný sektor, očekávat, že přistoupí ke vkladům kapitálu stejného rozsahu (50). Ačkoliv jednání soukromého investora, s nímž je nutno porovnávat zásah veřejného investora, nemusí být jednáním běžného investora, který vynakládá kapitál s cílem dosáhnout poměrně krátkodobě zisku, musí být alespoň jednáním soukromé holdingové společnosti nebo soukromé skupiny podniků sledujících strukturální politiku a vedených vyhlídkou na ziskovost v dlouhodobějším časovém úseku.
(140)
Podle ustálené judikatury musí být dále zkouška investora v tržním hospodářství provedena v okamžiku přijetí rozhodnutí a ne následně (ex-post) (51).
(141)
Jelikož je v tomto konkrétním případě Dánsko jediným akcionářem společnosti TV2, je také prvním a posledním věřitelem, kterého je nutno v případě úpadku společnosti vyplatit. Z hlediska investora by tak dánský stát mohl usilovat o návratnost své investice tím, že by požadoval odměnu v podobě úroku z půjčky nebo výnosu z kapitálového podílu.
(142)
V tomto ohledu Komise zaznamenává, že během dotčeného období se Dánsko zřeklo nároku na placení úroků a umožnilo, aby úvěry zůstaly bez splátek. Dánský stát navíc nepožadoval žádnou odměnu z kapitálu, který se v TV2 nahromadil. Dánský stát proto nevyžadoval obvyklou návratnost své investice, jak by věřitel nebo majitel společnosti běžně učinil.
(143)
Dánské orgány dále nepředložily žádné přijatelné prvky pro odůvodnění, proč mělo ze strategického hlediska smysl reinvestovat přebytek do TV2 místo toho, aby požadovaly odměnu v podobě úroků nebo dividend. Takové rozhodnutí by za běžných okolností učinil investor pouze tehdy, pokud by se domníval, že opětovné investování vytvoří u jeho původní investice přidanou hodnotu.
(144)
V tomto konkrétním případě není prokázáno, že by existoval podnikatelský plán nebo zřetelná vypracovaná podnikatelská strategie, která by ukazovala, že tomu tak bylo. Neexistují ani žádné jiné náznaky, které by svědčily o tom, že TV2 plánovala rozvinout své činnosti tak, aby podobnou přidanou hodnotu vytvořila. Komise se tímto tvrzením nesnaží spoléhat na formální argumenty, aby odmítla tvrzení dánských orgánů o zkoušce investora v tržním hospodářství, ale pouze posuzuje, zda by se investor v tržním hospodářství rozhodl ponechat finanční prostředky v TV2 na základě podkladů, které měl k dispozici v okamžiku, kdy by toto rozhodnutí přijímal. Při zohlednění informací dostupných v okamžiku, kdy byly finanční prostředky ponechány v TV2 (52), a nezávisle na ohledech spojených s potřebami úkolů veřejné služby, které zajišťovala TV2 a na které by nebral ohled soukromý investor, se Komise přesto domnívá, že neexistoval žádný podnikatelský plán, investiční projekt nebo jiný prvek, na jejichž základě by se racionální soukromý investor domníval, že by reinvestování vytvořilo u jeho původní investice přidanou hodnotu, a že by se rozhodl ponechat finanční prostředky v TV2 místo toho, aby požadoval odměnu.
(145)
Dánské orgány kromě toho použily jako ukazatel výnos z obratu, aby prokázaly, že při reinvestování finančních prostředků do TV2 jednaly jako soukromý investor. V tomto konkrétním případě je ovšem nutno zdůraznit, že dánská vláda jedná ve skutečnosti jako finančník TV2 v tom smyslu, že jí poskytuje na pokrytí části jejích provozních nákladů značné výnosy. Výše těchto výnosů má přímý dopad na výsledky, jichž je TV2 schopna dosáhnout. V praxi lze koeficient výkonnosti zlepšit pouhým navýšením částky státních finančních prostředků. Protože nadměrné finanční prostředky vedou také k neefektivitě a ta zase k většímu čerpání státních prostředků, není zdaleka jisté, že zvýšené financování vede k odpovídajícím lepším výsledkům.
(146)
Chování dánských orgánů proto nelze považovat za chování investora v tržním hospodářství. Jak bude prokázáno níže, Komise ale každopádně soudí, že vyrovnání lze považovat za slučitelné. Jak již bylo zmíněno, zkouška investora v tržním hospodářství je jinou otázkou než otázka, zda bylo pro dánský stát odůvodnitelné ponechat přebytek v TV2 za účelem vytvoření kapitálu nutného pro úkoly veřejné služby.
(147)
Komise na závěr soudí, že během vyšetřovaného období opatření upřednostňovala TV2. Na trhu televizního vysílání se TV2 nachází v hospodářské soutěži s ostatními televizními společnostmi, kterým se stejného zvýhodnění nedostalo. Opatření je proto nutno považovat za selektivní a narušující hospodářskou soutěž ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
IV.1.3. OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(148)
Státní opatření spadají pod ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy. To nastává vždy, když jsou dotčené činnosti součástí obchodní výměny uvnitř Společenství.
(149)
Soudní dvůr vypracoval rozsáhlý výklad tohoto pojmu. Podle judikatury Soudního dvora, pokud státní podpora posílí postavení určitého podniku ve srovnání s ostatními podniky zapojenými do hospodářské soutěže v obchodu v rámci Společenství, je nutno považovat tyto podniky za dotčené touto podporou (53). Skutečnost, že příslušný podnik nepůsobí v oblasti vývozu, nevylučuje možnost ovlivnění obchodu. Poskytne-li členský stát určitému podniku podporu, mohou být díky podpoře zachovány vnitrostátní činnosti nebo mohou dokonce vzrůst, což ve svém důsledku snižuje možnosti jiných podniků na trh proniknout. Podpora tak umožňuje příjemci zachovat si podíl na trhu, který by jinak mohli získat konkurenti z jiných členských států (54).
(150)
V bodě 18 sdělení o vysílání Komise s odkazem na judikaturu Soudního dvora uvedla, že „lze obecně předpokládat, že státní financování veřejnoprávních vysílacích organizací ovlivňuje obchod mezi členskými státy. To jednoznačně platí pro získávání a prodej programových práv, které se často uskutečňují na mezinárodní úrovni. Rovněž reklama v případě veřejných vysílacích organizací, které mají oprávnění prodávat vysílací čas pro reklamu, má přeshraniční účinek, zejména u jazykově stejnorodých oblastí přes hranice jednotlivých států. Kromě toho se vlastnická struktura soukromých vysílacích organizací může rozšířit na více členských států.“
(151)
Komise v tomto případě zaznamenává, že TV2 vyvíjí činnost na mezinárodním trhu a vyměňuje televizní programy (55). Nachází se v přímé hospodářské soutěži se soukromými televizními společnostmi, které vyvíjejí činnost na mezinárodním televizním trhu a mají mezinárodní vlastnickou strukturu. Finanční prostředky vložené do organizace TV2 poskytly této společnosti konkurenční zvýhodnění při získávání audiovizuálních práv a při investování do programů, které mohou být následně prodávány. Opatření podpory k tomu dostala TV2 do výhodného postavení ve srovnání s jejími konkurenty v rámci Evropské unie, protože oslabila jejich možnosti, aby sami do Dánska pronikli.
(152)
Komise proto dochází k závěru, že opatření ve prospěch TV2 ovlivnila obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
IV.1.4. ZÁVĚR
(153)
Protože jsou splněny všechny podmínky čl. 107 odst. 1 SFEU, Komise dochází k závěru, že výše popsaná opatření ve prospěch TV2 představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(154)
Jelikož TV2 začala vysílat v roce 1989, byla všechna opatření poskytnuta TV2 po přistoupení Dánska k Evropské unii. Z tohoto důvodu představují opatření včetně koncesionářského poplatku novou státní podporu (a ne stávající ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU).
IV.2 SLUČITELNOST PODPORY S VNITŘNÍM TRHEM
(155)
Komise soudí, že čl. 107 odst. 2 a čl. 107 odst. 3 písm. a), b), c) a d) SFEU nejsou zjevně použitelné a ani dánské orgány či TV2 v tomto ohledu netvrdily opak.
(156)
Komise proto posoudí, zda by nebylo možno použít čl. 106 odst. 2 SFEU.
(157)
Podle čl. 106 odst. 2 SFEU „podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu nebo ty, které mají povahu fiskálního monopolu, podléhají pravidlům obsaženým ve Smlouvách, zejména pravidlům hospodářské soutěže, pokud uplatnění těchto pravidel nebrání právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny. Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie“.
(158)
Aby opatření mohlo využít této odchylky, musí být splněny následující podmínky:
-
příslušná služba musí být službou obecného hospodářského zájmu a jako taková jasně definována členským státem („definice“),
-
členský stát musí příslušný podnik výslovně pověřit poskytováním této služby („pověření“),
-
uplatnění pravidel hospodářské soutěže obsažených ve Smlouvě musí bránit plnění zvláštních úkolů, které byly podniku svěřeny, a výjimka z těchto pravidel nesmí ovlivňovat rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie („proporcionalita“).
(159)
Sdělení Komise z roku 2001 o použití pravidel státní podpory na veřejnoprávní vysílání (56) (dále jen „sdělení o vysílání“) stanoví zásady a metody, které má Komise v úmyslu uplatňovat v odvětví rozhlasového a televizního vysílání, aby zajistila soulad s výše uvedenými podmínkami.
IV.2.1. DEFINICE
(160)
Podle zákona o rozhlasovém a televizním vysílání (v platné verzi z roku 1994) (57) je TV2 nezávislým subjektem, jehož cílem je poskytovat a šířit prostřednictvím nezávislé programové činnosti celostátní a regionální televizní programy. Nabídka poskytovaných programů musí být v rozhodující míře zaměřena na kvalitu, všestrannost a rozmanitost. Při plánování programů regionálních stanic TV2 musí být také upřednostňován blízký vztah k regionu. Veřejná služba v oblasti vysílání je podrobněji vymezena ve stanovách TV2, které uvádějí, že TV2 musí veškerému dánskému obyvatelstvu poskytovat programy skládající se ze zpravodajských, všeobecně informačních, vzdělávacích, uměleckých a zábavných pořadů (58).
(161)
Komise bere na vědomí, že Soudní dvůr přijal v rozsudku (59) stanovisko ohledně veřejné služby, kterou musí TV2 ze zákona poskytovat.
(162)
Zaprvé je nutno připomenout, že členské státy mají široký prostor pro uvážení při vymezení toho, co považují za služby obecného hospodářského zájmu, a Komise tudíž může zpochybnit definici těchto služeb vytvořenou členským státem pouze v případě zjevného pochybení (60).
(163)
Jak je k tomu uvedeno v odstavci 33 sdělení o vysílání, spadá definice poslání veřejné služby veřejnoprávní rozhlasové a televizní společnosti do pravomoci členských států.
(164)
Pokud jde konkrétněji o služby obecného veřejného zájmu, judikatura Soudního dvora uznala, že členské státy mohou oprávněně definovat takové služby tak, aby zahrnovaly obecné programy (61).
(165)
Když členské státy v Amsterodamském protokolu (62) prohlásily, „že systém veřejnoprávního vysílání v členských státech je přímo spjat s demokratickými, společenskými a kulturními potřebami každé společnosti a s potřebou zachovat mediální pluralitu“, odkazovaly přímo na veřejnoprávní systémy rozhlasového a televizního vysílání, které zavedly a pověřily vysíláním obecných televizních programů pro veškeré obyvatelstvo těchto států.
(166)
Ve svém rozsudku Soudní dvůr rozhodl, že pravomoc členských států definovat vysílací služby obecného hospodářského zájmu široce a kvalitativně, aby se pokrylo vysílaní široké škály programů, nemůže být popírána, stejně jako možnost členských států uchýlit se při financování služeb obecného hospodářského zájmu k financování prostřednictvím reklamy (63).
(167)
Možnost členského státu definovat vysílací služby obecného hospodářského zájmu široce, se zahrnutím vysílání obecných programů, nemůže být zpochybněna skutečností, že veřejnoprávní rozhlasová a televizní společnost vykonává krom toho obchodní činnosti, zejména prodej vysílacího času pro reklamu. Otázka definice poslání veřejné služby se totiž nesmí zaměňovat s otázkou finančního mechanismu, který byl vybrán pro poskytování těchto služeb (64).
(168)
Soud k tomu ujasnil, že Komise nemusí srovnávat programy TV2 s programy komerčních kanálů. Učinit prostřednictvím srovnávací analýzy programů definici vysílací služby obecného hospodářského zájmu závislou na škále programů nabízených komerčními televizními společnostmi by znamenalo připravit členské státy o jejich pravomoc definovat veřejnou službu. Definice služby obecného hospodářského zájmu by tak ve skutečnosti závisela při konečné analýze na komerčních provozovatelích a jejich rozhodnutí, zda vysílat či nevysílat určité programy.
(169)
Soudní dvůr (65) také potvrdil, že povinnosti uložené komerčním televizním společnostem nejsou srovnatelné s povinnostmi veřejné služby uloženými TV2. Záměrem těchto povinností veřejné služby je poskytovat veškerému dánskému obyvatelstvu pestrý televizní program, který odpovídá požadavkům kvality, všestrannosti a rozmanitosti. Tyto povinnosti veřejné služby podmiňují celou televizní činnost TV2 způsobem více omezujícím, než činí minimální povinnosti stanovené dánským zákonem pro poskytnutí povolení vysílat.
(170)
Soudní dvůr proto dospěl k závěru (66), že „definice použitá dánskými orgány je jistě široká, jelikož v důsledku své zejména kvalitativní povahy ponechává vysílací organizaci volnost, aby stanovila skladbu programů. Přesto se nedopouští nepřesnosti. Naopak pověření TV2 je zcela jasné a přesné: poskytovat celé dánské populaci pestrý televizní program zaměřující se na kvalitu, všestrannost a rozmanitost“.
(171)
Na základě výše uvedených skutečností a s přihlédnutím ke zvláštní povaze odvětví televizního vysílání Komise považuje z hlediska výkladových ustanovení protokolu „širokou“ definici, jež pověřuje danou televizní společnost úkolem poskytovat vyváženou a rozmanitou programovou nabídku v souladu s jejím posláním, za oprávněnou podle čl. 106 odst. 2 SFEU. Taková definice by odpovídala záměru uspokojovat demokratické, společenské a kulturní potřeby jednotlivých společností a zachovat mediální pluralitu včetně kulturní a jazykové rozmanitosti.
(172)
Na základě výše uvedených skutečností Komise proto soudí, že lze přijmout definici veřejné služby poskytované společností TV2.
(173)
Je nutno dodat, že během vyšetřovaného období TV2 provozovala internetové stránky jako součást svého úkolu veřejné služby. Internetové stránky informují uživatele o veřejnoprávních televizních programech TV2. Komise může souhlasit s tím, že internetové stránky TV2, jež se omezují na informování uživatele o veřejnoprávních televizních programech TV2, spadají mezi úkoly TV2 v oblasti vysílání v rámci veřejné služby. Zahrnutí provozování těchto stránek do poslání veřejné služby proto neobsahuje zjevné pochybení. TV2 kromě toho provozovala komerční internetové stránky s hrami atd. Tuto komerční internetovou službu TV2 je nutno považovat za čistě obchodní činnosti, protože nabízí interaktivní produkty na osobní žádost, jako jsou hry nebo „chat rooms“, které se neliší od podobných komerčních produktů. Tyto činnosti se proto nacházejí mimo rámec veřejné služby poskytované TV2.
IV.2.2. POVĚŘENÍ
(174)
Aby poslání veřejné služby mohlo využít odchylky podle čl. 106 odst. 2 SFEU, musí jím být TV2 pověřena na základě úředního aktu. Komise bere na vědomí, že zákon o rozhlasovém a televizním vysílání (67) formálně pověřil TV2 úkolem veřejné služby v oblasti televizního vysílání. Komise bere rovněž na vědomí rozsudek, ve kterém Soudní dvůr rozhodl, že „je zjevné, že TV2 má takový úkol [úkol veřejné služby]“ (68).
(175)
Jelikož právní definice nedostatečně ujasňuje, jaké další služby jsou povoleny jako veřejná služby, je nutno, aby veřejnoprávní televizní společnost získala formální předchozí souhlas s každou činností, kterou si TV2 přeje zahájit jako veřejnou službu. Komise bere na vědomí, že v období 1995-2002 TV2 neposkytovala takové další služby kromě rámce svých úkolů vysílání v oblasti veřejné služby. Internetové stránky nabízející služby, jako jsou hry, byly totiž provozovány jako obchodní činnost, zatímco internetové stránky, které pouze informovaly uživatele o televizních programech TV2 vysílaných v rámci veřejné služby, nelze od služby vysílání oddělit. Komise proto dochází k závěru, že v období 1995-2002 byla TV2 pověřena úkolem vysílání v rámci veřejné služby řádným způsobem.
(176)
Jak je však uvedeno v odstavcích 41 až 43 sdělení o vysílání z roku 2001, nestačí, aby veřejnoprávní televizní společnost byla formálně pověřena poskytováním veřejné služby, je rovněž nezbytné, aby veřejná služby byla poskytována tak, jak se v pověřovacím aktu předpokládá. Jelikož není úkolem Komise, aby posuzovala plnění jakýchkoliv norem kvality, je žádoucí, aby existoval vhodný dohlížecí orgán, přičemž je na členském státu, aby zvolil mechanizmus, který by zajistil účinný dohled, a to za podmínky, že je příslušný orgán nezávislý na pověřeném podniku.
(177)
V těchto souvislostech Komise bere na vědomí, že v roce 2000 provedl Národní auditní úřad zvláštní šetření ohledně podstaty a povahy povinností TV2 v oblasti veřejné služby a také, jak jsou tyto povinnosti ve skutečnosti plněny. Při tomto šetření nebyly zjištěny žádné nedostatky v plnění závazků TV2 při poskytování veřejné služby. V období 2001-2002 navíc existovala Rada veřejné služby, aby zajistila plnění závazků TV2 v oblasti veřejné služby, ačkoliv tento subjekt během krátkého období své existence nevydal v tomto ohledu žádnou zprávu. Komise nemá ani žádné náznaky o tom, že TV2 neplnila své závazky nebo že by její jednání bylo takové, že by jí poskytovaná služba již nemohla být považována za službu obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
(178)
Pokud jde o finanční kontrolu služby veřejného vysílání, Komise bere na vědomí, že Národní auditní úřad provedl audity účtů TV2. Tyto audity zahrnovaly jak finanční audity, tak audity řízení, ačkoliv Národní auditní úřad neměl žádnou pravomoc zabránit nadměrnému vyrovnání nákladů TV2 vynaložených na veřejnou službu.
(179)
Pokud jde o přiměřenost, má Komise pravomoc toto posouzení provést. Komise bere na vědomí, že směrnice o transparentnosti byla v Dánsku provedena. Komise obdržela od dánských orgánů údaje nutné k tomu, aby byla schopna posoudit, zda státní financování bylo či nebylo přiměřené.
IV.2.3. PROPORCIONALITA
(180)
Podle rozsudku a sdělení o vysílání z roku 2001 má posouzení proporcionality, jež musí Komise provést, dvě stránky.
(181)
Zaprvé musí Komise vypočítat čisté náklady vynaložené na úkoly veřejné služby, jimiž byla TV2 pověřena, a ověřit, zda u těchto nákladů došlo či nedošlo k nadměrnému vyrovnání z hlediska potřeb tohoto subjektu při plnění úkolů veřejné služby.
(182)
Zadruhé musí Komise analyzovat chování TV2 na reklamním trhu. Podle sdělení o vysílání z roku 2001 by totiž veřejnoprávní televizní společnost do té míry, v níž jsou nižší příjmy pokryty státní podporou, mohla být sváděna k tomu, aby stlačovala ceny za reklamu nebo jiné činnosti, které nejsou veřejnými službami na trhu, aby snížila příjem konkurentů. Komise proto soudí, že kdykoliv veřejnoprávní televizní stanice sníží ceny za činnosti, které nejsou veřejnou službou, níže, než je nutné k pokrytí nákladů na tuto službu, které by za podobných okolností musel schopný soukromý provozovatel obvykle pokrýt, znamená to, že by mohlo dojít k nadměrnému vyrovnání za plnění povinností veřejné služby.
1. Výše státní podpory a posouzení nadměrného vyrovnání
(183)
Podle směrnice o transparentnosti (69) mají členské státy vést oddělené účty pro veřejnou službu a činnosti, které nejsou veřejnou službou. Náklady a příjmy mají být řádně zaúčtovány na základě jasně stanovených a objektivních zásad nákladového účetnictví.
(184)
Komise přijala názor, že v odvětví vysílání nemůže být oddělené vedení účtů na straně nákladů jednoznačné nebo vůbec proveditelné, protože různé činností sdílejí stejné vstupy. V tomto odvětví mohou členské státy považovat celý program televizních společností za pokrytý posláním veřejné služby, zároveň však umožňovat jeho obchodní využití (70).
(185)
V tomto rozhodnutí musí Komise nejprve zjistit náklady na službu obecného hospodářského zájmu, kterou plnila TV2.
(186)
Jelikož TV2 vyvíjí také obchodní činnosti, musí vést pro své různé činnosti oddělené účetnictví. Od roku 2001 byla TV2 ze zákona povinna vést oddělené účetnictví pro svou veřejnou službu na jedné straně a pro své obchodní činnosti na straně druhé.
(187)
Při výpočtu čistých nákladů musí Komise odečíst z hrubých nákladů na veřejnou službu všechny čisté zisky z komerčního využití činnosti v oblasti veřejné služby. Dánské orgány poskytly číselné údaje v souladu s metodou uvedenou v bodě 56 sdělení o vysílání, aby doložily výkonnost TV2 u komerčních činností a činností v oblasti veřejné služby. Ukazuje se, že většina komerčních činností TV2 sdílela stejný vstup jako činnosti v oblasti veřejných služeb. Důsledkem bylo, že se neprovádělo žádné smysluplné přidělování nákladů k těmto komerčním činnostem. K výpočtu čistých nákladů na veřejnou službu Komise v takovém případě odečte čisté příjmy z komerčního využití. Za oddělitelné od veřejné služby lze považovat pouze činnosti při komerčním využívání internetu. Ztráty, které TV2 vykazovala u komerčních internetových činností od jejich zahájení v roce 1997, dosahují výše […] (71) milionů DKK.
(188)
Ke zjištění čistých nákladů vynaložených na veřejnou službu Komise poté odečetla od hrubých nákladů vynaložených na veřejnou službu příjmy vytvořené činností v oblasti veřejné služby (příjem z reklamy a jiné výnosy z komerční činnosti). Poté bylo od čistých nákladů na veřejnou službu odečteno státní financování v hotovosti. Tento výpočet je znázorněn v níže uvedené tabulce.
(189)
Je nutno poznamenat, že bez ohledu na četné žádosti Komise o poskytnutí přesných částek u výnosů z reklamy za roky 1995 a 1996, nebyly dánské orgány a TV2 schopny předložit jasné a jednoznačné číselné údaje.
(190)
Ve své odpovědi ze dne 26. června 2009 dánské orgány uvedly, že nejsou s to potvrdit, že příjem z reklamy, který TV2 obdržela z fondu TV2, dosáhl v roce 1995 částky 400,1 milionu DKK a v roce 1996 částky 337,7 milionu DKK.
(191)
Ve své odpovědi TV2 uvedla, že i) fond TV2 obdržel v roce 1995 a v roce 1996 zaprvé finanční prostředky od TV2 Reklame (824 a 904,5 milionu DKK) a zadruhé koncesionářské poplatky od státu (330,3 a 356,3 milionu DKK) a že ii) fond TV2 převedl TV2 v roce 1995 částku 730,4 milionu DKK a v roce 1996 částku 694 milionů DKK a regionální stanicím TV2 ve stejných rocích částky 269,6 a 275 milionů DKK. Účelem částek převedených do fondu TV2 bylo pokrýt finanční potřeby TV2 a jejích regionálních stanic.
(192)
Ve svých odpovědích ze dne 26. června 2009, 17. listopadu 2010 a 30. listopadu 2010 dánské orgány k tomu potvrdily argumentaci TV2, podle které byly regionální stanice TV2, jež neměly žádné jiné komerční příjmy, ve skutečnosti zcela financovány pomocí prostředků z koncesionářských poplatků, a proto všechny částky převáděné každoročně regionálním stanicím TV2 mohly pocházet pouze z koncesionářských poplatků převedených do fondu TV2. Taková argumentace znamená, že prostředky z koncesionářských poplatků převedených TV2 lze považovat za rovnající se nejvyšší možné částce koncesionářských poplatků, které byly každý dotčený rok převedeny do fondu TV2, a to po odečtení všech částek převedených regionálním stanicím TV2. Stejně tak dánské orgány a TV2 tvrdí, že to znamená, že drtivá většina finančních prostředků převedených z fondu TV2 společnosti TV2 v roce 1995 a v roce 1996 spočívala v čistých příjmech z reklamy. Taková argumentace znamená, že podle dánských orgánů obdržela TV2 v roce 1995 60,7 milionu DKK v podobě koncesionářských poplatků (zůstatek po odečtení finančních prostředků přidělených regionům) a 669,7 milionu DKK v podobě příjmů z reklamy (zůstatek) a v roce 1996 částku 81,3 milionu DKK v podobě koncesionářských poplatků a částku 612,7 milionu DKK v podobě příjmů z reklamy.
(193)
Komise není argumentací TV2 a dánských orgánů ohledně výše příjmů z reklamy za období 1995-1996 přesvědčena. Komise zejména zaznamenává, že v rámci fondu TV2 neexistovaly oddělené účty pro příjmy z reklamy a pro koncesionářské poplatky a že všechny tyto příjmy byly kvůli tomu promíchány. Komise vyjadřuje politování nad tím, že dánské orgány nepředložily jasné a jednoznačné číselné údaje o výši příjmů z reklamy v roce 1995 a v roce 1996. Komise se ale domnívá, že v tomto konkrétním případě není nutno vést v této otázce další vyšetřování, protože tato otázka nepředstavuje důležitý problém, jelikož Komise, jak již bylo uvedeno dříve, soudí, že příjmy z reklamy za období 1995-1996 představují státní prostředky a že se každopádně musí odečíst od hrubých nákladů vynaložených na veřejnou službu. Příjmy z reklamy převedené fondem TV2 v roce 1995 a 1996 jsou proto v níže uvedené tabulce uváděny ve stejné řádce jako koncesionářské poplatky.
(194)
Je nutno také poznamenat, že Komise zahrnula do období 1997-2002 koncesionářské poplatky, které byly převedeny na regionální stanice TV2 přes společnost TV2. Protože tyto částky obdržela TV2 a poté je převedla na regiony, Komise se domnívá, že se musí do výpočtů zahrnout jak jako příjmy, tak jako výdaje, což ve skutečnosti znamená, že na níže uvedený výpočet Komise nemají žádný vliv.
(195)
Pokud jde o kapitál vložený do TV2 za účelem digitalizace, je v roce 1997 vykazován jako příjem. Odpovídající odpočty byly zohledněny v okamžiku, kdy k investici došlo. U nákladů na digitalizaci se totiž jedná o náklady na veřejnou službu. Aby nedošlo k dvojímu započtení stejných nákladů, byly od hrubých nákladů na veřejnou službu odečteny odpisy odpovídající uskutečněným investicím. Nehledě na kritiku TV2 v tomto bodě zastává Komise názor, že v souladu s ustálenou praxí při výpočtech státního vyrovnání je nutno zohlednit příjmy od státu nebo z veřejného fondu v roce, kdy byly poskytnuty, a ne v roce, kdy byly vynaloženy nebo použity.
Tabulka 1
Náklady na veřejnou službu a opatření vyrovnání v období 1995-2002 podle výpisu z účtů
(v milionech DKK)
Rok
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
Celkem
Hrubé náklady na poskytování veřejné služby
- 755,8
- 856,2
-1 415,2
-1 475,3
-1 439,1
-1 531,6
-1 518,5
-1 604,1
-10 595,8
Investice do digitalizace
0
0
0
0
-10,3
-4
-56,7
-23,9
-94,9
Čisté příjmy z reklamy získané TV2 přímo
0
0
1 091,9
1 118,4
1 014,4
1 089,9
1 006,8
1 028,3
6 349,7
Ostatní příjmy
83,2
121,6
97,3
76,3
50,9
65,4
58
73,8
626,5
Čisté náklady na poskytování veřejné služby
- 672,6
- 734,6
- 226,0
- 280,6
- 384,1
- 380,3
- 510,4
- 525,9
-3 714,5
Koncesionářské poplatky a čisté příjmy z reklamy obdržené v období 1995-1996 z fondu TV2
730,4
694
328,5
357,5
414,6
449,2
537,3
556,2
4 067,7
Převod při zrušení rozhlasového fondu
0
0
8
10
15
25
0
0
58
Převod při zrušení fondu TV2
0
0
217
0
0
0
0
0
217
i) výše zmíněné koncesionářské poplatky a příjmy z fondu TV2 a rozhlasového fondu a ii) čisté náklady na poskytování veřejné služby - celkem
57,8
-40,6
327,5
86,9
45,5
93,9
26,9
30,3
628,2
Zdroj: roční výkaz zisků a ztrát TV2.
(196)
Jak lze vyvodit z výše uvedené tabulky, financování přesahuje náklady o 628,2 milionu DKK (84,4 milionu EUR).
(197)
Komise bere na vědomí skutečnost, že se TvDanmark domnívá, že při posuzování nadměrného vyrovnání je nutno také zohlednit další opatření ve prospěch TV2, jako je osvobození od placení úroků a daní a přístup k celostátní vysílací frekvenci za výhodných podmínek. Tyto výhody jsou shrnuty v níže uvedené tabulce:
Tabulka 2
Odhadovaný prospěch z osvobození od daně, zřeknutí se úroků a z vysílací frekvence
(v milionech DKK)
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
Celkem
Osvobození od daně z příjmů právnických osob
19,7
-13,8
54,6
30,1
16,7
29,7
18,5
3,9
159,4
Narostlé úroky u úvěrů na rozběh činnosti
44,5
39,2
36,9
41,3
37,5
45,1
51,7
45,6
341,8
Státní záruka u provozních úvěrů
2,4
2,1
1,7
1,4
1,0
0,7
0,4
0,1
9,8
Poplatek za vysílací frekvenci (72)
2,3
7,9
12,6
21,4
26,0
70,2
Celkem
66,6
27,5
95,5
80,7
67,8
96,9
96,6
49,6
581,2
(198)
Komise souhlasí s tím, že v tomto vyšetřování je nutno brát na tato opatření zřetel. Při výpočtech nadměrného vyrovnání je však není vhodné zahrnout do výpočtu tabulky 1. V souladu se stanoviskem Komise ve věci RAI (73) lze tyto dodatečné zisky považovat za vyrovnání nákladů, které by jinak musely být financovány. Pro výpočet proporcionality státního financování nákladů vynaložených na plnění úkolu veřejné služby se tedy na tyto dodatečné výhody nemá brát zřetel, protože povinnost zaplatit dotčené náklady by úměrně zvýšila původní náklady na veřejnou službu svěřenou TV2. Z hlediska čistého výsledku by nedošlo k žádnému rozdílu. Je ovšem nutno zajistit, aby z těchto výhod měla prospěch pouze veřejná služba a aby tyto výhody nepřesáhly do komerčních činností. Tato otázka je řešena níže v 234. až 237. bodu odůvodnění.
(199)
Dánské orgány a TV2 předložily různé argumenty, aby odůvodnily nadměrné financování vypočítané v 196. bodě odůvodnění. Podle rozsudku musí Komise zejména posoudit, zda bylo nadměrné financování ve skutečnosti nutné k tomu, aby TV2 byla schopna plnit své úkoly veřejné služby.
(200)
V tomto ohledu je nejprve nutno poznamenat, že Amsterodamský protokol (74) zdůraznil zvláštnosti odvětví rozhlasového a televizního vysílání ve srovnání s jinými službami obecného hospodářského zájmu, protože „systém veřejnoprávního vysílání v členských státech je přímo spjat s demokratickými, společenskými a kulturními potřebami každé společnosti a s potřebou zachovat mediální pluralitu“. Při posuzování slučitelnosti v tomto rozhodnutí musí Komise na tyto zvláštnosti brát ohled.
(201)
Komise k tomu v předchozích rozhodnutích souhlasila s tím, že k zachování poskytování veřejné služby televizními společnostmi je odůvodněna určitá struktura kapitálu. Například ve věci rakouského rozhlasového a televizního vysílání (75) Komise prohlásila, že „podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES ve výkladu Amsterodamského protokolu mohou členské státy v zásadě poskytnout veřejné financování provozovatelům veřejnoprávního vysílání v míře nutné pro zachování výkonu veřejné služby. To se týká nejenom provozních nákladů na výkon služby obecného hospodářského zájmu ale také vlastního kapitálu“.
(202)
Jak rozhodl Soudní dvůr ve svém rozsudku (76), „Komise se nemůže opírat o údajný nedostatek kontroly, aby nařídila navrácení celé částky, o níž Dánské království tvrdí, že představuje rezervu nezbytnou pro veřejnou službu, jestliže byl možný důkladný přezkum všech právních a hospodářských podmínek, za kterých byla vytvořena tato rezerva během období šetření, s ohledem na informace, které měla Komise k dispozici, a jestliže při neexistenci takového přezkumu nebylo možné se platně vyslovit k otázce, zda tato rezerva byla celá, nebo pouze částečně skutečně nezbytná pro veřejnou službu“.
(203)
Soudní dvůr dodal (77), že čistě formální požadavek jako nutnost, aby rezervy byly specifické a průhledné, nemůže odůvodnit příkaz k navrácení, a že skutečnost, že TV2 nikdy nemusela čerpat ze svých rezerv, neznamená, že je nutno považovat tyto rezervy za neúměrné finančním potřebám na poskytování veřejné služby (78).
(204)
Komise proto musí posoudit všechny prvky, jichž použily dánské orgány ke stanovení vyrovnání poskytnutého TV2 v období 1995-2002 a k rozhodnutí o vytvoření rezerv. V tomto ohledu je postup stanovení koncesionářských poplatků posouzen výše v 105. bodu odůvodnění a následujících.
(205)
Pokud jde o skutečnosti, které vedly dánské orgány k vytvoření rezerv pro plnění úkolů veřejné služby, jimiž byla TV2 pověřena, je nutno zohlednit následující prvky předložené dánskými orgány.
(206)
Při vzniku TV2 v roce 1998 nebyl vložen žádný kapitál. Provoz TV2 byl financován pouze pomocí úvěru na rozběh činnosti ve výši 510,8 milionu DKK, který umožnil zakoupit výrobní vybavení TV2, budovy atd. TV2 byla proto kapitálově slabá, protože byla kapitalizována neobvykle vysokými úvěry a neobvykle slabým vlastním kapitálem. Výsledkem bylo, že velmi brzo čelila finančním potížím.
(207)
Audit státních účtů (Rigsrevisionen), což je nezávislý orgán dánského parlamentu, má za úkol provádět jak audity účtů, tak audity řízení. V roce 1995 dospěl k závěru, že podstatnou část finančních problémů TV2 lze přisoudit skutečnosti, že stanice byla založena bez vložení kapitálu (79). Audit státních účtů zejména doporučil, že by stát měl přeměnou úvěrů na rozběh činnosti vložit do TV2 kapitál v přibližné výši 530 milionů DKK. Tím by TV2 získala vlastní kapitál v přibližné výši 350 milionů DKK a míru solventnosti okolo 50 %. Doporučená míra solventnosti ve výši přibližně 50 % odpovídala míře solventnosti podniků v soukromém vlastnictví jako TV2 Norge (Norsko) a TV4 (Švédsko).
(208)
Následkem této zprávy požádali státní auditoři, což jsou členové dánského parlamentu pověření odpovědností za kritický audit mimo jiné účtů státem vlastněných podniků, ministerstvo financí o vyjádření k otázce, zda má TV2 navýšit vlastní kapitál. Ministerstvo financí ve svém vyjádření ze srpna 1995, jež bylo připraveno jako odpověď na návrh Auditu státních účtů, že by TV2 měla mít vlastní kapitál, uvedlo, že „jak při zakládání nového podniku, tak při přeměně stávajících podniků vlastněných státem je nutno zajistit, aby podnik měl potřebný kapitálový základ. Zároveň je ale nutno zajistit, že stát neposkytne nadměrný vklad kapitálu, protože to zaprvé pro stát znamená zbytečný výdaj a zadruhé by to podniku mohlo poskytnout bezdůvodné zvýhodnění v hospodářské soutěži. Je proto nutno zajistit, aby podnik nebyl ani podkapitalizován, ani překapitalizován“. Na tomto základě se dánský stát domníval, že by v TV2 měl být navýšen vlastní kapitál. Bylo ale přijato rozhodnutí, že se stát nebude podílet na vytvoření kapitálu jednorázově. Místo toho měla TV2 vytvořit nutný vlastní kapitál sama pomocí stávajících přebytků.
(209)
Povinnost kapitálového základu se odrazila ve stanovách TV2 z roku 1997. Od roku 1997 stanovy TV2 jasně uvádějí, že počínaje rokem 2001 bude volný vlastní kapitál TV2 dosahovat přinejmenším částky 200 milionů DKK a že tato částka bude používána k vyrovnání provozních ztrát této televizní společnosti (80). Vládní nařízení ze dne 18. srpna 1997 uvedlo, že pro financování možných provozních ztrát musí volný vlastní kapitál TV2, tj. vlastní kapitál po odečtení rezerv a dalších vázaných zdrojů, dosáhnout do konce roku 2000 přinejmenším částky 200 milionů DKK. Volný vlastní kapitál bude navyšován tak, aby koncem roku 1998 dosáhl přinejmenším částky 50 milionů DKK a na konci roku 1999 přinejmenším částky 100 milionů DKK. Počínaje rokem 2001 musí být volný vlastní kapitál podle posledního stavu účtů vždy přinejmenším ve výši 200 milionů DKK. Pokud se dá očekávat, že vlastní kapitál klesne pod uvedené částky, je záležitost předložena ministru kultury. Ministr kultury může ve zvláštních případech a po konzultaci s Rigsrevisionen souhlasit s nižší úrovní vlastního kapitálu a ke svému souhlasu může připojit konkrétní podmínky.
(210)
Vládní nařízení z roku 1997 vydané ministrem a nařizující minimální úroveň volného vlastního kapitálu bylo zveřejněno v dánské Sbírce zákonů (Lovtidende). Počínaje rokem 1998 bylo k tomu v souladu s požadavky stanov navyšování vlastního kapitálu uváděno zejména ve zveřejňované roční účetní závěrce TV2.
(211)
Podle dánských orgánů by nesplnění požadavku stanov na minimální kapitál ve výši 200 milionů DKK zřejmě znamenalo, že by TV2 byla převedena pod státní správu.
(212)
Komise zastává názor, že stěžejní otázkou je určit, zda a do jaké míry byl základ vlastního kapitálu dosažený pomocí vyrovnání nutný pro provádění úkolů veřejné služby TV2.
(213)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti, jež vysvětlují postup a důvody, které vedly k navýšení rezerv TV2 v podobě základu vlastního kapitálu, a vzhledem k rozsudku Soudního dvora Komise soudí, že navýšení rezerv bylo pro plnění úkolů veřejné služby TV2 skutečně nutné.
(214)
Komise má přesto pochybnosti o tom, zda celá částka rezerv byla skutečně oprávněná a nutná, tj. zda celá výše základu vlastního kapitálu dosažená na konci roku 2002 byla skutečně nutná pro plnění úkolů veřejné služby TV2.
(215)
Komise zastává názor, že výše základu vlastního kapitálu, již lze považovat za přiměřenou a nutnou pro zajištění provádění veřejné služby, závisí na skutečnostech a právním rámci každého jednotlivého případu.
(216)
Pokud jde o základ vlastního kapitálu TV2, má Komise k dispozici následující číselné údaje:
(v milionech DKK)
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
Vázaný vlastní kapitál (digitalizace)
167,0
167,0
156,7
152,6
96,6
72
Nevázaný vlastní kapitál
-97,8
- 138,4
22,1
110,7
173,3
270,3
418,7
478,5
Vlastní kapitál celkem
-97,8
- 138,4
189,1
277,7
330,0
422,9
515,3
550,5
Závazky celkem
770,3
746,9
1 244,7
1 363,3
1 311,8
1 423,0
1 409,5
1 409,1
Míra solventnosti (81)
-13
-19
2
8
13
19
30
34
(217)
K 31. prosinci 2002 vytvořila TV2 vlastní kapitál ve výši 550,5 milionu DKK, a to při započtení 72 milionů DKK vázaného vlastního kapitálu (digitalizace), což odpovídá míře solventnosti ve výši 34 %. Nevázaný vlastní kapitál dosáhl na konci roku 2002 výše 478,5 milionu DKK.
(218)
Komise zaprvé konstatuje, že se u části kapitálu nejednalo o volný vlastní kapitál. Podle účetní závěrky TV2 za rok 1997 (82) totiž Rada pro média „Medieforliget“ rozhodla, že TV2 musí do konce roku 2000 digitalizovat svá výrobní zařízení. Na digitalizaci jak TV2, tak regionálních stanic byla vyčleněna částka ve výši 300 milionů DKK. V roce 1997 byla za tímto účelem TV2 převedena částka 167 milionů DKK. Komise proto zastává názor, že tato částka byla pro potřeby veřejné služby TV2 nutná. Skutečnost, že k datu účinnosti 1. ledna 2003 byly finanční prostředky, které nebyly investovány do digitalizace (tj. zůstatek ve výši 72 milionů DKK), nakonec uvolněny, tento závěr nezpochybňuje, protože tyto částky byly během vyšetřovaného období v účtech TV2 zcela jasně vyčleněny jako vázaný vlastní kapitál a mohly by být použity pouze na digitalizaci, a jak rozhodl Soudní dvůr ve svém rozsudku, skutečnost, že TV2 nemusela čerpat ze svých rezerv, neznamená, že je nutno považovat tyto rezervy za neúměrné finančním potřebám na poskytování veřejné služby (83).
(219)
Je nutno také poznamenat, že k 31. prosinci 1994 byl vlastní kapitál TV2 záporný ve výši téměř 156 milionů DKK (tj. na začátku období, kterého se týká toto rozhodnutí) a že v roce 1995 a roce 1996 měla TV2 zápornou míru solventnosti a záporný vlastní kapitál, což vysvětluje, proč byl na konci roku 2002 celkový vlastní kapitál nižší než obdržené vyrovnání. TV2 měla nevázaný vlastní kapitál, který přesahoval požadovanou minimální prahovou hodnotu ve výši 200 milionů DKK, až na konci roku 2000.
(220)
Za účelem prokázání, že úroveň vlastního kapitálu TV2 byla oprávněná, dánské orgány předložily prohlášení ze dne 18. listopadu 2002 vypracované PricewaterhouseCoopers. V tomto prohlášení se uvádí, že míra solventnosti TV2 byla na konci vyšetřovaného období nižší než míry solventnosti skandinávských televizních společností srovnatelných s TV2 z hlediska velikosti, činností, struktury a trhů, na nichž působí. Míra solventnosti TV2 byla například nižší než u TV2 Norge (36 %) a značně nižší než u TV4 (Švédsko), u níž dosahovala výše 65 %, to znamená dvojnásobku míry solventnosti TV2. Podle prohlášení byla míra solventnosti TV2 nižší než u jejích protějšků, a nelze ji proto považovat za přemrštěnou. Prohlášení rovněž uvádí, že neexistuje žádný důvod se domnívat, že struktura kapitálu nebyla u srovnatelných televizních společností optimalizována. PricewaterhouseCoopers také uvádí, že míra solventnosti pod 30 % po delší dobu by byla neobvyklá a společnost by se stala citlivou na výkyvy v příjmech.
(221)
Toto srovnání s jinými provozovateli je nutno brát obezřetně, protože tyto provozovatelé neplní stejné úkoly veřejné služby jako TV2, nejsou financováni stejným způsobem a nemají stejný právní status. Toto prohlášení nicméně o něčem vypovídá a lze jej spolu s jinými prvky zohlednit.
(222)
Komise v tomto ohledu bere na vědomí, že dánské orgány předložily informace, jež prokazují, že během období, jehož se týká toto vyšetřování, plánovaly změnit právní status TV2, zapsat ji do obchodního rejstříku jako soukromou akciovou společnost a privatizovat. Jako součást postupu při zapsání TV2 do obchodního rejstříku bylo také analyzováno, jak postupně odstranit převádění koncesionářských poplatků, protože dánské orgány měly v úmyslu zrušit po privatizaci TV2 financování jejich prostřednictvím.
(223)
Kvůli splnění těchto záměrů navázala dánská vláda v červnu 2002 dohodu s parlamentní většinou o úplné liberalizaci dánské mediální politiky. Podle této dohody mělo dojít k přeměně TV2 za účelem její privatizace co nejdříve. Byla provedena analýza finančního základu pro zapsání TV2 do obchodního rejstříku jako soukromé akciové společnosti. V létě roku 2002 jmenoval ministr kultury řídicí skupinu složenou ze zástupců ministerstva kultury, financí a „Kammeradvokaten“ s cílem vyjasnit hospodářské východisko pro privatizaci TV2 a její zapsání do obchodního rejstříku jako obchodní společnosti. Na podporu své činnosti najala řídicí skupina auditní společnost a finančního poradce, aby mohla například vypočítat úroveň potřebného vlastního kapitálu TV2. Auditní společnost dospěla k závěru, že by měl být vlastní kapitál TV2 stanoven na 640 milionů DKK.
(224)
Zapsání TV2 do obchodního rejstříku jako obchodní společnosti a stanovení jejího vlastního kapitálu schválil finanční výbor parlamentu (Folketing). Ke změně právního statusu TV2 a jejímu zapsání do obchodního rejstříku jako soukromé akciové společnosti došlo se zpětnou platností k 1. lednu 2003. Po změně právního statusu TV2 a její přeměny v akciovou společnost byla zrušena řada opatření v její prospěch, jako byly bezúročné půjčky s odkladem splátek a osvobození od daně. V roce 2005 byla privatizace sice odložena, ale TV2 po roce 2004 již nedostávala koncesionářské poplatky.
(225)
Na základě výše uvedených skutečností Komise proto soudí, že skutečnost, že během poslední části období, kterého se týká toto vyšetřování, dánské orgány již plánovaly změnit zejména právní status TV s potřebou zajistit určitý základ vlastního kapitálu, která to provází, musí být spolu s dalšími prvky Komisí při jejím posuzování slučitelnosti rezerv zohledněna.
(226)
V souladu se svým postupem při přijímání rozhodnutí má Komise v zásadě vstřícný přístup k přeměně státních subjektů, které hospodářsky soutěží s obchodními podniky, na obchodní společnosti, protože tato přeměna může ve svém důsledku omezit narušování hospodářské soutěže tím, že nahradí neomezené státní výhody omezenou výší vlastního kapitálu, a tím, že jasně odliší mezi úlohou státu jako orgánu veřejné moci a podnikatelem, který požaduje návratnost své investice.
(227)
Spolu s jinými prvky, které je nutno zohlednit, Komise navíc soudí, že na úroveň rezerv TV2 se musí nahlížet vzhledem k výkyvům v příjmech z reklamního trhu.
(228)
TV2 byla totiž citlivá na výchylky v příjmech, které jsou nevyhnutelným aspektem reklamního trhu. Například jen za rok 1998-1999 zažila TV2 pokles v příjmech z reklamy ve výši přibližně 104 milionů DKK. Podle dánských orgánů je TV2 schopna čelit podobným poklesům takového rozsahu pouze za předpokladu, že bude mít značnou výši volného vlastního kapitálu, protože příjmy z koncesionářských poplatku byly stanoveny na několik let dopředu. I když TV2 byla méně závislá na příjmech z reklamy než TV2 Norge a TV4, které nemají možnost využívat koncesionářské poplatky, představovalo přesto financování prostřednictvím příjmů z reklamy během dotčeného období důležitý zdroj financování provozu TV2.
(229)
V tomto ohledu bere Komise na vědomí, že Soudní dvůr ve svém rozsudku (84) upřesnil, že „skutečnost, že TV2 nemusela čerpat v roce 1999 ze svých rezerv, neznamená, že by tyto rezervy měly být považovány za nepřiměřené ve srovnání s jejími potřebami veřejné služby. Je totiž v samotné povaze rezervy vytvořené k řešení nepředvídaných událostí, že nemusí být nutně použita“.
(230)
Komise souhlasí s dánskými orgány v tom, že posouzení potřeb TV2 musí navíc zahrnovat skutečnost, že TV2 měla během roku a mezi různými roky výrazné výchylky v hotovosti, protože hlavní sportovní události jako olympijské hry se konají pouze v intervalech několika let a programová práva se obvykle nabízejí v rámci víceletých smluv. Z výroční zprávy za rok 1995 (85) například vyplývá, že přebytek za rok 1995 byl převeden na rok 1996, aby se pokryl očekávaný schodek v tomto roce, kdy došlo k mimořádně vysokým výdajům v souvislosti s olympijskými hrami a mistrovstvím Evropy v kopané.
(231)
K tomu je také nutno vzít na vědomí, že během vyšetřovaného období neměla TV2 možnost financování prostřednictvím běžných úvěrů. Úvěry na rozběh činnosti byly povoleny až do výše 4 % příjmů podle posledního stavu účtů. Všechny ostatní formy půjček, záruk a finančního pronájmu měla TV2 zakázány s výjimkou běžného provozního úvěru. Důsledkem omezených možností TV2 financovat se pomocí půjček bylo, že její potřeby hotovosti byly v zásadě uspokojovány hotovostí z provozu.
(232)
Úroveň vlastního kapitálu je konečně zřejmá ze zveřejněných účtů. Během dotčeného období provedl generální auditor audity účtů TV2. Tyto audity zahrnovaly jak finanční audity, tak audity řízení, ačkoliv generální auditor neměl žádnou pravomoc zabránit nadměrnému vyrovnání nákladů TV2 vynaložených na veřejnou službu. Jak stanovil Soudní dvůr ve svém rozsudku (86), skutečnost, že auditní subjekt neměl sám oprávnění k tomu, aby zabránil nadměrnému vyrovnání, neumožňuje vyvodit závěr, že dánské orgány kontrolu neprováděly. Dánské orgány naopak uvedly, že pokud by Národní auditní úřad dospěl k závěru, že je základní kapitál příliš velký, mohlo to vést například k tomu, že v příští dohodě o médiích by došlo ke snížení příjmů z koncesionářských poplatků vyplácených TV2.
(233)
Na základě výše uvedených skutečností shrnutých do společného souboru nepřímých důkazů Komise k první části posouzení proporcionality soudí, že v tomto velmi zvláštním případě a vzhledem k Amsterodamskému protokolu a rozsudku Soudního dvora byla výše vlastního kapitálu vytvořeného na konci roku 2002 (tj. 550 milionů DKK) nutná pro plnění úkolů veřejné služby společností TV2. Částka ve výši 628 milionů DKK obdržená za tímto účelem byla proto přiměřená a nutná na základě čl. 106 odst. 2 SFEU.
(234)
Ačkoliv toto rozhodnutí posuzuje jako možnou státní podporu poskytnutou TV2 v roce 2003 a v roce 2004 pouze rekapitalizační opatření, Komise bere rovněž na vědomí, že dánské orgány předložily informace dokládající, že v roce 2004 dosáhl vlastní kapitál TV2 výše 640 milionů DKK. Do komerčních činností bylo investováno 96 milionů DKK a nelze zjistit, zda se jednalo o financování z vlastního kapitálu nebo z vnějších zdrojů. Pokud se vyjde z předpokladu, že byl použit pouze vlastní kapitál, znamenalo by to, že pro vysílací činnosti TV2 v oblasti veřejné služby bylo dostupných 544 milionů DKK vlastního kapitálu.
(235)
V souvislosti s výše uvedeným 198. bodem odůvodnění je nutno poznamenat, že TV vykonává rovněž řadu komerčních činností. Z hlediska všech činností TV2 se jedná o okrajovou záležitost. Náklady na tyto obchodní činnosti byly přidělovány na základě metody uvedené ve sdělení o vysílání z roku 2001 (87), kde se uvádí, že v rozporu s přístupem obecně zavedeným v jiných odvětvích veřejných služeb se náklady, které lze v plné míře připsat činnostem veřejné služby, ačkoli prospívají také obchodním činnostem, nemusejí rozdělovat mezi tyto dva druhy činností a mohou být zcela přiřazeny k veřejné službě. Sdělení o vysílání z roku 2001 soudilo, že při plném rozdělení těchto nákladů mezi obě činnosti je nebezpečí, že toto rozdělení bude svévolné a nebude smysluplné. Pokud jde o zvýhodnění, které má TV2 kvůli přístupu k vysílací frekvenci, Komise podotýká, že je nedílně spjato s úkolem zajišťovat veřejné služby. Komise také soudí, že v souladu se sdělením o vysílání lze finanční náklady (zisk z úroků) plně přiřadit k činnostem veřejné služby.
(236)
Za účelem neutralizování důsledků osvobození od daně, jehož využívají činnosti veřejné služby, se 30 % zisků z obchodní činnosti převádí na veřejnou službu. To se provádí teprve od roku 2001. Komise proto uznává, že mohlo dojít k narušení televizního trhu v tom, že TV2 při stanovení svých obchodních cen nemusela brát ohled na daň z příjmů právnických osob. V budoucnu by ovšem toto zvýhodnění díky „neutralizačnímu“ mechanizmu nemělo nadále existovat, protože podíl převodu odpovídá současné daňové sazbě. Pokud jde o minulost, nepředstavuje tato skutečnost pro stanovení výše nadměrného vyrovnání potíž, protože veškerý příjem z těchto obchodních činností byl použit na snížení čistých nákladů na veřejnou službu.
(237)
TV2 vykazovala ztrátové obchodní internetové činnosti. Jelikož tyto činnosti nepatří k úkolu veřejné služby v oblasti vysílání, není možné žádné státní financování. Protože kromě toho neexistují žádné jiné činnosti, které byly vykonávány na samostatném základě (stand-alone basis), neexistují ani žádné přebytky z obchodních činností, kterými by se daly krýt ztráty internetových činností.
2. Posouzení chování TV2 na reklamním trhu
(238)
V bodě 58 sdělení o vysílání se uvádí, že „veřejnoprávní vysílací organizace by do té míry, v níž jsou nižší příjmy pokryty státní podporou, mohla být sváděna k tomu, aby stlačovala ceny za reklamu nebo jiné činnosti, které nejsou veřejnými službami na trhu, aby snížila příjem konkurentů (…). Kdykoli vysílací organizace stlačuje ceny činností, které nejsou veřejnou službou, pod úroveň nutnou k pokrytí samostatných nákladů, jež by schopný soukromý provozovatel měl v podobné situaci obvykle pokrýt, svědčil by takový postup o nadměrné náhradě za povinnosti vyplývající z plnění veřejné služby (…)“.
(239)
TvDanmark předložila informace, které dokládají, že není schopna pokrýt samostatné náklady na své televizní činnosti z cen za reklamu, které si účtuje TV2. TvDanmark porovnává své náklady s cenami za reklamu u TRP 21-50, které si účtovala TV2.
(240)
Aby bylo možno uznat opodstatnění tohoto porovnání, musí Komise nejprve zjistit, zda se lze či nelze domnívat, že se TvDanmark nachází v podobné situaci jako TV2, a zda se jedná či nejedná o schopného provozovatele.
(241)
Zaprvé musí Komise posoudit, zda se TvDanmark nachází v podobné situaci jako TV2. Komise konstatuje následující skutečnosti. Během vyšetřovaného období se sledovanost TV2 pohybuje okolo 35 %, zatímco odpovídající údaj je u TvDanmark přibližně 15 %. Podíl na reklamním trhu se rovněž výrazně liší. Podíl TV2 na trhu se pohybuje okolo 60 %, zatímco u TvDanmark okolo 8 %. Obrat TV2 v oblasti reklamy byl přibližně pětinásobkem obratu TvDanmark. Kromě toho je TV2 jedinou stanicí, která pokrývá 100 % obyvatelstva, zatímco TvDanmark2 pokrývá 77 % a TvDanmark1 ještě méně. Na základě výše uvedených skutečností Komise soudí, že TvDanmark nelze přímo srovnávat s TV2.
(242)
Zadruhé musí Komise zjistit, zda je TvDanmark schopným tržním provozovatelem. Schopného provozovatele lze zjistit pomocí analýzy obecně používaných klíčových údajů a porovnáním výsledků provozovatele s průměrnými výsledky dosahovanými v členském státě. Analýza musí zohlednit různou velikost podniků a jejich konkrétní strukturu nákladů. O provozovatelích vysílání na dánském trhu se ale nedá říci, že by byli v podobné situaci, aby bylo možno provést přímé srovnání koeficientů výkonnosti. Komise proto zastává názor, že provedení analýzy těchto koeficientů na dánském trhu není v tomto konkrétním případě vhodné.
(243)
Komise místo toho provedla analýzu údajů o finančních výsledcích TvDanmark a SBS Broadcasting. Na základě své analýzy není Komise schopna s jistotou stanovit, zda vzniklé ztráty pocházejí z vysokých původních nákladů nutných na rozběh činností, ze kterých se TvDanmark dosud nedokázala vzchopit, nebo zda TvDanmark nevykonává ve skutečnosti svou činnost efektivně. Přes četné žádosti nebyla Komise schopna získat údaje o finančních výsledcích třetího provozovatele, konkrétně TV3, aby mohla provést srovnání se třetím subjektem na trhu. Komise proto nemůže dospět s jistotou k závěru, zda jsou ztráty TvDanmark výsledkem cenové politiky TV2 nebo zda jsou zapříčiněny jinými faktory, které může TvDanmark ovlivnit.
(244)
Protože tedy Komise nemůže s jistotou určit, zda je či není TvDanmark schopným provozovatelem a protože přímé srovnání dvou provozovatelů není možné, je názoru, že výše zadaná zkouška není v tomto konkrétním případě průkazná.
(245)
Komise se proto rozhodla podrobit cenovou politiku TV2 a dostupné údaje o reklamním trhu další analýze, aby byla schopna posoudit, zda TV2 jednala či nejednala tak, aby ve vyšetřovaném období maximalizovala své příjmy z reklamy.
(246)
Zaprvé, Komise porovnala ceny dvou provozovatelů a analyzovala cenovou politiku TV2. Analýza se zaměřuje na období 1998-2002, tedy na období, o němž stěžovatel tvrdí, že v něm TV2 začala na reklamním trhu uplatňovat cenový „dumping“. Zadruhé, Komise analyzovala dánské výdaje na reklamu s ohledem na EU a zejména na ostatní skandinávské země. Zatřetí, Komise provedla porovnání kontaktních cen (tj. pořizovacích cen na třicet sekund vystavení tisíci diváků) napříč skandinávskými zeměmi a druhy médií.
(247)
Komise bere na vědomí, že chování TV2 na reklamním trhu bylo předmětem vyšetřování dánských orgánů na ochranu hospodářské soutěže. Dánská Rada pro hospodářskou soutěž dne 21. prosince 2005 rozhodla, že TV2 porušila článek 102 SFEU a odpovídající vnitrostátní právní předpisy tím, že na reklamním trhu prosazovala slevy zvyšující věrnost. Toto rozhodnutí bylo zrušeno odvolacím soudem pro hospodářskou soutěž dne 1. listopadu 2006, a poté dne 22. června 2009 potvrzeno vyšším soudem východního Dánska. Proti poslednímu rozhodnutí bylo podáno odvolání u nejvyššího soudu, který dne 18. března 2011 usnesení vyššího soudu potvrdil. Tento případ následoval po předchozím z 29. listopadu 2000, kdy dánská Rada pro hospodářskou soutěž shledala, že slevy TV2 v roce 2000 byly nekorektní. Komise v tomto ohledu konstatuje, že se vyšetřování dánských orgánů na ochranu hospodářské soutěže týká období 2000-2005, a tedy pouze posledního roku období vyšetřovaného v tomto rozhodnutí. Věrností sleva zejména nepotřebuje křížové dotace ve smyslu sdělení o vysílání z roku 2001 (tj. „Kdykoli vysílací organizace stlačuje ceny činností, které nejsou veřejnou službou, pod úroveň nutnou k pokrytí samostatných nákladů, jež by schopný soukromý provozovatel měl v podobné situaci obvykle pokrýt, svědčil by takový postup o nadměrné náhradě za povinnosti vyplývající z plnění veřejné služby“). Ve skutečnosti, a jak je vysvětleno níže, TV2 v průměru stanovovala ceny za vysílání reklamy výrazně vyšší než její konkurenti. Věrnostní slevy k tomu znamenají, že zákazníci investují do TV2 větší část svých rozpočtů na reklamu, než by tak učinili za jiných okolností. Obvinění proto vlastně znamená, že TV2 zvýšila své příjmy z reklamy pomocí slev, což ve skutečnosti vedlo k menší potřebě koncesionářských poplatků. Komise každopádně není rozhodnutími dánských orgánů na ochranu hospodářské soutěže vázána.
(248)
Sledovanost a složení diváků, programové obsahy, regulační omezení času na vysílání reklamy a mechanizmus financování stanic jsou faktory, které ovlivňují povahu hospodářské soutěže na reklamním trhu. Ceny se proto liší podle jednotlivých televizních společností. Televizní stanice rovněž prodávají celou škálu odlišených „produktů“, které navíc dosahují různých cen (88).
(249)
Ceny uplatňované stanicemi zahrnují výrazné slevy. Porovnávat ceny za televizní vysílání reklam uvedené v cenících proto nemá význam. Většina televizní reklamy (přibližně 90 % veškeré celostátně vysílané reklamy) probíhá v rámci celoročních dohod, na jejichž základě televizní kanály poskytují roční slevy. K tomu existuje řada dalších slev (pro nové inzerenty, pro méně atraktivní umístění reklam, další množstevní slevy atd.). Vyjednání a zprostředkování dohod provádějí tzv. mediální agentury.
(250)
Aby bylo možné porovnat různé stanice, je nutno stanovit průměr různých uplatňovaných cen. Níže uvedená tabulka uvádí průměrné ceny pro cílovou skupinu TRP 21-50. Tyto ceny byly získány vydělením obratu relevantních stanic z celostátního vysílacího prostoru pro reklamy počtem získaných TRP 21-50, jak je ukázáno níže (89):
1998
1999
2000
2001
2002
TvDanmark
283 EUR
270 EUR
252 EUR
251 EUR
211 EUR
TV2
480 EUR
409 EUR
364 EUR
381 EUR
325 EUR
Rozdíl
197 EUR
139 EUR
112 EUR
130 EUR
114 EUR
CPP (90) TvDanmark jako podíl CPP TV2
58,9 %
66,0 %
69,3 %
65,9 %
64,9 %
Průměrné náklady na bod (CPP) společnosti TV2 za TRP 21-50 vyvážený pokrytím (0,7)
336 EUR
286 EUR
255 EUR
267 EUR
228 EUR
CPP TvDanmark jako podíl na vyváženém CPP TV2
84,2 %
94,3 %
99,0 %
94,1 %
92,7 %
(251)
Podle výše uvedených údajů byla cena TvDanmark za TRP 21-50 asi o 30-40 % nižší než cena TV2. Jak Komise tvrdila ve svém rozhodnutí o státní podpoře ve prospěch France 2 a France 3, existuje na trhu s televizní reklamou pozitivní vztah mezi průměrným počtem kontaktů a průměrnou čistou cenou za kontakt (91). Rozdíl v cenách různých televizních společností by proto bylo možno vysvětlit relativně silným postavením stanic z hlediska jejich schopnosti dosáhnout vysokého počtu diváků. V takové situaci je důležité zjistit, zda skutečné cenové rozdíly odrážejí či neodrážejí podmínky na trhu.
(252)
Na rozdíl od situace ve Francii lze v tomto konkrétním případě analyzovat pozorované skutečnosti pouze u dvou provozovatelů vysílání. Sklon lineární regresní přímky se proto vypočítá na základě cen těchto dvou provozovatelů a nebude mít příliš vysoký statistický význam. S tím výsledkem, že nebude možno dospět k žádnému závěru o tom, zda je sklon přímky „přiměřený“ či není.
(253)
Za účelem ověření, zda lze či nelze o skutečném rozdílu v cenách mezi oběma provozovateli prohlásit, že odráží tržní podmínky, je nutno kvůli neutralizaci dominantnějšího postavení TV na trhu uplatnit opravný koeficient. Vyvažující koeficient byl odvozen z výpočtů mediálních agentur a odráží rozdíl v zasáhnutí požadované cílové skupiny, kterého lze dosáhnout při zakoupení 100 TRP 21-50 u TvDanmark a TV2. TvDanmark se nachází lehce pod 70 % zasažení dosahovaného TV2 (při zakoupení 100 TRP 21-50). Při použití tohoto koeficientu se ceny téměř sbližují. Lze konstatovat, že ceny TV2 jsou stále o něco vyšší než ceny TvDanmark. Zdálo by se proto, že rozdíl v cenách jako by odrážel tržní podmínky. K tomuto výsledku je ovšem nutno přistupovat obezřetně, protože je nutno mít na mysli, že podobný opravný koeficient zřejmě není schopen vyvážit všechny rozdíly mezi stanicemi.
(254)
Komise bere rovněž na vědomí, že stěžovatel trvá na tom, že skutečná hospodářská soutěž na trhu televizní reklamy neprobíhá ani na úrovni ceníku, ani na úrovni průměrných cen GRP či TRP, jak je uváděno výše. Místo toho TvDanmark tvrdí, že si provozovatelé vysílání ve skutečnosti konkurují u tzv. mezních cen. Tyto mezní ceny údajně vznikají z dominantnějšího postavení TV2 na trhu. Aby inzerenti dosáhli cílů své kampaně, jsou nuceni kupovat určitou část ratingových bodů výlučně u TV2. U těchto tzv. podmezních jednotek neprobíhá žádná hospodářská soutěž, a TV2 je zde proto schopna dosahovat nadměrných zisků. V důsledku toho si provozovatelé konkurovali u zbývajících ratingových bodů, a tudíž i mezních cen. TvDanmark tvrdí, že tyto ceny byly dokonce nižší než průměrné ceny uváděné výše v tabulkách.
(255)
Odhlédne-li se od otázky, zda je toto tvrzení pravdivé, Komise se domnívá, že takové chování by bylo kvůli silnému postavení TV2 na trhu možné. Ovšem toto vyšetřování má zjistit, zda se TV2 na trhu chovala či nechovala tak, aby se pokoušela maximalizovat své příjmy. V tomto ohledu nelze vyloučit, že TV2 udržovala své ceny na nízké úrovni, aby si uchovala vysoký podíl na trhu, avšak toto chování není v rozporu se snahou maximalizovat příjmy.
(256)
Z výše uvedeného lze stanovit, že během vyšetřovaného období byly ceny TV2 vyšší než ceny TvDanmark. Je také zřejmé, že skutečná úroveň cen v tomto období klesala, i když ceny uváděné v cenících stoupaly. TV2 výrazně zvýšila úroveň slev, jež poskytovala.
(257)
Na základě analýzy cen ovšem nelze zjistit, zda vývoj v cenách skutečně přispěl či nepřispěl k poklesu celkových příjmů z reklamy, a tím ke zvýšení potřeby státního financování. Za účelem vyřešení této otázky Komise provedla níže uvedenou analýzu cenové politiky TV2 a jejích důsledků pro všeobecnou úroveň příjmů z reklamy, jichž TV2 dosahovala.
(258)
Jak je vysvětleno v níže uvedených bodech odůvodnění, TV2 během vyšetřovaného období provedla řadu zvýšení cen a jejich srážek (poskytováním vyšších slev). Níže uvedená tabulka přináší přehled vývoje všeobecné úrovně příjmů TV2 z reklamy během období 1998-2002, tzn. období, o kterém stěžovatel tvrdí, že v něm TV2 stlačovala na dánském trhu ceny (údaje v milionech DKK).
1998
1999
2000
2001
2002
Příjmy z celostátně vysílané reklamy
1 008
884
(- 11,3 %)
959
(+ 8,5 %)
879
(- 8,3 %)
884
(- 0,6 %)
(259)
V roce 1997 přijala TV2 strategické rozhodnutí, že v roce 1998 nebude zvyšovat využívání své kapacity, ale naopak zvýší své ceny. K dalšímu zvýšení cen došlo v roce 1999. Dánské orgány prohlašují, že hospodářská soutěž se v roce 1999 tak vyostřila, že TV2 na zvýšení cen doplatila a její příjem z reklamy poklesl oproti předchozímu roku přibližně o 10 %.
(260)
V roce 2000 TV2 očekávala zostření hospodářské soutěže a své ceny nezvýšila. Kvůli novému systému slev, který TV2 zavedla, došlo ale k poklesu skutečných cen. Výsledkem bylo, že TV2 zvýšila využívání svých kapacit oproti předchozímu roku o 33 %. Cenová opatření vedla k tomu, že se zvýšil obrat TV2 u celostátně vysílané reklamy o 8,4 %. V roce 2001 TV2 své ceny opět zvýšila. Bez ohledu na zvýšení cen kleslo využívání kapacit a příjmy TV2 z reklamy na úroveň roku 1999. V roce 2002 uplatnila TV2 další cenové srážky a čelila mírnému poklesu celkového obratu. Celkový obrat na reklamním trhu ovšem klesl v ještě větší míře.
(261)
Na základě výše uvedeného lze dospět k závěru, že používání rozsáhlých slev vedlo ke snížení skutečné úrovně cen. TV2 dokázala tento pokles v cenách vyrovnat zvýšeným využíváním svých kapacit. Konkurence stejnou možnost neměla, protože neměla v oblasti kapacit k dispozici stejné rezervy. Aby byla tržně přijatelná, byla nucena držet krok s TV2. Během let, kdy TV2 své ceny zvyšovala, docházelo k poklesu jejího celkového obratu z vysílání reklamy. Když TV2 své ceny snižovala, byla naopak schopna svůj celkový obrat zvyšovat. Komise proto dochází k závěru, že srážky v cenách, jež uplatňovala TV2, vedly ve skutečnosti ke zvýšení celkových příjmů. Cenová politika TV2 tudíž zřejmě neprokazuje, že se společnost nesnažila maximalizovat své příjmy.
(262)
Srovnání cen dánských provozovatelů vysílání a analýza cenové politiky TV2 nepřinášejí žádné doklady o tom, zda celkové ceny na dánském trhu televizní reklamy byly či nebyly příliš nízké. Podobně pokleslá úroveň cen mohla být důsledkem toho, že TV2 využívala svého dominantního postavení ke snížení celkové úrovně výdajů na televizní reklamu pod konkurenceschopnou úroveň.
(263)
Kvůli objasnění této otázky Komise provedla analýzu hospodářských údajů z reklamního trhu ve všech zemích EU a porovnala je s Dánskem. Protože dánský trh televizní reklamy lze nejlépe srovnávat s ostatními severoevropskými zeměmi, provedla Komise také porovnání údajů mezi Dánskem a ostatními severskými zeměmi (Finsko, Švédsko a Norsko) (92). Klíčové údaje o výdajích na televizní reklamu, které byly analyzovány, jsou: 1) výdaje na televizní reklamu vyjádřené jako podíl na celkových výdajích na reklamu, 2) výdaje na televizní reklamu na jednoho obyvatele a 3) výdaje na televizní reklamu vyjádřené jako podíl na hrubém domácím produktu (HDP). Následující tabulka přináší přehled těchto klíčových údajů:
Klíčové číselné údaje o výdajích na televizní reklamu v Dánsku, EU a ostatních severských zemích
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
Výdaje na televizní reklamu vyjádřené jako podíl na celkových výdajích na reklamu (v %)
DK
27 %
29 %
29 %
30 %
28 %
27 %
27 %
EU
35 %
37 %
37 %
37 %
37 %
37 %
37 %
Sev.
24 %
25 %
26 %
27 %
27 %
27 %
26 %
Výdaje na televizní reklamu na obyvatele (v EUR)
DK
39 EUR
44 EUR
48 EUR
51 EUR
46 EUR
47 EUR
44 EUR
EU
37 EUR
40 EUR
45 EUR
49 EUR
53 EUR
60 EUR
58 EUR
Sev.
32 EUR
36 EUR
41 EUR
44 EUR
45 EUR
54 EUR
49 EUR
Výdaje na televizní reklamu vyjádřené jako podíl na HDP (v ‰)
DK
1,49 ‰
1,61 ‰
1,70 ‰
1,77 ‰
1,51 ‰
1,45 ‰
1,34 ‰
EU
2,20 ‰
2,34 ‰
2,46 ‰
2,58 ‰
2,70 ‰
2,88 ‰
2,71 ‰
Sev.
1,45 ‰
1,51 ‰
1,62 ‰
1,72 ‰
1,66 ‰
1,73 ‰
1,55 ‰
Zdroj: Evropská audiovizuální observatoř, Eurostat.
(264)
Z výše uvedené tabulky lze vyvodit, že podíl televizní reklamy na celkových výdajích na reklamu byl v Dánsku (27 %) ve srovnání s průměrem v EU (37 %) nižší. Údaje však ukazují, že mezi severní a jižní Evropou existuje obecná dělicí čára (93). V jižních členských státech jsou výdaje na televizní reklamu podstatně vyšší než v severních členských zemích (94). Stejný stav lze konstatovat u výdajů na televizní reklamu vyjádřených jako podíl na HDP (95). Také výdaje na televizní reklamu na obyvatele vykazují výrazné rozdíly mezi členskými státy (96). Při srovnání těchto poměrů v rámci severských zemí odpovídají dánské údaje situaci v severských zemích.
(265)
S ohledem na výše uvedené dochází Komise k závěru, že neexistuje jasný a jednoznačný doklad o tom, že by dánský trh televizní reklamy byl systematicky a důsledně utlumován cenovou politikou TV2.
(266)
Stěžovatel předložil rovněž údaje o porovnání kontaktních cen (vyjádřených v CPM (97)) uplatňovaných v rámci daného typu média v různých zemích a napříč typy médií v dané konkrétní zemi. Údaje předložené stěžovatelem porovnávají náklady na kontaktování 1 000 jednotlivců reklamou za použití buď tisku, nebo televize, a to v Dánsku, Norsku a Švédsku (98).
(267)
Tyto údaje ukazují, že televizní reklama je v Dánsku levnější než ve Švédsku a Norsku (99), zatímco u tištěných médií je tomu naopak (100).
(268)
Komise však nemůže ověřit spolehlivost předložených informací a žádné podobné údaje nejsou veřejně dostupné. Vzhledem k tomu, že tyto informace jsou spíše omezené a nezohledňují případné kulturní rozdíly, Komise nemůže dospět k opodstatněnému závěru o úrovni kontaktních cen u různých médií ve skandinávských zemích.
(269)
Komise proto dochází k závěru, že TV2 měla na dánském trhu během vyšetřovaného období nejvyšší ceny a byla schopna stanovit cenu za svůj produkt o 15 až 40 % vyšší než její konkurenti v závislosti na zasažení příslušné cílové skupiny. Ve srovnání se Švédskem a Norskem jsou ceny v Dánsku přibližně o 20 % nižší.
(270)
Vzhledem k výše provedeným analýzám dochází Komise k závěru, že z hlediska státní podpory neexistují žádné jasné důkazy o tom, že se TV2 nepokoušela maximalizovat své příjmy z reklamy a že by její chování na reklamním trhu vedlo ke zvýšené potřebě financování ze státních prostředků.
V. ZÁVĚR
Komise shledává, že Dánsko poskytlo dotčenou podporu neoprávněně, a porušilo tak čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Podle rozsudku Soudního dvora a na základě výše uvedených skutečností Komise ale soudí, že podpora je slučitelná s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Podle rozsudku Soudního dvora je nutno posoudit, zda by výše uvedené zjištění nemohlo vést k nadměrnému vyrovnání ve prospěch TV2, protože částka ve výši 628 milionů DKK, kterou v roce 2004 získal dánský stát zpět od TV2 i s úroky, je nyní považována za slučitelnou a mohla by být státem společnosti TV2 vrácena. Vzhledem k rekapitalizačním opatřením, ke kterým ve skutečnosti došlo v roce 2004 (věc N 313/2004) kvůli finančním potřebám TV2 po vrácení uvedené částky, si je možno představit, že by podobné zpětné proplacení obsahovalo riziko nadměrného vyrovnání. Jak je možno vyvodit z bodů odůvodnění č. 34 a 35 rozsudku Soudního dvora a vzhledem ke skutečnosti, že dánské orgány nedovolily TV2 vyhlásit úpadek, byla povinnost vrátit uvedenou částku nutným předpokladem pro rekapitalizační opatření z roku 2004. Jak stanovil Soud v bodě odůvodnění č. 43 svého rozsudku, „ačkoliv zvláštní okolnosti tohoto případu přiměly Komisi k přijetí dvou rozhodnutí [zrušené rozhodnutí a rozhodnutí o rekapitalizaci], je zřejmé, že tato rozhodnutí představují dva aspekty stejné právní otázky spojené s označením za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, a pokud se o státní podporu jedná, tak s posouzením slučitelnosti se společným trhem opatření učiněných Dánským královstvím ve prospěch TV2 a následně TV2 A/S. Zrušení rozhodnutí 2006/217 proto pro Komisi znamená nové posouzení všech opatření učiněných Dánským královstvím ve prospěch TV2 a následně TV2 A/S“. Kvůli jejich úzké vazbě v důsledku záležitosti vrácení je nutno nahlížet na rekapitalizační opatření z roku 2004 ve prospěch TV2 v souvislosti se státní podporou poskytnutou v období 1995-2002 tak, aby se zajistilo, že nedojde k žádnému nebezpečí nadměrného vyrovnání ve prospěch TV2.
V tomto ohledu konstatuje Komise následující. Po rozhodnutí o vrácení získaly dánské orgány ve skutečnosti zpět částku 1 050 milionů DKK (tj. více než 628 milionů DKK a úroky). Jak je uvedeno v rozsudku Soudu, následkem jeho zrušení rozhodnutí o vrácení zmizel důvod k vrácení částky ve výši 628 milionů DKK navýšené o úroky. Dánské orgány ale předložily prohlášení, v němž uvádějí, že se samy zavázaly nevracet TV2 zpětně získané finanční prostředky nebo, v případě splnění určitých kumulativních podmínek, vrátit TV2 částku, jež by odpovídala nejvýše rozdílu mezi částkou (včetně úroků), kterou TV2 skutečně vrátila za období 1995-2002, a částkou odpovídající rekapitalizačním opatřením. Na základě výše uvedeného příslibu proto neexistuje nebezpečí nadměrného vyrovnání ve prospěch TV2 v souvislosti se státní podporou za období 1995-2002 a ve spojení s rekapitalizačními opatřeními z roku 2004, což je v souladu s rozsudkem Soudu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Opatření učiněná Dánskem ve prospěch TV2/DANMARK mezi rokem 1995 a rokem 2002 formou prostředků z koncesionářských poplatků a dalších opatření uvedených v tomto rozhodnutí jsou slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 106 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Dánskému království.
V Bruselu dne 20. dubna 2011.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2011 m. balandžio 20 d.
dėl priemonių (C 2/03), kurias Danija įgyvendino TV2/Danmark naudai
(pranešta dokumentu Nr. C(2011) 2612)
(Tekstas autentiškas tik danų kalba)
(Tekstas svarbus EEE)
(2011/839/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo (1), ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą,
atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal minėtas nuostatas (2) ir atsižvelgdama į tas pastabas,
kadangi:
I. PROCEDŪRA
(1)
2000 m. balandžio 5 d. raštu Komisija gavo Danijos komercinio transliuotojo SBS Broadcasting SA/TvDanmark (toliau - SBS/TvDanmark) skundą dėl valstybės finansavimo, skiriamo Danijos visuomeniniam transliuotojui TV2/DANMARK (toliau - TV2 (3). Susitikimas su skundo pareiškėju įvyko 2000 m. gegužės 3 d.2001 m. vasario 28 d., 2001 m. gegužės 3 d. ir 2001 m. gruodžio 11 d. raštais skundo pareiškėjas pateikė papildomos informacijos.
(2)
2002 m. birželio 5 d. raštu Komisijos tarnybos Danijos valdžios institucijoms išsiuntė prašymą pateikti informaciją, į kurį Danijos valdžios institucijos atsakė 2002 m. liepos 10 d. raštu. Du susitikimai su Danijos valdžios institucijomis įvyko 2002 m. spalio 25 d. ir 2002 m. lapkričio 19 d. Papildoma informacija buvo pateikta 2002 m. lapkričio 19 d. ir 2002 m. gruodžio 3 d. raštais.
(3)
2003 m. sausio 24 d. (4) raštu Komisija informavo Daniją apie sprendimą pradėti Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 2 dalyje nustatytą procedūrą dėl Danijos visuomeniniam transliuotojui TV2 skirto valstybės finansavimo.
(4)
Komisijos sprendimas pradėti procedūrą paskelbtas 2003 m. kovo 14 d.Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (5). Komisija paragino suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas dėl šių priemonių.
(5)
Danijos valdžios institucijos savo pastabas Komisijai pateikė 2003 m. kovo 24 d. raštu. Be to, Komisija gavo kelių suinteresuotųjų šalių pastabas. TvDanmark pastabas pateikė 2003 m. balandžio 14 d. raštu. Europos komercinių televizijų asociacija (KTA) savo pastabas pateikė 2003 m. balandžio 14 d. raštu. Komerciniai transliuotojai Antena 3 TV ir Gestevisión Telecinco pastabas pateikė 2003 m. balandžio 16 d. Komercinis transliuotojas TV3 pastabas pateikė 2003 m. balandžio 14 d. raštu. Komisija šias pastabas perdavė Danijai, kuri savo nuomonę dėl jų pareiškė 2003 m. rugsėjo 12 d. raštu.
(6)
2003 m. gruodžio 15 d. ir 2004 m. sausio 6 d. raštais skundo pareiškėjas Komisijai pateikė papildomos informacijos. 2003 m. gruodžio 17 d. surengtas skundo pareiškėjo ir Komisijos tarnybų susitikimas siekiant paaiškinti informaciją, pateiktą skundo pareiškėjo 2003 m. gruodžio 15 d. rašte. Komisija šią informaciją perdavė Danijos Vyriausybei, kuri savo nuomonę dėl jos pareiškė 2004 m. kovo 15 d. raštu. Danijos valdžios institucijų ir Komisijos tarnybų susitikimas įvyko 2004 m. vasario 9 d.
(7)
2004 m. gegužės 19 d. Komisija priėmė sprendimą dėl TV2 skirto valstybės finansavimo 1995-2002 m. renkant licencijos mokesčio lėšas ir taikant kitas priemones (6). Sprendime daroma išvada, kad pagalba buvo suderinama su bendrąja rinka, išskyrus 628,2 mln. Danijos kronų (DKK) (maždaug 84,3 mln. EUR) sumą, kuri turėjo būti grąžinta į biudžetą kartu su palūkanomis (toliau - sprendimas dėl grąžinimo).
(8)
Vėliau TV2, Danijos valdžios institucijos bei privatūs transliuotojai Viasat ir SBS/Tv Danmark Komisijos sprendimą dėl grąžinimo apskundė.
(9)
Danijos valdžios institucijos įgyvendino Komisijos sprendimą dėl grąžinimo. TV2 teko grąžinti 1 050 mln. DKK (7).
(10)
Dėl šios sumos išieškojimo TV2 ištiko finansų krizė. Todėl Danija 2004 m. pranešė apie TV2 kapitalo restruktūrizavimą.
(11)
2004 m. spalio 6 d. sprendimu (8) Komisija pritarė Danijos Vyriausybės sprendimui restruktūrizuoti TV2 kapitalą, jį padidinant 440 mln. DKK suma bei 394 mln. DKK valstybės paskolą paverčiant nuosavu kapitalu (toliau - kapitalo restruktūrizavimo priemonės). Šį sprendimą atskirai apskundė SBS ir Viasat.
(12)
2008 m. spalio 22 d. (9) Pirmosios instancijos teismas (dabar - Bendrasis Teismas), patvirtindamas TV2 viešųjų paslaugų teikimo mastą, panaikino Komisijos sprendimą dėl grąžinimo (toliau - Sprendimas). Šis Sprendimas nebuvo apskųstas.
(13)
Po šio Sprendimo Komisija turi priimti naują sprendimą, nes oficiali tyrimo procedūra dėl 1995-2002 m. laikotarpio yra atnaujinta.
(14)
Be to, nagrinėjant kapitalo restruktūrizavimo bylą Bendrasis Teismas 2009 m. rugsėjo 24 d. priėmė nutartį (10) (toliau - Nutartis), kurioje nusprendė, kad byloje T-12/05 pareikštas ieškinys neturi pagrindo. Teismo nutarties 35 punkte nurodyta, kad sumos grąžinimas ir sprendimai restruktūrizuoti kapitalą yra glaudžiai susiję. Todėl Bendrasis Teismas nusprendė, kad panaikinus sprendimą dėl grąžinimo sprendimas dėl kapitalo restruktūrizavimo neteko esmės ir prasmės. Bendrasis Teismas nurodė, kad „nors Komisija, atsižvelgdama į konkrečias šios bylos aplinkybes, priėmė du sprendimus, akivaizdu, kad šie sprendimai yra skirti dviems to paties juridinio klausimo dėl valstybės pagalbos pripažinimo, kaip apibrėžta EB 87 straipsnio 1 dalyje, aspektams, ir atitinkamai dėl priemonių, kurias Danijos Karalystė įgyvendino TV2, o vėliau TV2 A/S, naudai, suderinamumo su bendra rinka nustatymo (11)“. Todėl panaikinus sprendimą dėl grąžinimo reikia „iš naujo išnagrinėti visas priemones, kurias Danijos Karalystė įgyvendino TV2 naudai“. Ši Nutartis nebuvo apskųsta.
(15)
Vadovaujantis Teismo nutartimi, Komisija, atlikdama vertinimą šioje byloje, turi atsižvelgti į priemones, kurias Danijos valdžios institucijos įgyvendino 2004 m. dėl valstybės pagalbos susigrąžinimo, kuris buvo privalomas pagal panaikintą sprendimą dėl grąžinimo.
(16)
Todėl, kaip matyti iš minėtų 13, 14 ir 15 konstatuojamųjų dalių, šis sprendimas apima tik valstybės priemones TV2 naudai 1995-2002 m. laikotarpiu ir, vadovaudamasi Teismo nutartimi, Komisija, atlikdama vertinimą šioje byloje, atsižvelgs į kapitalo restruktūrizavimo priemones, kurios buvo įgyvendintos 2004 m. susigrąžinant valstybės pagalbą pagal panaikintą sprendimą dėl grąžinimo.
(17)
2009 m. kovo 20 d. raštu Komisija paprašė, kad Danijos valdžios institucijos pateiktų byloje priimto Sprendimo analizę.
(18)
Kelis kartus paprašiusios pratęsti pateikimo terminą, Danijos valdžios institucijos savo pastabas pateikė 2009 m. birželio 26 d. Šio rašto priede Danijos valdžios institucijos pateikė TV2 pastabas.
(19)
Su Danijos valdžios institucijomis ir (arba) TV2 buvo surengti keli susitikimai, įskaitant 2009 m. rugpjūčio 25 d., 2011 m. vasario 7 d. ir 2011 m. kovo 4 d.
(20)
Be to, Komisija išsiuntė papildomus prašymus pateikti informaciją, įskaitant 2010 m. rugsėjo 22 d., 2010 m. spalio 28 d., 2010 m. lapkričio 19 d. ir 2011 m. sausio 14 d., į kuriuos Danijos valdžios institucijos atitinkamai atsakė 2010 m. lapkričio 17 d., 2010 m. lapkričio 30 d., 2011 m. vasario 3 d., 2011 m. vasario 24 d. ir 2011 m. kovo 7 d. Be to, 2011 m. kovo ir balandžio mėn. Danijos valdžios institucijos pateikė įvairių duomenų.
(21)
Komisija taip pat gavo trečiųjų asmenų pastabas, visų pirma 2011 m. vasario 7 d.SBS/Tv Danmark pastabas.
(22)
Taip pat reikėtų pastebėti, kad 2008 m. rugpjūčio 4 d. Komisija priėmė sprendimą neprieštarauti TV2 skiriamai sanavimo pagalbai, suteikiant 1 000 mln. DKK dydžio paskolą (12). Šį sprendimą apskundė TV2 konkurentas MTG/Viasat. Bendrasis Teismas priėmė sprendimą sustabdyti procesą iki Komisijos sprendimo priėmimo restruktūrizavimo byloje (13).
(23)
2009 m. vasario 4 d. Danija, vadovaudamasi SESV 108 straipsnio 3 dalimi, Komisijai pateikė TV2 Danmark a. s. restruktūrizavimo planą (toliau - restruktūrizavimo byla). 2009 m. liepos 2 d. raštu Komisija informavo Daniją apie pradėtą restruktūrizavimo plano tyrimą (14).
(24)
Komisija restruktūrizavimo bylos tyrimą atliko lygiagrečiai su įvertinimu šioje byloje ir Komisijos sprendimas restruktūrizavimo byloje bus priimtas lygiagrečiai ir vienu metu su šiuo sprendimu.
II. IŠSAMUS APRAŠYMAS
II.1. NACIONALINĖ PADĖTIS
II.1.1 DANIJOS TELEVIZIJOS RINKA 1995-2002 M.
(25)
1995-2002 m. Danijoje veikė du visuomeniniai transliuotojai - Danmarks Radio (DR) ir TV2. Beveik visą DR biudžetą sudarė licencijos mokesčio lėšos. TV2 finansavimą iš dalies sudarė licencijos mokestis, tačiau transliuotojas gaudavo pajamų iš reklamos.
(26)
TV2 įsteigta 1986 m. (15) kaip nepriklausoma ir savarankiška įstaiga, kurios veikla finansuojama valstybinėmis paskolomis. Bendrovė transliacijas šalyje pradėjo 1988 m. spalio 1 d. Ji pradėjo transliuoti antžeminį kanalą TV2 bei 2000 m. pradėjo transliuoti palydovinį kanalą TV2 Zulu. 2002 m. pabaigoje TV2 Zulu iš visuomeninio transliuotojo kanalo tapo komercinės mokamos televizijos kanalu. Be to, Vyriausybė aštuonias stotis patvirtino kaip regionines TV2 stotis. TV2 buvo įpareigota regioninių TV2 stočių laidas transliuoti nacionaliniu antžeminiu kanalu.
(27)
1995-2002 m. be visuomeninių transliuotojų nacionalinėje Danijos televizijos transliavimo rinkoje veikė dar du komerciniai transliuotojai - TvDanmark ir TV3/3+. Komerciniai transliuotojai su TV2 konkuravo šalies televizijos reklamos rinkoje. TvDanmark priklauso SBS Broadcasting SA ir Danijoje transliavo du kanalus. Nuo 1997 m. dešimties vietos komercinių televizijos stočių tinklu TvDanmark transliuoja kanalą TvDanmark2, o nuo 2000 m., gavusi Jungtinės Karalystės leidimą, transliuoja palydovinį kanalą TvDanmark1. Palydoviniai kanalai TV3 ir 3 + pradėjo transliuoti 1992 m. Jie priklauso įmonių grupei Modern Times Group (MTG).
II.1.2 TEISĖS AKTŲ REIKALAVIMAI 1995-2002 M. LAIKOTARPIU
(28)
Viešųjų paslaugų sritį reglamentuojančios nuostatos, galiojusios tiriamu 1995-2002 m. laikotarpiu, nustatytos įvairiose Transliavimo veiklos įstatymo (toliau - Transliavimo įstatymas) redakcijose (16).
(29)
TV2 misija - kurti ir transliuoti nacionalines ir regionines televizijos programas. Gali būti transliuojama radijo įrenginiais, įskaitant palydovines ar kabelines sistemas. Kultūros ministras nustato taisykles dėl TV2 įsipareigojimų.
(30)
TV2 įsipareigojo teikti viešąją paslaugą. Vadovaujantis Transliavimo įstatymu (1994 m. redakcija) (17), TV2 yra savarankiška įstaiga, kurios tikslas - vykdant savarankišką programų rengimo veiklą kurti ir transliuoti nacionalines ir regionines televizijos programas. Pagrindiniai kuriamų programų akcentai turi būti kokybė, universalumas ir įvairovė. Planuojant regioninių TV2 stočių programas pirmenybę reikia teikti regionui aktualiai informacijai.
(31)
Kaip nurodyta Sprendime (18), tikslus TV2 viešųjų paslaugų teikimo misijos apibrėžimas keitėsi su laiku, tačiau pagal visus šiuos viešųjų paslaugų įsipareigojimų, kurie TV2 buvo privalomi skirtingais tiriamais laikotarpiais, apibrėžimus buvo reikalaujama „kokybės, universalumo ir įvairovės“, nes tai yra esminiai visuomeninio transliuotojo paslaugos, kuri buvo patikėta TV2, kokybiniai reikalavimai.
(32)
Išsamesnis viešosios paslaugos apibrėžimas pateikiamas TV2 įstatuose. Pavyzdžiui, juose nustatytos TV2 transliavimo prievolės, susijusios su menu ir kultūra, danų filmų kūrimu, vaikams, paaugliams ir etninėms mažumoms skirtomis programomis. TV2 taip pat turi transliuoti pranešimus dėl parengties gyventojams.
(33)
TV2 viešųjų paslaugų teikimo veikla finansuojama iš TV2 licencijos mokesčio dalies, iš reklamos TV2 eteryje pajamų ir kitomis pajamomis. 1994 m. galiojusioje Transliavimo įstatymo redakcijoje (19) buvo nurodyta, kad kolektyvinė TV2 veikla finansuojama sumomis, kurios pervedamos iš TV2 fondo vadovaujantis kultūros ministro nustatytais programiniais biudžetais, bei pajamomis iš programų pardavimo, kitais įnašais, subsidijomis ir pan. Pastebėtina, kad 1995-1996 m. TV2 savo licencijos mokesčių dalį ir reklamos pajamas gavo iš specialaus fondo (toliau - TV2 fondas) (20).
(34)
Transliavimo įstatymo 5 skyriuje nustatyti reikalavimai transliuoti komercines televizijos stotis apimant daugiau nei vieną vietos teritoriją. 6 skyrius reglamentuoja vietos radijo ir televizijos veiklą. Taikomi reikalavimai visų pirma susiję su licencijos išdavimu. Tokių licencijų turėtojams keliami reikalavimai dėl programų nustatyti įsakyme Nr. 874 dėl europietiškų programų ir įsakyme Nr. 1349 dėl vietos radijo ir televizijos veiklos (21). Remiantis šiais įsakymais, tinklo stotys, kurioms suteikiama vietos televizijos licencija, turi valandą per parą transliuoti vietos programas ir didžiąją programų dalį kurti danų kalba arba Danijos auditorijai. Kadangi TV3, 3 + ir TvDanmark 1 kanalas transliuoja pagal Jungtinės Karalystės licenciją, šios taisyklės taikomos tik TvDanmark2.
II.1.3 TV2 KOMERCINĖ VEIKLA
(35)
1995-2002 m. laikotarpiu TV2 vykdė įvairią komercinę veiklą, nes nuo 1997 m. sausio 1 d. jam suteiktas atskiro juridinio asmens statusas (22), įskaitant techninės įrangos naudojimą, naujų bendrovių steigimą arba kapitalo investavimą į veikiančias bendroves. 1995-2002 m. laikotarpiu tokia veikla apėmė reklamą, programų pardavimą, stulpų nuomą, prekybos skatinimą, interneto veiklą ir teisių transliuoti sporto renginius perpardavimą ir pan.
(36)
Nuo 2001 m. sausio mėn. TV2 privalo atskirai tvarkyti viešųjų paslaugų teikimo veiklos ir „kitos veiklos“ buhalterinę apskaitą, jei pastarosios apyvarta viršija 5 % visos apyvartos ir 3 mln. DKK sumą per metus. Visos išlaidos turi būti įtraukiamos į apskaitą, produktų ir paslaugų, kurios nėra viešųjų paslaugų teikimas, kainos turi būti nustatomos pagal rinkos sąlygas, o kapitalo perdavimas tarp viešųjų paslaugų teikimo veiklos ir kitos veiklos turi vykti pagal rinkos ekonomikos investavimo principą ir negali apimti licencijos mokesčio lėšų (23).
II.2. PRIEMONĖS
(37)
1995-2002 m. TV2 gavo licencijos mokesčio pajamų.
(38)
Licencijos mokesčio, kurį turi mokėti radijo imtuvų ir televizorių savininkai, dydį vienerių ar daugiau metų laikotarpiui nustato kultūros ministras (24). Televizijos licencijos mokestį renka DR ir, vadovaujantis kultūros ministro sprendimu, licencijos mokesčio pajamos paskirstomos DR ir TV2 pagal žiniasklaidos sutartį su Danijos parlamentu.
(39)
Kultūros ministras nustato taisykles dėl prievolės mokėti licencijos mokesčius pradžios ir pabaigos, mokėjimo terminų ir išieškojimo, rinkliavų už priminimus ir pan. Laiku nesumokėjus mokesčio delspinigiai skaičiuojami Delspinigių įstatyme numatyta tvarka. Nesumokėtus mokesčius ir rinkliavas gali išieškoti Danijos hipotekos bankas. Pavyzdžiui, nesumokėta suma gali būti išieškota iš nesumokėjusio asmens darbo užmokesčio vadovaujantis Išskaičiuojamųjų mokesčių įstatyme nustatytomis gyventojų mokesčių išieškojimo taisyklėmis.
(40)
Iki 1997 m. TV2 pajamas (reklamos pajamas ir licencijos mokesčio lėšas) gaudavo per TV2 fondą. Nuo 1997 m. TV2 savo licencijos mokesčio pajamų dalį gauna tiesiogiai iš DR.
(41)
1995 m. ir 1996 m. TV2 iš TV2 fondo gavo reklamos pajamų (25).
(42)
Be to, TV2 iš Radijo fondo gavo 58 mln. DKK sumą už įsipareigojimą kurti daugiau daniškų filmų.
(43)
1997 m., kai buvo likviduotas TV2 fondas, TV2 taip pat gavo 167 mln. DKK sumą investicijoms į produkcijos sistemų skaitmeninimą bei 50 mln. DKK sumą TV2 fondo apyvartinėms lėšoms padengti.
(44)
Be to, pagal Bendrovių įstatymą TV2 yra atleista nuo pelno mokesčio mokėjimo. Dėl to TV2 per tiriamą laikotarpį gavo 159,4 mln. DKK naudos. 2001 m. sausio mėn. Danijos valstybė pradėjo taikyti mechanizmą, neutralizuojantį komercinės TV2 veiklos neapmokestinimo poveikį. TV2 turėjo pervesti 30 % metinio perviršio iš kitos veiklos viešųjų paslaugų teikimo veiklai. Ši dalis procentais atitinka įprastą pelno mokesčio tarifą, kurį Danija nustatė 2000 m.
(45)
TV2 veiklos pradžioje steigimo išlaidos ir apyvartinių lėšų trūkumas buvo dengiamas valstybės paskolomis. Vadovaujantis pradinėmis paskolos sutartimis, TV2 turėjo mokėti palūkanas nuo pagrindinės sumos bei grąžinti visą paskolų pagrindinę sumą. Tačiau per visą tiriamą laikotarpį TV2 nereikėjo mokėti palūkanų ir buvo atidėtos paskolų grąžinimo įmokos. Nauda dėl beprocenčių ir negrąžintinų įsisteigimo paskolų bei skolintų apyvartinių lėšų sudarė 341,8 mln. DKK per tiriamą laikotarpį.
(46)
Iki 1996 m. pabaigos Vyriausybė išduodavo garantijas paskoloms, kurias TV2 fondas ėmė TV2 veiklai finansuoti. Paskolų su garantija suma buvo perduota TV2 likviduojant fondą. Dėl šios garantijos TV2 gauta nauda sudarė 9,8 mln. DKK.
(47)
Tiriamu laikotarpiu Danija turėjo tris antžeminius dažnius, leidžiančius transliuoti visoje šalyje, kurie buvo skirti visuomeniniams transliuotojams. Vienas dažnis buvo skirtas TV2, antras - DR, o trečias buvo numatytas skaitmeninei televizijai.
(48)
TV2 mokestį už naudojimąsi specialiai skirtu transliavimo dažniu visoje šalyje mokėjo valstybės įstaigai Nacionalinė IT ir telekomunikacijų agentūra prie Mokslinių tyrimų, technologijų ir plėtros ministerijos (26). Šio mokesčio dydis buvo nustatytas Danijos finansų įstatyme. Tiriamu laikotarpiu už šį dažnį TV2 mokėdavo 2-4 mln. DKK per metus.
(49)
Danija taip pat turi regioninių dažnių. 1997 m. Vyriausybė numatė galimybę sujungti regioninius dažnius ir taip didinti transliacijų aprėptį (tinklą). 1998-2001 m. laikotarpiu vietos komercinės televizijos stotys, turinčios leidimą transliuoti tinkle, valstybei turėjo mokėti metinį mokestį (27). TV2 regioninės stotys neprivalėjo mokėti šio mokesčio, nes jos transliavo TV2 nacionalinio dažnio „languose“. Komercinis transliuotojas TvDanmark buvo vienintelis ūkinės veiklos vykdytojas, mokėjęs šį mokestį už savo antrąjį kanalą. Bendra jo sumokėta suma sudaro 85,0 mln. DKK.
(50)
Antenų įrenginių savininkai privalo savo įrenginiais transliuoti TV2 viešųjų paslaugų programas („must-carry“ prievolė).
III. SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ IR DANIJOS PASTABOS
(51)
Pirma, Komisijai priėmus sprendimą pradėti oficialią tyrimo procedūrą, suinteresuotosios šalys pateikė įvairių pastabų. Toliau apibendrinti pagrindiniai šių pastabų duomenys.
(52)
TvDanmark teigė, kad valstybės suteiktas transliavimo visoje šalyje dažnis yra valstybės pagalba, nes valstybė atsisako pajamų už šį retą turtą. Konkurentų skverbtis neviršijo 77 %. TvDanmark pastebėjo, kad tai, jog tinklo mokestį turėjo mokėti tik TvDanmark2, o TV2 vietos stotys - ne, nors jos ekonominiu ir komerciniu požiūriu yra tokioje pat padėtyje, reiškia valstybės paramą TV2 vietos stotims. Pasak ACT, Antena 3 TV ir Telecinco, Europos bendrijos neutralumo principas transliavimo galimybių atžvilgiu reikalauja, kad už bet kokios formos tinklą turi būti imamas mokestis.
(53)
Dėl atleidimo nuo pelno mokesčio ACT, Antena 3 TV ir Telecinco pastebėjo, kad prievolė pervesti 30 % komercinės veiklos pelno TV2 viešųjų paslaugų veiklai negali būti prilyginama valstybei mokamam pelno mokesčiui, nes tai iškreipia konkurenciją transliavimo rinkoje.
(54)
Skirtingos trečiosios šalys teigė, kad TV2 viešųjų paslaugų srities apibrėžimo negalima laikyti teisėtu. Taip pat buvo kritikuojamas patikėjimo ir proporcingumo reikalavimų tenkinimas. Visų pirma TvDanmark pastebėjo, kad Komisija, apskaičiuodama perteklinę kompensaciją, turėtų atsižvelgti į TV2 atleidimą nuo pelno mokesčio, beprocentes ir negrąžintinas įsisteigimo paskolas, valstybės garantiją skolintoms apyvartinėms lėšoms ir nemokamą transliavimo dažnį. TvDanmark pareiškė, kad bendri televizijos reklamos pajamų rinkos svyravimai nėra dideli ir nepateisina TV2 sukaupto kapitalo.
(55)
Dėl reklamos rinkos TvDanmark pareiškė, kad TV2 kainodaros politika neleidžia komerciniams transliuotojams susigrąžinti savarankiškai patirtų išlaidų. Kad patektų į rinką TvDanmark turėjo nustatyti maždaug 30-40 % mažesnę TRP kainą nei TV2 (TV2 TRP ar GRP vertė yra didesnė, nes transliacijos aprėpia didesnę šalies dalį) (28). Kadangi TV2 turi išskirtinę poziciją dėl transliacijos aprėpties ir programų biudžeto, reklamuotojas visuomet dalį reklamos biudžeto skirs TV2 siekdamas kuo didesnio turimo biudžeto poveikio - kuo daugiau kontaktų, didesnio pasiekiamumo ir (arba) konkretaus dažnio. TvDanmark pateikė duomenų, iš kurių matyti, kad 1997-2002 m. TvDanmark dirbo nuostolingai, teigdama, kad nesąžininga TV2 konkurencija trukdo TvDanmark gauti pakankamai pajamų. TvDanmark taip pat pateikė Danijos televizijos reklamos rinkos kainų analizę, parengtą bendrovės Copenhagen Economics. Ataskaitoje palygintos vidutinės ir ribinės rinkos kainos bei daroma išvada, kad konkuruojama tik dėl likusios paklausos dalies, todėl lyginant reiktų remtis ribinėmis kainomis. Be to, TvDanmark pateikė informacijos palygindama TV2 reklamos kainas ir reklamos kainas kitose žiniasklaidos priemonėse bei kitose šalyse.
(56)
TV3 nurodė esanti priversta teikti labai dideles nuolaidas reklamai norėdama išsilaikyti rinkoje, nes TV2 siūlo papildomą ribinę nuolaidą likusiai televizijos reklamos užsakovo biudžetų daliai, jei ši reklama taip pat užsakoma TV2 eteryje.
(57)
Antra, Komisijai priėmus sprendimą pradėti oficialią tyrimo procedūrą, pastabų pateikė ir Danijos valdžios institucijos. Toliau apibendrinti pagrindiniai šių pastabų duomenys.
(58)
Danijos valdžios institucijos manė, kad TV2 skirti transliavimo dažniai negali būti laikomi pranašumu, nes vietos televizijos stotims taip pat skiriami atskiri dažniai. Todėl TV2 nebuvo sudarytos išskirtinės sąlygos. Kaip ir kitos stotys, TV2 moka mokestį už naudojimąsi dažniu.
(59)
Dėl atleidimo nuo pelno mokesčio Danijos valdžios institucijos teigė, kad komercinės veiklos pelnas gana nedidelis ir TV2 komercinės veiklos neapmokestinimui kompensuoti pasirinktas metodas neleido TV2 gauti finansinės naudos dėl atleidimo nuo pelno mokesčio.
(60)
Dėl proporcingumo Danijos valdžios institucijos pastebėjo, kad iš TV2 fondo pervesta 167 mln. DKK suma buvo skirta transliavimo tinklo skaitmeninėms technologijoms. Todėl ši suma nelaikytina laisvu nuosavu kapitalu.
(61)
Be to, Danijos valdžios institucijos nurodė, kad 1995-2002 m. perteklius atspindėjo pagrįstą grąžos koeficientą atsižvelgiant į TV2 apyvartą. Be to, šis kapitalas buvo reikalingas apsisaugoti nuo staigaus reklamos pajamų kritimo, nes TV2 pagal įstatymus negali imti paskolų, viršijančių 4 % metinės apyvartos. Be to, Danijos valdžios institucijų teigimu, valstybė veikė laikydamasi „rinkos ekonomikos investuotojo principo“, nes TV2 nuosavas kapitalas neviršijo dalies, kurią investuotų įprastas rinkos investuotojas. Toks kapitalas neprieštarauja Sutarčiai, jeigu kapitalas nėra naudojamas TV2 komercinės veiklos kompleksiniam finansavimui.
(62)
Dėl TV2 elgesio reklamos rinkoje Danijos valdžios institucijos pažymėjo, kad TV2 nuolat nustato tokias kainas, kurios užtikrina didesnes pajamas. Kainos buvo nustatomos vadovaujantis tik pasiūla ir paklausa. Kainas kasmet nustatydavo TV2 reklamos skyrius remdamasis prognozuojama komercinės televizijos žiūrovų (21-50 metų amžiaus) dalimi, programų planu, ekonomine raida ir konkurencine padėtimi rinkoje. Nei TV2 veiklos sąnaudos, nei licencijos mokesčio lėšos į šį apskaičiavimą nebuvo įtraukiami. TV2 kainos buvo didžiausios Danijos rinkoje, todėl negali būti nė kalbos, kad kainos buvo dirbtinai mažinamos siekiant padidinti valstybės finansavimo poreikį.
(63)
Danijos valdžios institucijos pateikė RBB Economics parengtą konkurencijos Danijos televizijos reklamos rinkoje ataskaitą. Ataskaitos išvadoje buvo teigiama, kad vidutinės TV2 grynosios kainos faktiškai buvo didesnės nei konkurentų bei kad TV2 ir TvDanmark reklamos įkainių skirtumus galima paaiškinti skirtinga šių transliuotojų santykine stiprybe kuriant programas ir pritraukiant žiūrovus.
(64)
Trečia, priėmus Sprendimą Komisija paprašė, kad Danijos valdžios institucijos pateiktų byloje priimto Sprendimo analizę.
(65)
Danijos valdžios institucijos pateikė savo pastebėjimus bei perdavė TV2 pastabas. Toliau apibendrinti pagrindiniai šių pastabų duomenys.
(66)
Dėl 1995 ir 1996 m. gautų reklamos pajamų Danijos valdžios institucijos ir TV2 teigė, kad Danijos valstybė šių sumų nekontroliavo, todėl jos neturėtų būti laikomos valstybės lėšomis. Kalbant apie duomenis, Danijos valdžios institucijos nepatvirtino Komisijos nurodytų sumų, bet paaiškino, kad apskaičiuojant 1995 ir 1996 m. reklamos pajamų sumas reikėtų atsižvelgti į tai, kad dalis pinigų, pervedamų iš TV2 fondo, buvo skirta TV2 regionams finansuoti, ir kad šiai daliai finansuoti buvo galima naudoti tik licencijos mokesčio lėšas. Tačiau Danijos valdžios institucijos sutiko, kad į reklamos pajamas reikėtų atsižvelgti bet kuriuo atveju apskaičiuojant viešųjų paslaugų funkcijos teikimo grynąsias sąnaudas ir kad reklamos pajamos laikytinos pajamomis, uždirbtomis vykdant viešųjų paslaugų veiklą.
(67)
Be to, Danijos valdžios institucijos ir TV2 rėmėsi Teismo Sprendimu teigdamos, kad yra tenkinamos 2003 m. liepos 24 d. Sprendime Altmark (29) nustatytos sąlygos. Šiuo atžvilgiu Danijos valdžios institucijos priminė, kad, kaip ir BUPA byloje (30), TV2 byla yra susijusi su aplinkybėmis, jau egzistavusiomis iki Altmark sprendimo priėmimo dienos. Jos teigė, kad Altmark sąlygos turi būti taikomos atsižvelgiant į šių sąlygų esmę ir tikslą, kad būtų galima atsižvelgti į konkrečius bylos faktus. Jos nurodė, kad, jų manymu, iš Sprendimo darytina išvada, kad vienintelis reikalavimas, kurį Teismas nustatė Danijos valstybei, yra reikalavimas „iš esmės“ laikytis Altmark sąlygų.
(68)
Tiksliau Danijos valdžios institucijos ir TV2 tvirtino, kad licencijos mokesčiui nustatyti taikyta procedūra buvo skaidri ir atitiko antrojo Altmark kriterijaus reikalavimus, bent jau iš esmės, o to, jų manymu, pakanka remiantis Teismo Sprendimu. Jų manymu trečiasis kriterijus taip pat buvo tenkinamas, nes TV2 buvo leista pasilikti pagrįsto dydžio pelną. Dėl ketvirtosios Altmark sąlygos jos akcentavo įvairias TV2 taikytas kontrolės priemones, taip pat rėmėsi BUPA bylos teismo praktika ir Teismo Sprendimu teigdamos, kad šioje konkrečioje byloje šį reikalavimą reikėtų taikyti ne taip griežtai arba jį reikėtų tenkinti tik iš esmės. Remdamosi Chronopost byla (31) jos taip pat pastebėjo, kad praktiškai neįmanoma lyginti TV2 ir tipinės sėkmingai veikiančios įmonės. Danijos valdžios institucijos laikėsi nuomonės, kad kompensacija turėtų būti priimtina taikant rinkos ekonomikos investuotojo kriterijų.
(69)
Be to, Danijos valdžios institucijos ir TV2 tvirtino, kad valstybės pagalba turėtų būti pripažinta suderinama. Jos paaiškino, kaip buvo sukauptas TV2 nuosavo kapitalo pagrindas ir akcentavo skirtingas priežastis, dėl kurių šis kapitalas buvo reikalingas TV2 įgyvendinant viešųjų paslaugų uždavinius.
(70)
Teismui priėmus Sprendimą kai kurios trečiosios šalys taip pat pateikė pastabų. Jos iš esmės paaiškino, kodėl reikėtų laikyti, kad Altmark sąlygos nėra tenkinamos, visų pirma dėl to, kad ekonominių ataskaitų, kuriomis rėmėsi Teismas, nepakako įrodyti, kad yra tenkinami antrasis ir ketvirtasis kriterijai. Jos taip pat atkreipė dėmesį į tai, kad Komisija turėtų laikytis pozicijos, pateiktos panaikintame sprendime dėl grąžinimo, t. y. kad pagalba buvo nesuderinama.
IV. PRIEMONIŲ ĮVERTINIMAS
IV.1. VALSTYBĖS PAGALBA, KAIP APIBRĖŽTA SESV 107 STRAIPSNIO 1 DALYJE
(71)
SESV 107 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad „Išskyrus tuos atvejus, kai Sutartys nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“.
(72)
Komisija turi įvertinti, ar nurodytos priemonės laikytinos valstybės pagalba, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje.
IV.1.1. VALSTYBĖS LĖŠŲ BUVIMAS IR ATSAKOMYBĖS PRISKYRIMAS
(73)
Komisija turi įvertinti, ar nagrinėjamos priemonės susijusios su valstybės lėšomis.
(74)
Licencijos mokesčio atžvilgiu Komisija atsižvelgia į Teisingumo Teismo išvadas, pateiktas jo Sprendime (32). Visų pirma į tai, kad jo dydį nustato Danijos valdžios institucijos, kad prievolė sumokėti licencijos mokestį kyla ne dėl sutartinių TV2 ir jo skolininko santykių, o dėl to, kad asmuo turi televizorių ar radijo imtuvą, kad, prireikus, licencijos mokestis išieškomas pagal gyventojų mokesčių išieškojimo taisykles ir kad sprendimą, kurią licencijos mokesčio dalį pervesti TV2, priima Danijos valdžios institucijos. Teisingumo Teismas priėjo prie išvados, kad licencijos mokesčio lėšomis disponuoja ir kontroliuoja Danijos valdžios institucijos, todėl jos laikytinos valstybės lėšomis.
(75)
Dėl 1995-1996 m. gautų reklamos pajamų Teisingumo Teismas savo Sprendime pažymėjo, kad licencijos mokestis ir reklamos pajamos skiriasi savo pobūdžiu (33).
(76)
Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas savo sprendime (34) nurodė, kad Komisija nepateikė pakankamai argumentų, kodėl 1995-1996 m. gautos reklamos pajamos turėtų būti laikomos valstybės lėšomis.
(77)
Atsižvelgiant į sprendimą Preussen Elektra byloje (35), Komisija turi įrodyti, kad 1995-1996 m. gautas reklamos pajamas galima laikyti valstybės lėšomis. Šiuo tikslu ji turi įvertinti, ar Danijos valstybė kontroliavo šias reklamos pajamas.
(78)
Šiuo atžvilgiu Komisija atsižvelgia į toliau nurodytus duomenis, kurie svarbūs priimant sprendimą, ar 1995-1996 m. gautos reklamos pajamos laikytinos valstybės lėšomis.
(79)
1995 ir 1996 m. TV2 gavo reklamos pajamų iš TV2 fondo, kuris taip pat gavo reklamos pajamų iš TV2 Reklame A/S.
(80)
TV2 Reklame buvo atskira valstybės įmonė, nepriklausanti TV2. Bendrovė buvo įsteigta kaip tarpininkas, komerciniu pagrindu (36) parduodantis reklamą TV2 kanale. TV2 Reklame turėjo sutartinių santykių su reklamos užsakovais.
(81)
TV2 Reklame pinigus nebuvo privaloma pervesti TV2 fondui. Sprendimą perversti lėšas priimdavo Danijos valstybė (37). Kultūros ministras turėdavo nuspręsti, kuri TV2 Reklame pelno dalis turėtų būti pervedama TV2 fondą. Toks sprendimas būdavo priimamas vieneriems ar daugiau metų ir jį tvirtindavo Danijos parlamentas (Parlamento nuolatinis finansų komitetas). Kultūros ministras galėjo nuspręsti, kad nepervestas pelnas, gavus Finansų komiteto pritarimą, bus panaudotas anksčiau TV2 Reklame suteiktų valstybės garantijų grąžinimui arba kultūros tikslams.
(82)
Iš tikrųjų 1995 ir 1996 m. visos TV2 Reklame lėšos buvo pervestos TV2 fondui.
(83)
Šis fondas buvo įsteigtas siekiant TV2 skirti lėšų, gaunamų iš licencijos mokesčių ir reklamos pajamų. TV2 fondas priklausė TV2 grupei. Jį administravo TV2 valdyba.
(84)
Prievolė kasmet pervesti pinigus iš TV2 fondo į TV2 numatyta nebuvo. Sprendimą perversti lėšas priimdavo Danijos valstybė. Iš tikrųjų TV2 fondo prievolė pagal įstatymus pervesti lėšas TV2 atsižvelgiant į programų biudžetus buvo nustatyta kultūros ministro (38).
(85)
Iš tikrųjų 1995 ir 1996 m. TV2 negavo jokių reklamos pajamų iš TV2 fondo.
(86)
Be to, TV2 fondas neturėjo atskirų sąskaitų reklamos pajamoms ir licencijos mokesčiams. Pajamos, kurios nebuvo pervedamos TV2, buvo kaupiamos TV2 fonde. Jos buvo pervestos TV2, kai TV2 fondas buvo likviduojamas.
(87)
TV2 ir Danijos valdžios institucijų teigimu, reklamos pajamos priklausė TV2 ir TV2 galėjo teisėtai pareikšti į jas pretenzijas. Jos rėmėsi 2003 m. lapkričio 22 d. teisingumo ministro raštu, kuriame buvo nurodyta, kad TV2 fondo lėšas galima naudoti tik TV2 veiklai finansuoti. Todėl, TV2 ir Danijos valdžios institucijų teigimu, egzistavo teisinė prievolė TV2 fondo reklamos pajamas galiausiai pervesti TV2. Tačiau, kaip parodyta pirmiau, pagal įstatymus nebuvo prievolės visas reklamos pajamas pervesti TV2, o pinigų, kurie pervedami TV2, suma ir pervedimo laikas priklausė nuo konkretaus ministro sprendimo.
(88)
Dėl TV2 reikėtų paminėti, kad TV2 neturėjo jokių sutartinių santykių su galutiniais reklamos vartotojais ir TV2 neturėjo jokios įtakos reklamos veiklai (39). Danijos Vyriausybė patvirtino, kad prognozuojamos artimiausių metų reklamos pajamos buvo nustatomos nepriklausomai nuo TV2.
(89)
Remdamasi minėta informacija Komisija mano, kad ministras kontroliavo sumas, kuriomis disponavo TV2 Reklame ir TV2 fondas. Visų pirma, i) Danijos valstybė nuspręsdavo, ar visos reklamos pajamos arba jų dalis turi būti pervestos TV2 fondui ir TV2, ii) 1995 ir 1996 m. TV2 gavo ne visas reklamos pajamas, ir iii) reklamos pajamos, kurios nebuvo pervestos, buvo kaupiamos TV2 fonde, kur jos buvo laikomos kartu su licencijos mokesčių lėšomis.
(90)
Dėl šių priežasčių Komisija mano, kad šiuo konkrečiu atveju 1995 ir 1996 m. reklamos pajamos, pervestos TV2 iš TV2 Reklame ir TV2 fondo, laikytinos valstybės lėšomis.
(91)
Bet kuriuo atveju, valstybės pagalbos dydis, kurį būtų galima paskelbti suderinamu, nesikeistų, jeigu reklamos pajamos nebūtų laikomos valstybės lėšomis (quod non). Iš tikrųjų, atsižvelgiant į nuolatinę Komisijos praktiką ir 2001 m. Transliavimo komunikatą (40), apskaičiuojant viešųjų paslaugų teikimo savikainą būtina atsižvelgti į pajamas, gautas teikiant viešąsias paslaugas, kaip antai reklamos pajamas, t. y. net jei jos nelaikomos valstybės lėšomis, atitinkamos pajamos mažina valstybės finansavimo poreikį. Danijos valdžios institucijos pritaria šiai nuomonei (41).
(92)
Reikėtų paminėti, kad specialus lėšų pervedimas iš Radijo fondo į TV2 yra susijęs su licencijos mokesčių pajamomis, kurios buvo suteiktos TV2 valstybės sprendimu. Tas pats pasakytina apie specialų lėšų pervedimą iš TV2 fondo jį likviduojant, nes, be duomenų, kurie jau buvo minėti aptariant Danijos valstybės TV2 fondo kontroliavimą, TV2 fondo lėšų pervedimas TV2 likvidavimo metu įvyko po valstybės sprendimo priėmimo. Todėl lėšos, kurias ir toliau kontroliavo valstybė, taip pat laikytinos valstybės lėšomis. Kadangi reklamos pajamos yra laikomos valstybės lėšomis ir bet kuriuo atveju sprendimą pervesti lėšas TV2 likviduojant TV2 fondą priėmė valstybė, ši išvada neturi įtakos Danijos valdžios institucijų minimai aplinkybei, kad TV2 pervesta vienkartinė suma dėl likvidavimo buvo sudaryta tik iš reklamos pajamų.
(93)
Dėl kitų valstybės priemonių Komisija mano, kad atleidimas nuo pelno mokesčio yra susijęs su valstybės lėšomis, nes mokestinių pajamų atsisakymas yra prilygintinas valstybės lėšų naudojimui mokesčių išlaidų forma (42).
(94)
Beprocentes ir negrąžinamas paskolas TV2 tiesiogiai suteikia valstybė skirdama lėšų iš valstybės biudžeto. Atsisakydama palūkanų ir paskolų grąžinimo įmokų Danijos valstybė atsisako pajamų, todėl šios lėšos laikytinos valstybės lėšomis. Be to, garantijas skolintoms apyvartinėms lėšoms suteikia Danijos valstybė. Valstybės garantijos nauda yra ta, kad su garantija susijusią riziką prisiima valstybė. Toks valstybės rizikos prisiėmimas paprastai turėtų būti atlyginamas atitinkama priemoka. Kai valstybė tokios priemokos atsisako, tai yra ir TV2 pranašumas, ir valstybės išteklių eikvojimas (43).
(95)
Be to, valstybė TV2 skyrė transliavimo visoje šalyje dažnį, už kurį TV2 valstybės įstaigai moka nustatytą mokestį. Metinis TV2 mokėtas mokestis tiriamu laikotarpiu svyravo nuo 2 iki 4 mln. DKK.
(96)
Kadangi už nacionalinį dažnį mokamo mokesčio nėra su kuo palyginti, toks mokestis gali būti lyginamas tik su mokesčiu, mokamu už leidimą pasiekti didesnę gyventojų dalį per tinklą. TV2 dažnio mokestis už nacionalinę aprėptį yra žymiai mažesnis nei tinklo mokestis, kurį turėjo mokėti TvDanmark ir kuris svyravo nuo 5 mln. DKK 1997 m. iki 30 mln. DKK 2001 m., nors TvDanmark tik regioninių dažnių tinklo skvarbos koeficientas siekia 77 %. Todėl TV2 galėjo mažesnėmis sąnaudomis pasiekti didesnę Danijos gyventojų dalį
(97)
Tad Komisija laikosi nuomonės, kad dažnio mokestis neatspindi rinkos sąlygų ir kad valstybė, nenustatydama rinkos įkainio turtui, atsisakė valstybės biudžeto pajamų.
(98)
Priešingai, kadangi TV2, siekdamas sukurti nacionalinį tinklą, netransliuoja vietos dažnių struktūra, TV2 nereikia mokėti tinklo mokesčio. Kadangi valstybė neturėjo teisinio pagrindo imti šį mokestį iš TV2, ji neatsisakė valstybės biudžeto pajamų, todėl valstybės lėšos nebuvo naudojamos.
(99)
Komisija taip pat mano, kad prievolė, įpareigojanti antenų įrenginių savininkus viešųjų paslaugų programas transliuoti šiais įrenginiais (must-carry prievolė), nėra prilygintina valstybės lėšoms, nes valstybė neatsisako jokių pajamų ir aktyviai neperveda pinigų šiems savininkams. Todėl TV2, pasinaudojęs prieigos taisykle, negauna finansinio pranašumo dėl valstybės lėšų (44).
(100)
Visos minėtos priemonės priskirtinos Danijos valstybei, nes, kaip jau minėta, joms vienaip ir kitaip buvo reikalingas Danijos valstybės sprendimas.
IV.1.2. SELEKTYVUS PRANAŠUMAS IR KONKURENCIJOS IŠKRAIPYMAS
(101)
Komisija mano, kad licencijos mokesčio pajamos, pervedimai iš TV2 fondo (įskaitant 1995 ir 1996 m. reklamos pajamas) ir Radijo fondo, atleidimas nuo pelno mokesčio, beprocentės ir negrąžintinos paskolos bei valstybės garantija skolintoms apyvartinėms lėšoms, taip pat teisė naudotis nacionaliniu dažniu lengvatinėmis sąlygomis, teikia ekonominį ir finansinį pranašumą TV2 - šiam nereikėjo patirti veiklos išlaidų, kurios paprastai tektų transliuotojo biudžetui. Be to, TV2 konkurentai tokių pačių lėšų negavo.
(102)
Vis dėlto valstybės priemonės, kompensuojančios bendros ekonominės svarbos paslaugos (BESP) teikimo grynąsias papildomas išlaidas, nelaikomos valstybės pagalba, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje, jeigu tenkinamos keturios sąlygos, kurias Teisingumo Teismas nustatė Sprendime Altmark (45):
-
pirma, iš įmonės gavėjos faktiškai reikalaujama vykdyti viešosios paslaugos įpareigojimus ir šie įpareigojimai buvo aiškiai apibrėžti,
-
antra, kriterijai, kuriais remiantis apskaičiuojama kompensacija, buvo iš anksto nustatyti objektyviai ir skaidriai,
-
trečia, kompensacija neviršija to, kas būtina, siekiant padengti visas ar dalį išlaidų, kurios patiriamos vykdant viešosios paslaugos įpareigojimus, atsižvelgiant į gautas atitinkamas įplaukas ir protingą pelną, susijusį su šių įsipareigojimų vykdymu,
-
ketvirta, kai įmonė, vykdanti viešosios paslaugos įpareigojimus, nėra pasirinkta vadovaujantis viešųjų pirkimų procedūra, reikalingos kompensacijos dydis turi būti nustatytas remiantis išlaidų, kurias vidutinė įmonė, gerai valdoma ir turinti pakankamai gamybos priemonių, kad galėtų atitikti būtinus viešosios paslaugos reikalavimus, būtų patyrusi vykdydama šias pareigas, atsižvelgiant į atitinkamas gaunamas įplaukas ir protingą pelną, susijusį su šių įsipareigojimų vykdymu, analize.
(103)
Kaip bus vėliau išsamiau aptarta šio sprendimo dalyje, skirtoje suderinamumui (žr. šio sprendimo 160 konstatuojamąją dalį ir toliau), iš Teismo Sprendimo matyti, kad pirmoji Altmark sąlyga yra tenkinama,
(104)
Dėl antrojo Altmark kriterijaus, pagal kurį reikalaujama iš anksto objektyviai ir skaidriai nustatyti kriterijus, kuriais remiantis apskaičiuojama kompensacija už viešąsias paslaugas, Komisija turi įvertinti teisines ir ekonomines sąlygas, kuriomis tiriamu laikotarpiu buvo nustatomas licencijos mokesčio pajamų, mokėtinų TV2, dydis. Šiuo atžvilgiu Komisija pastebi, kad buvo taikoma tokia tvarka.
(105)
Remiantis 2003 m. kovo 24 d. Danijos valdžios institucijų rašto 29 ir 30 punktais, tiriamu laikotarpiu galiojusiame Radijo ir televizijos transliavimo įstatyme (46) buvo nustatyta, kaip turėtų būti finansuojama TV2 įmonė kaip visuma (licencijos mokestis, reklamos pajamos ir kiti pajamų šaltiniai) bei numatyta, kad kultūros ministras nustato TV2 ir DR tenkinančią licencijos mokesčio dalį ir atitinkamai TV2 skiriamos kompensacijos dydį. Reikėtų pastebėti, kad 1995 ir 1996 m. TV2 gavo savo licencijos mokesčio dalį iš TV2 fondo.
(106)
Vadovaujantis nusistovėjusia tvarka, šį kompensacijos dydį nustatydavo ministras, konsultuodamasis su Danijos parlamento Finansų komitetu pagal žiniasklaidos sutartį, sudarytą su dauguma Danijos parlamento politinių partijų. Nagrinėjamu laikotarpiu galiojo trys žiniasklaidos sutartys: 1994-1997 m. laikotarpio žiniasklaidos sutartis, sudaryta 1993 m. rugsėjo 16 d., 1997-2000 m. laikotarpio žiniasklaidos sutartis, sudaryta 1996 m. gegužės 10 d., ir 2001-2004 m. laikotarpio žiniasklaidos sutartis, sudaryta 2000 m. kovo 28 d.
(107)
Todėl licencijos mokesčio pajamos buvo nustatomos gana ilgam laikotarpiui. Tiriamu laikotarpiu TV2 skiriama kompensacija negalėjo būti tikslinama, net ir tuomet, kai TV2 pajamos mažėjo. Pavyzdžiui, nors 1999 m. TV2 reklamos pajamos labai sumažėjo, kompensacijos dydis dėl to nebuvo keičiamas.
(108)
Danijos valdžios institucijų teigimu, kompensacija buvo nustatoma vadovaujantis TV2 biudžeto kainų ir darbo užmokesčio indeksavimu bei ekonominėmis analizėmis.
(109)
Audito įmonė KPMG 1995 ir 1999 m. atliko išsamias ekonomines analizes. Rengiant 1999 m. ataskaitą KPMG padėjo stebėsenos grupė, sudaryta iš pagrindinių rinkos dalyvių atstovų, įskaitant TV2 konkurentus. Ypatingas dėmesys buvo skiriamas informacijai apie galimas pajamas ne iš licencijos mokesčio, o iš kitų pajamų šaltinių, kaip antai reklamos pajamoms.
(110)
2003 m. kovo 24 d. rašto 164 ir 165 punktuose Danijos valdžios institucijos nurodė, kad konsultacinės bendrovės KPMG tyrimai, skirti nustatyti labiausiai tikėtiną reklamos apyvartos raidą Danijos reklamos rinkoje ir TV2 pajamų šaltinius bei nustatyti šių įverčių neapibrėžtis, buvo atlikti siekiant padėti Danijos Vyriausybei ir Danijos parlamentui priimti tinkamus sprendimus nustatant ir paskirstant licencijos mokesčio pajamas vykstant diskusijoms dėl žiniasklaidos politikos.
(111)
Danijos valdžios institucijų teigimu, dokumentai, pagal kuriuos buvo nustatomas kompensacijos dydis, buvo prieinami visuomenei. Žiniasklaidos sutartys buvo skelbiamos pranešimuose žiniasklaidai ir Oficialiajame parlamento leidinyje (Folketingstidende). Žiniasklaidos sutartis įgyvendinantys teisės aktai buvo skelbiami Danijos oficialiajame leidinyje (Lovtidende). TV2 atskaitomybė taip pat buvo skelbiama kartu su minėtomis ekonominėmis analizėmis.
(112)
Atsižvelgdama į Sprendimą, Komisija turi įvertinti, ar dėl aprašytos procedūros galima daryti išvadą, kad yra tenkinamas antrasis Altmark kriterijus.
(113)
Viena vertus, Komisija atsižvelgia į tai, kad savo Sprendime (47) Teismas pastebėjo, kad „(…) nurodytos TV2 skirtos licencinio mokesčio sumos nustatymo sąlygos galėtų būti laikomos objektyviomis ir skaidriomis sąlygomis, nes jas nustatant dalyvavo Danijos parlamentas, jos buvo paremtos audito įmonės, kuriai padėjo ekspertų grupė, kurioje dalyvavo ir TV2 konkurentai, parengtomis ekonominėmis analizėmis, ir kad šios analizės, kaip ir metinės TV2 ataskaitos, buvo skelbiamos. Todėl negali būti paneigta, kad po rimtos šių sąlygų analizės prireikus būtų padaryta išvada, kad Danijos Karalystė, net iki Teisingumo Teismui įtvirtinant Altmark sąlygas, iš esmės užtikrino, jog būtų laikomasi antros sąlygos“. Be to, Teismas nusprendė, kad „TV2 skirta licencijos mokesčio suma buvo apskaičiuota darant prielaidą dėl šių kitų valstybinių priemonių taikymo šio transliuotojo naudai“ (48) (t. y. atleidimo nuo mokesčio ir pan.).
(114)
Komisija mano, kad Danijos parlamento dalyvavimas nustatant licencijos mokesčio dydį užtikrino tam tikrą skaidrumą ir objektyvumą. Be to, žiniasklaidos sutartys, kuriose nustatomas TV2 gaunamo licencijos mokesčio dydis, buvo sudaromos keleriems metams iš anksto ir tiriamu laikotarpiu TV2 kompensacija nebuvo nė karto tikslinama vėlesniame etape.
(115)
Tačiau KPMG parengtose ekonominėse ataskaitose buvo prognozuojamos tik TV2 uždirbamos reklamos pajamos (t. y. nagrinėjama pajamų pusė). Šiose ekonominėse ataskaitose nebuvo pateikta nuomonė dėl kompensacijos nustatymo išlaidų pusės ir Komisija mano, kad žiniasklaidos sutartys buvo sudaromos tik pagal TV2 išlaidų, patirtų ankstesniais metais, indeksavimą. Iš tiesų Danijos valdžios institucijos nurodė, kad kompensacijos dydis buvo nustatomas pagal TV2 biudžeto kainų ir darbo užmokesčio indeksavimą bei ekonomines analizes, kuriose buvo vertinama tik pajamų pusė ir kuriose nebuvo atsižvelgta į 1993 m. rugsėjo 16 d. sudarytą žiniasklaidos sutartį.
(116)
Be to, nebuvo nurodyti kriterijai, kurių pagrindu reikėtų apskaičiuoti kompensacijos dydį. Kompensacijos dydis buvo nustatomas iš anksto, tačiau pagal antrą Altmark kriterijų reikalaujama iš anksto objektyviai ir skaidriai nustatyti pačius kriterijus, kurie taikomi apskaičiuojant kompensaciją už viešųjų paslaugų teikimą.
(117)
Todėl Komisija, vadovaudamasi šiais duomenimis, mano, kad antrasis Altmark kriterijus nėra tenkinamas. Bet kuriuo atveju, turi būti tenkinami visi Altmark kriterijai, o ketvirtas kriterijus, Komisijos vertinimu, nėra tenkinamas (žr. toliau).
(118)
Remiantis ketvirtu Altmark kriterijumi, „įmonė, vykdanti viešosios paslaugos įpareigojimus, turi būti pasirinkta vadovaujantis viešųjų pirkimų procedūra, arba reikalingos kompensacijos dydis turi būti nustatytas remiantis išlaidų, kurias vidutinė įmonė, gerai valdoma ir turinti pakankamai gamybos priemonių, kad galėtų atitikti būtinus viešosios paslaugos reikalavimus, būtų patyrusi vykdydama šias pareigas, atsižvelgiant į atitinkamas gaunamas įplaukas ir nuosaikų pelną, susijusį su šių įsipareigojimų vykdymu, analize“.
(119)
Šiuo atveju viešųjų paslaugų teikėjas TV2 nebuvo pasirinktas rengiant viešojo pirkimo konkursą. Kadangi konkurso nebuvo, Komisija turi įvertinti, ar kompensacijos dydis nustatytas remiantis išlaidomis, kurias vidutinė įmonė, gerai valdoma ir turinti pakankamai gamybos priemonių, būtų patyrusi vykdydama viešųjų paslaugų įsipareigojimus.
(120)
Ekonominės ir teisinės sąlygos, nuo kurių priklauso nustatomos TV2 kompensacijos dydis, jau aprašytos pirmiau. Visų pirma, atsižvelgiant į Sprendimą ir į tai, kad Teismas nurodė, jog Danijos Karalystės taikyta licencijos mokesčio pajamų dydžio, mokėtino TV2 1995-2002 m., nustatymo procedūra, inter alia, apėmė ekonomines analizes, parengtas padedant TV2 konkurentams, Komisija, vertindama, ar TV2 išlaidos buvo lyginamos su vidutinio gerai valdomo ūkinės veiklos vykdytojo išlaidomis, visų pirma turi atsižvelgti į 1995 ir 1999 m. KPMG ataskaitas.
(121)
Konsultacinės bendrovės KPMG parengtose ataskaitose vertinami įvairūs reklamos rinkos vystymosi scenarijai atitinkamais licencijos mokesčio laikotarpiais. Ataskaitoje nepateikta informacija apie pačią TV2 įmonę (pvz., apie finansinę padėtį ar veiklos išlaidas), tačiau jos rodo galimą reklamos pajamų dinamiką ir bendros reklamos rinkos dalį, iš kurios TV2 gali gauti pajamų. Šios ataskaitos, kuriose vertinama labiausiai tikėtina reklamos apyvartos raida Danijos reklamos rinkoje bei įvardijamos su šiais įverčiais susijusios neapibrėžtys, buvo dalis tvarkos, pagal kurią Danijos valdžios institucijos nustatydavo TV2 skiriamą licencijos mokestį.
(122)
KPMG ataskaitose nėra vertinamos jokios TV2 ar kitų ūkinės veiklos vykdytojų išlaidos, nes jose nurodyta, kad yra nagrinėjama tik reklamos rinkos raida ir TV2 tenkanti reklamos pajamų dalis. Taip pat reikėtų pastebėti, kad šios ataskaitos neapima dvejų pirmųjų tiriamo laikotarpio, kuriam buvo taikoma 1993 m. žiniasklaidos sutartis, metų.
(123)
Rengiant šias ataskaitas iš dalies prisidėjo konkurentai. 1995 m. ataskaitoje nurodyta, kad ją rengiant dalyvavo „daug suinteresuotųjų šalių“, tačiau nėra aišku, kurios suinteresuotosios šalys turėtos omenyje. 1999 m. KPMG ataskaitoje minima ekspertų grupė, kurios darbe išties dalyvavo TV2 konkurentai. Tačiau vien tai, kad TV2 konkurentai iš dalies prisidėjo rengiant šias ekonomines ataskaitas, dar nereiškia, kad buvo analizuojamos konkurentų išlaidos.
(124)
Kitaip tariant, šiose ataskaitose analizuojamos ne išlaidos, kurias vidutinė įmonė, gerai valdoma ir turinti pakankamai gamybos priemonių, būtų patyrusi vykdydama viešųjų paslaugų įsipareigojimus, o bendresnis reklamos rinkos perspektyvų klausimas bei būsimų TV2 reklamos pajamų dydžio klausimas. Taip pat reikėtų pastebėti, kad kainos reklamos rinkoje nustatomos remiantis ne tik išlaidomis, bet ir įvairiais veiksniais, kaip antai žiūrovų dalimi.
(125)
Danijos valdžios institucijos ir TV2 taip pat pateikė juridinių ir faktinių argumentų dėl ketvirtos Altmark sąlygos.
(126)
Pirma, Danija nurodo BUPA bylą ir teigia, kad ketvirta Altmark sąlyga nebūtinai taikoma arba kad Komisija, atsižvelgiant į Sprendimą, turėtų bent jau įvertinti, ar ji iš esmės tenkinama. Komisija laikosi nuomonės, kad BUPA byloje buvo susidariusios ypatingos aplinkybės, nes nagrinėjama pagalbos schema, taikoma sveikatos paslaugų teikimui, nebuvo susijusi su išlaidomis, t. y. kitaip nei kituose viešųjų paslaugų sektoriuose, sistema buvo grindžiama klientų rizikos profiliais. Dėl šių aplinkybių ūkinės veiklos vykdytojas neturėjo galimybės padidinti veiksmingumą negaudamas pagalbos. Tačiau visuomeninių transliuotojų atveju kompensaciją galima apskaičiuoti pagal išlaidas ir pajamas.
(127)
Antra, remdamasi Chronopost (49) byla, Danija tvirtino, kad visuomeninio transliuotojo kaip TV2 negalima prilyginti privačiam ūkinės veiklos vykdytojui. Tačiau Komisija laikosi nuomonės, kad, kitaip nei išlaidų paskirstymo pagal suderinamumo įvertinimą atveju, kuris buvo nagrinėjamas Chronopost byloje, ketvirto Altmark kriterijaus esmė yra būtent ta, kad tuo atveju, kai nebuvo konkurso, viešųjų paslaugų teikėjo išlaidas reikėtų lyginti su išlaidomis, kurias patiria vidutinė įmonė, gerai valdoma ir turinti pakankamai gamybos priemonių.
(128)
Be to, Danija teigia, kad Valstybės audito tarnyba, vykdydama tęstinį TV2 tikrinimą, atliko TV2 sąskaitų finansų ir valdymo auditą, taip pat nuolat buvo tikrinamas TV2 veiklos efektyvumas. Tačiau Komisija mano, kad TV2 ataskaitų pateikimo kultūros ministerijai nepakanka įrodyti, kad TV2 išlaidos yra tokios pačios kaip vidutinės gerai valdomos įmonės. Be to, abejotina, kad ex post kontrolė gali būti svarbi ketvirto kriterijaus tenkinimui, jeigu išlaidos nebuvo analizuojamos prieš nustatant kompensacijos dydį.
(129)
Danijos valdžios institucijos visų pirma remiasi Danijos valstybės audito tarnybos 2000 m. ataskaita, kurioje TV2 produktyvumo plėtra iš dalies buvo lyginama su DR ir užsienio šalių visuomeninių transliuotojų („British Broadcasting Corporation“ (BBC), „Sveriges Television“ (SVT) ir „Norsk Riksringkastning“ (NRK)) produktyvumu. Šioje ataskaitoje Valstybės audito tarnyba nustatė, kad 1990-1999 m. tiek DR, tiek TV2 produktyvumas pagerėjo. DR valandines išlaidas, susijusias su pirmosiomis transliacijomis, sumažino labiau nei TV2, bet 1999 m. DR pirmųjų transliacijų valandinės išlaidos vis tiek buvo 53 % didesnės nei TV2. 1999 m. DR valandinės transliavimo išlaidos buvo maždaug 29 % didesnės nei TV2. Valstybės audito tarnyba taip manė, kad DR ir TV2 produktyvumo dinamika buvo geresnė arba tokia pati kaip ir kitų trijų visuomeninių transliuotojų produktyvumo dinamika.
(130)
Tačiau šios ataskaitos nepakanka įrodyti, kad buvo tenkinama ketvirta sąlyga.
(131)
Ataskaita parengta nustojus galioti žiniasklaidos sutartims, kuriose nustatoma kompensacijos suma, todėl neparodo, kad kompensacija buvo nustatoma remiantis išlaidomis, kurias būtų patyrusi vidutinė įmonė, vykdydama viešųjų paslaugų funkcijas.
(132)
Be to, ataskaitoje minimi kiti visuomeniniai transliuotojai, todėl joje nenagrinėjamos „vidutinio“ transliuotojo išlaidos. Pavyzdžiui, nėra nustatyta, kad DR, kuriam neleidžiama gauti pajamų iš reklamos ir kurio kompensacijos dydis nustatomas pagal tą pačią žiniasklaidos sutartį kaip ir TV2, išlaidos yra vidutinės įmonės išlaidos. Todėl vertinant ketvirto Altmark kriterijaus tenkinimą neįmanoma daryti jokių išvadų remiantis palyginimu su DR išlaidomis.
(133)
Dėl palyginimo su užsienio visuomeniniais transliuotojais, ataskaitoje lyginama tik TV2 ir dar vieno visuomeninio transliuotojo produktyvumo raida, tačiau nėra vertinamas efektyvumas, todėl nevertinamos ir pačios išlaidos. Visų pirma, produktyvumas gali lėčiau augti dėl daugelio priežasčių, įskaitant tai, kad laikotarpio pradžioje efektyvumas buvo didesnis arba tai, kad transliuotojui nepavyko padidinti transliavimo laiko. Pavyzdžiui, ataskaitos 51 punkte nurodyta, kad „nagrinėjamu laikotarpiu BBC ir SVT išlaidos kito kone identiškai, t. y. jos realia išraiška išaugo maždaug 50 %, o NRK išlaidos realia išraiška padidėjo maždaug 60 %. Kaip jau minėta, DR išlaidos realia išraiška išaugo 23 %, o TV2-63 %. Kadangi, kaip buvo nurodyta, SVT ir BBC transliavimo laikas išaugo mažiau nei kitų transliuotojų, toks išlaidų augimas reiškė, kad SVT ir BBC nepavyko pagerinti produktyvumo taip, kaip kitiems trims visuomeniniams transliuotojams“.
(134)
Komisija taip pat pastebi, kad ataskaitos 50 punkte nurodyta, kad „Kadangi Valstybės audito tarnyba išsamiai nevertino užsienio visuomeninių transliuotojų sąskaitų, gali skirtis šių transliuotojų veikla ir atskirų apskaitos vienetų apskaičiavimo metodai. Tai reiškia, kad taikytos išlaidos ir pagal jas apskaičiuotos vieneto išlaidos nebūtinai sietinos su tokia pačia veikla ir kad jos nebūtinai apskaičiuotos pagal tuos pačius apskaitos principus. Todėl negalima atlikti vieneto išlaidų palyginimo. Kadangi užsienio transliuotojai buvo įtraukti siekiant palyginti produktyvumo „raidą“, o ne patį produktyvumo lygį, Valstybės audito tarnyba laikosi nuomonės, kad turimus duomenis apie užsienio televizijos transliuotojus visgi galima panaudoti kaip pagrįstą raidos rodiklį“. Ataskaitos 53 punkte taip pat nurodyta, kad „Valstybės audito tarnyba išsamiau nenagrinėjo minėtos raidos priežasčių, nes, kaip jau minėta, nurodytų vieneto išlaidų raida priklauso nuo transliuotojo siūlomų programų turinio ir analizė buvo grindžiama prielaida, kad kokybė išliko nepakitusi. Kadangi dėl to sunku lyginti ataskaitoje minimus visuomeninius transliuotojus, analizės rezultatus reikėtų aiškinti apdairiai. Šiuo atžvilgiu Kultūros ministerija nurodė pritarianti aprašytai vieneto išlaidų raidai ir sutinkanti, kad DR, TV2 ir užsienio visuomeninių transliuotojų vieneto išlaidų palyginimą reikėtų aiškinti apdairiai“.
(135)
Todėl dėl minėtų priežasčių Komisija laikosi nuomonės, kad ataskaitoje neįrodyta, kad TV2 išlaidos atitinka vidutinės gerai valdomos įmonės išlaidas, kurias ji būtų patyrusi atlikdama viešųjų paslaugų funkcijas.
(136)
Remdamasi nurodytais duomenimis, Komisija mano, kad ketvirtas Altmark kriterijus nėra tenkinamas, todėl TV2 skirta kompensacija neatitinka sąlygų, kurias Teismas nustatė Altmark sprendime, nes būtina tenkinti visus minėtus kriterijus. Bet kuriuo atveju, kaip bus nurodyta toliau, Komisija mano, kad kompensaciją galima laikyti suderinama su vidaus rinka.
(137)
Komisija taip pat turėtų įvertinti, ar nagrinėjamos priemonės galėtų tenkinti „rinkos ekonomikos investuotojo principo kriterijų“ (toliau - REIP kriterijus). Danijos valdžios institucijos ir TV2 tvirtino, kad priemonės nelaikytinos valstybės pagalba, nes nėra tenkinamos REIP kriterijaus sąlygos. Visų pirma, jos mano, kad taikant REIP kriterijų perteklius TV2 paliekamas visiškai pagrįstai siekiant sukaupti nuosavo kapitalo.
(138)
Šiuo atžvilgiu reikėtų preliminariai pastebėti, kad klausimas, ar priemonės galėtų būti pateisinamos pagal REIP kriterijų, skiriasi nuo klausimo, ar priemones būtų galima laikyti būtinomis viešųjų paslaugų funkcijoms atlikti (žr. suderinamumo įvertinimą toliau), t. y. faktas, kad TV2 reikalingi tam tikri rezervai ir nuosavas kapitalas viešųjų paslaugų funkcijoms atlikti nereiškia, kad privatus investuotojas šiuos pinigus būtų palikęs bendrovėje ir nebūtų pratęs išmokėti dividendus.
(139)
Vadovaujantis nusistovėjusia teismo praktika, Komisija turi nustatyti, ar privatus investuotojas, savo dydžiu prilygstantis valstybės sektorių valdančioms institucijoms, panašiomis aplinkybėmis galėtų investuoti tokio pat dydžio kapitalą (50). Nors privataus investuotojo elgesys, su kuriuo lyginamas valstybės investuotojo intervencija, neturi būti eilinio investuotojo, skirstančio kapitalą siekiant per santykinai trumpą laiką realizuoti pelną, elgesys; tai turėtų būti bent jau privačios kontroliuojančiosios bendrovės ar privačios įmonių grupės, įgyvendinančios struktūrinę politiką ir siekiančios gauti pelno ilgalaikėje perspektyvoje, elgesys.
(140)
Be to, vadovaujantis nusistovėjusia teismo praktika, REIP kriterijus turi būti taikomas sprendimo priėmimo momentu, o ne ex post (51).
(141)
Kadangi Danija yra vienintelis TV2 akcininkas, šioje byloje valstybė yra tiek pirmasis, tiek paskutinis kreditorius, gaunantis kompensaciją įmonei bankrutavus. Tad iš investuotojo pozicijos Danijos valstybė galėtų siekti šios investicijos grąžos prašydama atlygio - paskolos palūkanų - arba nuosavo kapitalo dalies grąžos.
(142)
Šiuo atžvilgiu Komisija pastebi, kad tiriamu laikotarpiu Danija atsisakė teisės gauti palūkanų mokėjimus ir nereikalavo paskolų grąžinimo įmokų. Be to, Danijos valstybė nereikalavo atlygio už TV2 kaupiamą kapitalą. Todėl Danijos valstybė nereikalavo įprastos investicijų grąžos, ką paprastai darytų kreditorius ar bendrovės savininkas.
(143)
Danijos valdžios institucijos taip pat nepateikė svarių argumentų, kodėl strategiškai būtų naudinga lėšų perteklių investuoti į TV2 ir neprašyti atlygio palūkanų arba dividendų forma. Tokį sprendimą investuotojas paprastai priimtų tik tada, jei jis mano, kad pakartotinis investavimas kurtų pridėtinę pradinės investicijos vertę.
(144)
Šioje byloje nėra nustatyta, kad būtų parengtas verslo planas arba aiški išvystyta verslo strategija, iš kurios būtų matyti būtent toks ketinimas. Be to, nebuvo jokių kitų požymių, kad TV2 planavo veiklą plėtoti taip, kad kurtų tokią pridėtinę vertę. Taip teigdama Komisija nebando remtis formaliais argumentais siekdama atmesti Danijos valdžios institucijų argumentus dėl REIP kriterijaus, o tik vertina, ar rinkos ekonomikos investuotojas būtų nusprendęs palikti lėšas TV2 remdamasis duomenimis, kuriais disponavo tuo metu, kai buvo priimamas toks sprendimas. Tačiau atsižvelgdama į informaciją, kuri buvo žinoma tuomet, kai lėšos buvo paliktos TV2 (52), ir atskirai į aplinkybes, susijusias su TV2 viešųjų paslaugų funkcijomis, į kurias privatus investuotojas nebūtų atsižvelgęs, Komisija mano, kad nebuvo verslo plano, investicijų projekto ar kokių nors kitų duomenų, kurių pagrindu racionalus privatus investuotojas būtų manęs, kad pakartotinis investavimas užtikrintų jo pradinės investicijos pridėtinę vertę ir todėl būtų nusprendęs lėšas palikti TV2 ir neprašyti atlygio.
(145)
Be to, Danijos valdžios institucijos apyvartos grąžą naudojo kaip lyginamąjį kriterijų siekdamos parodyti, kad pakartotinai investuodamos į TV2 jos veikė kaip privatus investuotojas. Tačiau šioje byloje reikia pastebėti, kad Danijos Vyriausybė ir taip yra TV2 finansuotoja, nes ji skiria TV2 nemažai lėšų veiklos išlaidoms padengti. Šių lėšų dydis turi tiesioginės įtakos rezultatams, kurių TV2 gali pasiekti. Veiklos efektyvumo koeficientą praktiškai galima pagerinti tiesiog padidinant valstybės finansavimą. Tačiau, kadangi dėl perteklinio finansavimo paprastai veiklos efektyvumas krenta ir išauga valstybės lėšų poreikis, finansavimo padidinimas nebūtinai reiškia atitinkamai geresnius rezultatus.
(146)
Todėl Danijos valdžios institucijų elgesio negalima laikyti rinkos ekonomikos investuotojo elgesiu. Bet kuriuo atveju, kaip bus nurodyta toliau, Komisija mano, kad kompensaciją galima laikyti suderinama. Kaip jau minėta, REIP kriterijus nėra susijęs su klausimu, ar Danijos valstybė pagrįstai paliko perteklių TV2 siekdama sukaupti nuosavą kapitalą, būtina viešųjų paslaugų funkcijoms atlikti.
(147)
Darytina išvada, kad Komisija mano, jog TV2 gavo naudos dėl tiriamu laikotarpiu taikytų priemonių. Televizijos transliacijų rinkoje TV2 konkuruoja su kitais transliuotojais, kurie neturėjo tokių pačių pranašumų. Todėl priemonės turi būti laikomos selektyviomis ir iškraipančiomis konkurenciją, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje.
IV.1.3. POVEIKIS PREKYBAI
(148)
Valstybės priemonėms taikomos SESV 107 straipsnio 1 dalies nuostatos tiek, kiek jos daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai. Taip yra tuomet, kai atitinkama veikla yra susijusi su Bendrijos vidaus prekyba.
(149)
Teisingumo Teismas šią sampratą aiškina plačiai. Vadovaujantis Teisingumo Teismo praktika, tais atvejais, kai pagalba sustiprina įmonės padėtį kitų įmonių, su ja konkuruojančių dėl Bendrijos vidaus prekybos, atžvilgiu, laikoma, kad tokia pagalba daro įtaką prekybai (53). Tai, kad atitinkama įmonė nesiverčia eksportu, nereiškia, kad nėra daroma įtaka prekybai. Kai valstybė narė įmonei suteikia pagalbą, įmonė gali tęsti ar net plėsti veiklą vidaus rinkoje dėl tokios pagalbos, o tai savo ruožtu mažina kitų įmonių galimybes įsitvirtinti rinkoje. Todėl pagalba leidžia jos gavėjui išsaugoti rinkos dalį, kurią būtų galėję užimti konkurentai iš kitų valstybių narių (54).
(150)
Komisija, remdamasi Teisingumo Teismo praktika, Transliavimo komunikato 18 punkte nurodė, kad „valstybinis viešųjų paslaugų transliuotojų finansavimas paprastai gali būti laikomas turinčiu įtakos verslui tarp valstybių narių. Tai yra aiški pozicija dėl programų teisių įsigijimo ir pardavimo, kas dažniausiai vyksta tarptautiniu lygiu. Viešųjų transliuotojų, kuriems leista parduoti reklamos laiką, rodoma reklama taip pat turi tarptautinį poveikį, ypač vienakalbėse srityse, kurios yra ne vienoje valstybėje. Be to, komercinių transliuotojų nuosavybės sistema gali aprėpti ne vieną valstybę.“
(151)
Komisija šioje byloje pažymi, kad TV2 veikia tarptautinėje rinkoje ir keičiasi televizijos programomis (55). TV2 tiesiogiai konkuruoja su komerciniais transliuotojais, veikiančiais tarptautinėje transliavimo rinkoje ir turinčiais tarptautinę nuosavybės struktūrą. TV2 disponuoti skirtos lėšos leido TV2 įgyti konkurencinį pranašumą įsigyjant audiovizualines teises ir investuoti į programas, kurias vėliau galima parduoti. Be to, pagalbos priemonės sudarė geresnes sąlygas TV2 nei konkurentams Europos Sąjungoje sumažindamos pastarųjų galimybes įsitvirtinti Danijoje.
(152)
Todėl Komisija daro išvadą, kad TV2 skirtos priemonės daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje.
IV.1.4. IŠVADA
(153)
Kadangi yra tenkinamos visos SESV 107 straipsnio 1 dalies sąlygos, Komisija daro išvadą, kad minėtos priemonės, taikytos TV2 atžvilgiu, laikytinos valstybės pagalba, kaip apibrėžta SESV 107 straipsnio 1 dalyje.
(154)
Kadangi TV2 transliuoti pradėjo 1989 m., visos priemonės TV2 buvo taikomos po Danijos įstojimo į Europos Sąjungą. Todėl priemonės, įskaitant licencijos mokestį, laikytinos nauja valstybės pagalba (o ne esama pagalba, kaip apibrėžta SESV 108 straipsnio 1 dalyje).
IV.2. PAGALBOS SUDERINAMUMAS SU VIDAUS RINKA
(155)
Komisija mano, kad SESV 107 straipsnio 2 dalis ir 107 straipsnio 3 dalies a-d punktai yra akivaizdžiai netaikytini ir nei Danijos valdžios institucijos, nei TV2 nepateikė jokių argumentų šiuo klausimu.
(156)
Todėl Komisija įvertins, ar būtų galima taikyti SESV 106 straipsnio 2 dalį.
(157)
SESV 106 straipsnio 2 dalyje teigiama: „Įmonėms, kurioms yra patikėta teikti bendros ekonominės svarbos paslaugas, arba pajamų gaunančioms monopolinėms įmonėms Sutartyse nustatytos taisyklės, ypač konkurencijos taisyklės, yra taikomos, jei jų taikymas nei teisiškai, nei faktiškai netrukdo atlikti joms patikėtų specialių uždavinių. Prekybos plėtojimui neturi būti daroma tokio poveikio, kuris prieštarautų Sąjungos interesams“.
(158)
Norint priemonei pritaikyti šią nukrypti leidžiančią nuostatą būtina tenkinti visus toliau išvardytus reikalavimus:
-
atitinkama paslauga turi būti bendros ekonominės svarbos paslauga (BESP) ir aiškiai valstybės narės įvardyta tokia esanti (toliau - apibrėžimas),
-
atitinkamai įmonei valstybė narė turi būti aiškiai patikėjusi teikti tokią paslaugą (toliau - patikėjimas),
-
Sutarties konkurencijos taisyklių taikymas turi trukdyti įgyvendinti tam tikrus įmonės uždavinius, o atleidimas nuo tokių taisyklių negali turėti įtakos prekybos plėtrai tiek, kad tai prieštarautų Europos Sąjungos interesams (toliau - proporcingumas).
(159)
2001 m. Transliavimo komunikate (56) (toliau - Transliavimo komunikatas) nustatyti principai ir metodai, kuriuos taikydama transliavimo sektoriuje Komisija ketina užtikrinti šių reikalavimų laikymąsi.
IV.2.1. APIBRĖŽIMAS
(160)
Vadovaujantis Transliavimo įstatymu (1994 m. redakcija) (57), TV2 yra savarankiška įstaiga, kurios tikslas - vykdant savarankišką programų rengimo veiklą kurti ir transliuoti nacionalines ir regionines televizijos programas. Pagrindiniai kuriamų programų akcentai turi būti kokybė, universalumas ir įvairovė. Planuojant regioninių TV2 stočių programas pirmenybę reikia teikti regionui aktualiai informacijai. Viešoji transliavimo paslauga yra išsamiau aprašyta TV2 įstatuose, kuriuose nurodyta, kad TV2 turi rengti programas, kuriose visiems Danijos gyventojams apžvelgiamos naujienos, bendra informacija, švietimas, menas ir pramogos (58).
(161)
Komisija pažymi, kad Sprendime (59) Teismas laikėsi pozicijos, jog TV2 turėjo įstatymuose numatytą prievolę teikti viešąją paslaugą.
(162)
Pirma, reikėtų atsiminti, kad valstybės narės turi didelę veiksmų laisvę apibrėžti, kas, jų manymu, yra laikoma bendros ekonominės svarbos paslaugomis, todėl tai, kaip valstybės narės apibrėžia šias paslaugas, Komisija gali ginčyti tik akivaizdžios klaidos atveju (60).
(163)
Be to, kaip nurodyta Transliavimo komunikato 33 punkte, visuomeninio transliuotojo viešųjų paslaugų funkciją turi apibrėžti valstybės narės.
(164)
Konkrečiai dėl transliacijos BESP Teisingumo Teismo praktikoje pripažįstama, kad valstybės narės gali teisėtai apibrėžti transliacijos BESP, apimančią bendro pobūdžio programos transliaciją (61).
(165)
Be to, Amsterdamo protokole (62) numatydamos, kad „valstybių narių visuomeninė transliacijos sistema yra tiesiogiai susijusi su kiekvienos visuomenės demokratiniais, socialiniais ir kultūriniais poreikiais bei su poreikiu išlaikyti žiniasklaidos pliuralizmą“, valstybės narės įvardijo savo sukurtas visuomeninių transliuotojų sistemas, kurioms yra pavesta visiems šių valstybių gyventojams transliuoti bendro pobūdžio televizijos programas.
(166)
Sprendime Teismas pareiškė, kad valstybių narių kompetencija apibrėžti transliacijos BESP plačiai, kokybiškai, kaip apimančią įvairaus pobūdžio programas, negali būti paneigta, kaip ir negali būti paneigta galimybė šioms valstybėms narėms pasinaudoti reklamos finansavimu šios BESP finansavimo tikslais (63).
(167)
Ši galimybė valstybėms narėms plačiąja prasme apibrėžti transliacijos BESP, apimant bendro pobūdžio programų transliaciją, negali būti paneigta aplinkybės, kad visuomeninis transliuotojas, be kita ko, vykdo komercinę veiklą, pavyzdžiui, parduoda reklamos laiką. Su viešosiomis paslaugomis susijusių įgaliojimų apibrėžimo klausimo nereikia painioti su šioms paslaugoms teikti pasirinkto finansinio mechanizmo klausimu (64).
(168)
Be to, Teismas aiškiai nurodė, kad Komisijai nebūtina lyginti TV2 ir komercinių kanalų programų tinklelio. Programų palyginamojo tyrimo pagrindu susieti transliacijos BESP apibrėžimą su komercinių transliuotojų programų katalogu, reikštų atimti iš valstybių narių kompetenciją apibrėžti viešąsias paslaugas. Iš esmės BESP apibrėžimas tikrai priklauso nuo komercinės veiklos vykdytojų ir jų sprendimų transliuoti arba ne tam tikras programas.
(169)
Teismas (65) taip pat patvirtino, kad komerciniams transliuotojams nustatyti įsipareigojimai negali būti prilyginti TV2 nustatytoms viešųjų paslaugų pareigoms. Pastarosiomis siekiama, kad visai Danijos visuomenei būtų pateikiama įvairi ir kokybės, visapusiškumo ir įvairumo reikalavimus tenkinanti programa. Jos sąlygoja visą TV2 televizinę veiklą ir yra labiau įpareigojančios, nei minimalios Danijos įstatymu numatytos pareigos leidimui transliuoti išduoti.
(170)
Todėl Teismas priėjo prie išvados (66), kad „Danijos valdžios institucijų nustatytas apibrėžimas yra platus, nes būdamas iš esmės kokybinis, leidžia transliuotojui savo nuožiūra sudaryti programų tinklelį. Tačiau jos negali būti kaltinamos netikslumu. Priešingai, TV2 įgaliojimas yra visiškai aiškus ir tikslus: pasiūlyti visai Danijos visuomenei kokybišką, visapusišką ir įvairią televizijos programą“.
(171)
Remdamasi minėtais duomenimis ir atsižvelgdama į ypatingą transliavimo sektoriaus pobūdį, Komisija mano, kad, atsižvelgiant į Protokolo nuostatas dėl aiškinimo, pagal SESV sutarties 106 straipsnio 2 dalį galima numatyti „platų“ apibrėžimą, pavedantį konkrečiam transliuotojui teikti proporcingas ir įvairias programas, atitinkančias jai skirtas funkcijas. Toks apibrėžimas atitiktų siekį tenkinti konkrečios visuomenės demokratinius, socialinius ir kultūrinius poreikius bei užtikrinti žiniasklaidos pliuralizmą, įskaitant kultūrų ir kalbų įvairovę.
(172)
Todėl Komisija, remdamasi minėtais duomenimis, mano, kad TV2 pateiktas viešosios paslaugos apibrėžimas gali būti priimtinas.
(173)
Reikėtų pastebėti, kad nagrinėjamu laikotarpiu TV2 naudojosi interneto svetaine vykdydama viešųjų paslaugų funkcijas. Interneto svetainėje TV2 vartotojams teikia informaciją apie viešosios paslaugos televizijos programas. Komisija gali sutikti, kad TV2 interneto svetainė, kurioje vartotojai tik supažindinami su TV2 viešosios paslaugos televizijos programomis, yra TV2 viešųjų paslaugų transliavimo uždavinio dalis. Todėl svetainės įtraukimas į viešųjų paslaugų funkcijas nelaikytinas akivaizdžia klaida. Be to, TV2 komercinėje interneto svetainėje siūlo žaidimus ir pan. Ši komercinė TV2 interneto paslauga turėtų būti laikoma tik komercine veikla, nes yra siūlomi sąveikieji produktai pagal individualius poreikius - žaidimai ar „pokalbių kambariai“ - kurie nesiskiria nuo panašių komercinių produktų. Todėl pastaroji veikla neturėtų būti priskiriama TV2 viešųjų paslaugų sričiai.
IV.2.2. PATIKĖJIMAS
(174)
Tam, kad būtų galima pasinaudoti SESV 106 straipsnio 2 dalyje numatyta išimtimi, viešųjų paslaugų funkcija TV2 turi būti patikėta oficialiu teisės aktu. Komisija atkreipia dėmesį, kad Transliavimo įstatymu (67) TV2 oficialiai patikimas viešųjų paslaugų transliavimo uždavinys. Komisija taip pat atsižvelgia į Sprendimą, kuriame Teismas nusprendė, kad yra „akivaizdu, kad TV2 tokia užduotis [viešųjų paslaugų funkcija] buvo pavesta“ (68).
(175)
Tačiau kadangi iš įstatyme pateikto apibrėžimo nėra visiškai aišku, kokios kitos paslaugos priskiriamos viešajai paslaugai, TV2 turi gauti išankstinį oficialų patikėjimą kiekvienai papildomai veiklai, kurią norima teikti kaip viešąją paslaugą. Komisija pastebi, kad 1995-2002 m. TV2 įgyvendino tik viešųjų paslaugų transliavimo uždavinius ir papildomų paslaugų neteikė. Interneto svetainė, kurioje siūlomos kitos paslaugos, kaip antai žaidimai, buvo komercinė veikla, o interneto svetainę, kurioje vartotojai buvo informuojami tik apie TV2 viešųjų paslaugų televizijos programas, galima laikyti viešųjų paslaugų funkcijų dalimi, nes jos negalima atskirti nuo transliavimo paslaugų. Todėl Komisija priėjo prie išvados, kad 1995-2002 m. laikotarpiu viešųjų paslaugų funkcija buvo tinkamai patikėta TV2.
(176)
Tačiau, kaip numatyta Transliavimo komunikato 41-43 punktuose, transliuotojui turi būti ne tik oficialiai pavesta teikti viešąsias paslaugas, bet ir būtina tas paslaugas teikti taip, kaip numatyta jas teikti pavedančiu teisės aktu. Kadangi Komisija negali įvertinti, ar yra tenkinami kokybės reikalavimai, pageidautina, kad egzistuotų tinkama priežiūros institucija. Už veiksmingos priežiūros užtikrinimą atsakinga pati valstybė narė, su sąlyga, kad aptariama institucija būtų nepriklausoma nuo įmonės, kuriai pavesta teikti paslaugą.
(177)
Komisija pastebi, kad 2000 m. Valstybės audito tarnyba atliko specialų TV2 viešųjų paslaugų įsipareigojimų turinio ir pobūdžio tyrimą bei tyrė, kaip šie pavedimai įgyvendinami praktikoje. Atliekant tyrimą nebuvo nustatyta jokių trūkumų TV2 vykdant pavestus viešųjų paslaugų įsipareigojimus. Be to, 2001-2002 m. veikė Viešųjų paslaugų taryba, turėjusi užtikrinti, kad TV2 laikytųsi viešųjų paslaugų įsipareigojimų, nors per trumpą veiklos laikotarpį ši taryba nėra paskelbusi jokios ataskaitos šia tema. Komisija taip pat nenustatė jokių požymių, kad TV2 nesilaikytų savo įsipareigojimų arba veiktų taip, jog paslaugos nebebūtų galima laikyti BESP pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį.
(178)
Dėl visuomeninio transliavimo paslaugų finansų kontrolės Komisija pastebi, kad Valstybės audito tarnyba tikrino TV2 sąskaitas. Auditas buvo ne tik finansinis, bet ir valdymo, nors Valstybės audito tarnyba neturėjo įgaliojimų paveikti TV2 viešųjų paslaugų išlaidų perteklinio kompensavimo.
(179)
Komisija turi įgaliojimus vertinti. ar valstybės pagalba buvo proporcinga. Komisija pastebi, kad Danijoje įgyvendinta Skaidrumo direktyva. Komisija yra gavusi duomenų iš Danijos valdžios institucijų, kurie leidžia įvertinti, ar valstybės finansavimas buvo proporcingas.
IV.2.3. PROPORCINGUMAS
(180)
Atsižvelgiant į Sprendimą ir 2001 m. Transliavimo komunikatą, Komisija turi atlikti dvejopą proporcingumo įvertinimą.
(181)
Pirma, Komisija turi apskaičiuoti viešųjų paslaugų uždavinio, patikėto TV2, savikainą ir patikrinti, ar ji buvo per daug kompensuojama atsižvelgiant į TV2 poreikius atlikti viešųjų paslaugų funkcijas.
(182)
Antra, Komisija turi išanalizuoti TV2 elgesį reklamos rinkoje. Vadovaujantis 2001 m. Transliavimo komunikatu, visuomeninis transliuotojas gali susigundyti nuleisti reklamos ar kitų neviešųjų paslaugų veiklos rūšių kainą rinkoje ir taip sumažinti konkurentų pajamas tiek, kiek mažesnes pajamas padengia valstybės pagalba. Todėl Komisija mano, kad tais atvejais, kai visuomeninis transliuotojas sumažina neviešųjų paslaugų veiklos kainas tiek, kad jos nepadengia savarankiškų išlaidų, kurias sėkmingai veikiantis komercinis veiklos vykdytojas paprastai privalėtų padengti esant panašiai padėčiai, manytina, kad įsipareigojimai teikti viešąsias paslaugas atlyginami per daug.
1. Valstybės pagalbos dydis ir perteklinės kompensacijos įvertinimas
(183)
Vadovaujantis Skaidrumo direktyva (69), valstybės narės turi atskirai tvarkyti viešųjų paslaugų ir neviešųjų paslaugų veiklos apskaitą. Visos išlaidos ir įplaukos yra teisingai paskirstomos pagal aiškiai nustatytus ir objektyvius savikainos apskaitos principus.
(184)
Komisija laikosi nuomonės, kad transliavimo sektoriuje sąskaitų atskyrimas gali būti sudėtingas arba net neįmanomas, nes skirtingai veiklai reikalingos tos pačios sąnaudos. Šiame sektoriuje valstybės narės visą transliuotojų programą gali laikyti skirta viešųjų paslaugų funkcijai, tačiau kartu leisti naudoti ją ir komercijai (70).
(185)
Šiame sprendime Komisija visų pirma turi nustatyti TV2 vykdytos BESP savikainą.
(186)
Kadangi TV2 vykdo ir komercinę veiklą, ji turi tvarkyti atskirą skirtingų veiklos rūšių apskaitą. Nuo 2001 m. TV2 pagal įstatymą įpareigota atskirai tvarkyti viešųjų paslaugų ir komercinės veiklos apskaitą.
(187)
Apskaičiuodama grynąsias išlaidas, Komisija iš bendrųjų viešųjų paslaugų išlaidų turi atimti visą grynąją naudą, kurią gavo viešųjų paslaugų teikėjas, viešųjų paslaugų veiklą naudodamas komercinei veiklai. Danijos valdžios institucijos pateikė TV2 komercinės veiklos ir viešųjų paslaugų teikimo veiklos rezultatus, apskaičiuotus pagal Transliavimo komunikato 56 punkte nurodytą metodą. Iš jų matyti, kad daugumai TV2 komercinės veiklos rūšių buvo naudojamos tokios pačios sąnaudos kaip ir viešųjų paslaugų teikimo veiklai. Todėl komercinei veiklai negalima priskirti jokių reikšmingų išlaidų. Tokiais atvejais Komisija, norėdama apskaičiuoti viešųjų paslaugų teikimo grynąsias išlaidas, atima komercinio naudojimosi grynąsias pajamas. Komercinės interneto paslaugos yra vienintelė veikla, kuri gali būti atskirta nuo viešųjų paslaugų teikimo veiklos. Nuo 1997 m., kai buvo pradėta komercinė interneto veikla, TV2 patirti nuostoliai sudaro […] (71) mln. DKK.
(188)
Siekdama apskaičiuoti viešųjų paslaugų teikimo veiklos grynąsias išlaidas, Komisija iš viešųjų paslaugų teikimo veiklos bendrųjų išlaidų atėmė viešųjų paslaugų teikimo veiklos pajamas (reklamos pajamas ir kitas komercines pajamas). Vėliau iš grynųjų viešųjų paslaugų teikimo veiklos išlaidų atimtas valstybės finansavimas piniginėmis lėšomis. Skaičiavimai pateikti 1 lentelėje.
(189)
Reikėtų pastebėti, kad Komisija keletą kartų prašė pateikti tikslius duomenis apie reklamos pajamų dydį 1995 ir 1996 m., tačiau Danijos valdžios institucijos ir TV2 negalėjo pateikti aiškių ir nedviprasmiškų duomenų.
(190)
2009 m. birželio 26 d. raštu Danijos valdžios institucijos nurodė negalinčios patvirtinti, kad reklamos pajamos, kurias TV2 gavo iš TV2 fondo, 1995 m. sudarė 400,1 mln. DKK, o 1996 m. - 337,7 mln. DKK.
(191)
TV2 nurodė, kad i) 1995 ir 1996 m. TV2 fondas gavo lėšų iš TV2 Reklame (824 ir 904,5 mln. DKK) ir licencijos mokesčio lėšų iš valstybės (330,3 ir 356,3 mln. DKK) ir kad ii) TV2 fondas 1995 ir 1996 m. atitinkamai pervedė 730,4 ir 694 mln. DKK TV2 bei 269,6 ir 275 mln. DKK TV2 regioninėms stotims. Lėšos buvo pervedamos TV2 fondui siekiant patenkinti TV2 ir regioninių stočių finansavimo poreikius.
(192)
Be to, 2009 m. birželio 26 d., 2010 m. lapkričio 17 d. ir 2010 m. lapkričio 30 d. raštais Danijos valdžios institucijos patvirtino TV2 argumentus, kad negaudamos kitų pajamų iš komercinės veiklos, TV2 regioninės stotys buvo faktiškai finansuojamos tik iš licencijos mokesčio lėšų, todėl visos sumos, kiekvienais metais pervedamos TV2 regioninėms stotims, galėjo būti tik iš licencijos mokesčio lėšų, pervedamų TV2 fondui. Tokie argumentai rodo, kad TV2 pervestos licencijos mokesčio lėšos gali būti laikomos atitinkančiomis didžiausią licencijos mokesčio sumą, kuri visais tiriamais metais buvo pervedama TV2 fondui, atėmus visas sumas, skirtas pervesti TV2 regioninėms stotims. Atitinkamai Danijos valdžios institucijos ir TV2 teigia, kad tai reiškia, jog didžiąją dalį finansavimo, kuris 1995 ir 1996 m. buvo pervestas iš TV2 fondo į TV2, sudarė grynosios reklamos pajamos. Danijos valdžios institucijų teigimu, tokie argumentai rodytų, kad 1995 m. TV2 gavo 60,7 mln. DKK licencijos mokesčio lėšų (likusių atėmus regionams skirtas lėšas) ir 669,7 mln. DKK reklamos pajamų (likusių), o 1996 m. - 81,3 mln. DKK licencijos mokesčio lėšų ir 612,7 mln. DKK reklamos pajamų.
(193)
Komisijos neįtikino TV2 ir Danijos valdžios institucijų argumentai dėl 1995-1996 m. gautų reklamos pajamų dydžio. Visų pirma, Komisija pastebi, kad TV2 fonde nebuvo atskirų sąskaitų reklamos pajamoms ir licencijos mokesčio lėšoms, todėl visos šios pajamos buvo susimaišiusios. Komisija apgailestauja, kad Danijos valdžios institucijos nepateikė aiškių ir nedviprasmiškų duomenų apie reklamos pajamų dydį 1995 ir 1996 m. Tačiau Komisija mano, kad šioje byloje nereikia labiau gilintis į šį klausimą, nes tai nėra pagrindinė problema ir, kaip jau minėta, Komisija mano, kad 1995-1996 m. gautos reklamos pajamos laikytinos valstybės lėšomis ir kad bet kuriuo atveju jas reikia atimti iš bendrųjų viešųjų paslaugų teikimo išlaidų. Todėl 1 lentelėje reklamos pajamos, kurios 1995 ir 1996 m. buvo pervestos iš TV2 fondo, minimos toje pačioje eilutėje kaip ir licencijos mokesčio lėšos.
(194)
Taip pat reikėtų pastebėti, kad Komisija taip pat įtraukė licencijos mokesčio lėšas, kurios 1997-2002 m. per TV2 buvo pervestos TV2 regioninėms stotims. Kadangi šias lėšas gavo TV2 ir jas vėliau pervedė regioninėms stotims, Komisija mano, kad į skaičiavimus jas reikia įtraukti ir kaip pajamas, ir kaip išlaidas, o tai reiškia, kad jos neturi jokios įtakos Komisijos pateiktiems skaičiavimams.
(195)
Kapitalas, kurį TV2 gavo skaitmeninių technologijų diegimui, nurodomas kaip 1997 m. pajamos. Atliekant investicijas atitinkami sumažinimai buvo skaičiuojami kaip išlaidos. Išties skaitmeninimo išlaidos yra viešųjų paslaugų teikimo išlaidos. Siekiant, kad tos pačios išlaidos nebūtų skaičiuojamos du kartus, kapitalo vertės sumažėjimas, atitinkantis investicijų apimtį, buvo atimtas iš viešųjų paslaugų teikimo veiklos išlaidų. Nepaisydama TV2 kritikos, Komisija laikosi nuomonės, kad, remiantis nusistovėjusia teismo praktika dėl valstybės kompensacijos apskaičiavimo, į pajamas, gautas iš valstybės arba valstybinio fondo, reikia atsižvelgti tais metais, kuriais jos buvo skirtos, o ne tais metais, kuriais jos išleidžiamos arba panaudojamos.
1 lentelė
Viešųjų paslaugų teikimo išlaidos ir kompensacinės priemonės 1995-2002 m. remiantis sąskaitomis
(mln. DKK)
Metai
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
Iš viso
Bendrosios viešųjų paslaugų išlaidos
- 755,8
- 856,2
-1 415,2
-1 475,3
-1 439,1
-1 531,6
-1 518,5
-1 604,1
-10 595,8
Investicijos į skaitmeninimą
0
0
0
0
-10,3
-4
-56,7
-23,9
-94,9
Grynosios reklamos pajamos, tiesiogiai gautos TV2
0
0
1 091,9
1 118,4
1 014,4
1 089,9
1 006,8
1 028,3
6 349,7
Kitos pajamos
83,2
121,6
97,3
76,3
50,9
65,4
58
73,8
626,5
Grynosios viešųjų paslaugų išlaidos
- 672,6
- 734,6
- 226,0
- 280,6
- 384,1
- 380,3
- 510,4
- 525,9
-3 714,5
Licencijos mokestis ir grynosios reklamos pajamos, gautos 1995-1996 m. iš TV2 fondo
730,4
694
328,5
357,5
414,6
449,2
537,3
556,2
4 067,7
Pervedimas likviduojant Radijo fondą
0
0
8
10
15
25
0
0
58
Pervedimas likviduojant TV2 fondą
0
0
217
0
0
0
0
0
217
Iš viso i) minėtų licencijos mokesčio lėšų ir pajamų iš TV2 ir Radijo fondų bei ii) grynųjų viešųjų paslaugų išlaidų
57,8
-40,6
327,5
86,9
45,5
93,9
26,9
30,3
628,2
Šaltinis: TV2 metinės pelno (nuostolių) ataskaitos
(196)
Kaip matyti iš šios lentelės, finansavimas viršija išlaidas 628,2 mln. DKK (84,4 mln. EUR).
(197)
Komisija atsižvelgia į tai, kad, TvDanmark nuomone, skaičiuojant kompensacijos perteklių taip pat reikėtų atsižvelgti į kitas priemones TV2 naudai, kaip antai atleidimą nuo palūkanų ir mokesčių mokėjimo bei galimybę palankiomis sąlygomis naudotis nacionaliniu transliavimo dažniu. TV2 gauta nauda apibendrinta 2 lentelėje:
2 lentelė
Apskaičiuota finansinė nauda dėl atleidimo nuo mokesčių ir palūkanų bei naudojimosi transliavimo dažniu
(mln. DKK)
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
Iš viso
Atleidimas nuo pelno mokesčio
19,7
-13,8
54,6
30,1
16,7
29,7
18,5
3,9
159,4
Už įsisteigimo paskolą susikaupusios palūkanos
44,5
39,2
36,9
41,3
37,5
45,1
51,7
45,6
341,8
Valstybės garantija skolintoms apyvartinėms lėšoms
2,4
2,1
1,7
1,4
1,0
0,7
0,4
0,1
9,8
Transliavimo dažnio mokestis (72)
2,3
7,9
12,6
21,4
26,0
70,2
Iš viso
66,6
27,5
95,5
80,7
67,8
96,9
96,6
49,6
581,2
(198)
Komisija sutinka, kad šiame tyrime reikia atsižvelgti į minėtas priemones, tačiau jų nebūtina įtraukti į 1 lentelę ir apskaičiuojant kompensacijos perteklių. Laikantis Komisijos pozicijos RAI byloje (73), ši papildoma nauda gali būti laikoma kompensuojamomis išlaidomis, kurias antraip būtų reikėję finansuoti. Todėl skaičiuojant viešosios paslaugos teikimo išlaidų valstybės finansavimo proporcingumą, šios papildomos naudos nereikėtų įtraukti, nes šių išlaidų dengimas būtų proporcingai padidinęs pradines TV2 pavestos viešosios paslaugos teikimo veiklos išlaidas. Grynajam rezultatui tai neturėtų įtakos. Tačiau reikia užtikrinti, kad šie pranašumai būtų skiriami tik viešajai paslaugai teikti, o ne komercinei veiklai. Šis klausimas nagrinėjamas 234-237 konstatuojamosiose dalyse.
(199)
Danijos valdžios institucijos pateikė įvairių argumentų pertekliniam finansavimui, kuris apskaičiuotas 196 konstatuojamojoje dalyje, pateisinti. Visų pirma, atsižvelgiant į Teismo sprendimą, Komisija turėtų įvertinti, ar perteklinio finansavimo iš tiesų reikėjo TV2 tam, kad transliuotojas galėtų teikti viešąją paslaugą.
(200)
Šiuo atžvilgiu visų pirma reikėtų pastebėti, kas Amsterdamo protokole (74) akcentuojamas transliavimo sektoriaus specifiškumas lyginant su kitomis BESP, nes „valstybių narių visuomeninė transliacijos sistema yra tiesiogiai susijusi su kiekvienos visuomenės demokratiniais, socialiniais ir kultūriniais poreikiais bei su poreikiu išlaikyti žiniasklaidos pliuralizmą“. Į šį specifiškumą reikėtų atsižvelgti Komisijai atliekant suderinamumo įvertinimą siekiant priimti šį sprendimą.
(201)
Be to, anksčiau priimtuose sprendimuose Komisija yra pripažinusi, kad tam tikra nuosavo kapitalo struktūra yra pateisinama, kad transliuotojai galėtų teikti viešąsias paslaugas. Pavyzdžiui, Austrijos transliuotojų byloje (75), Komisija nurodė, kad „pagal EB 86 straipsnio 2 dalį, kaip aiškinama Amsterdamo protokole, valstybės narės gali iš esmės skirti tokio dydžio valstybės finansavimą visuomeniniams transliuotojams, kuris reikalingas viešųjų paslaugų teikimui užtikrinti. Tai pasakytina ne tik apie BESP teikimo einamąsias išlaidas, bet ir nuosavą kapitalą“.
(202)
Kaip Teismas nusprendė Sprendime (76), „Komisija negali pasiremti tariamu kontrolės nepakankamumu, kad lieptų Danijos Karalystei susigrąžinti visas reikalaujamas sumas, sudarančias viešosioms paslaugoms reikalingą rezervą, nes, atsižvelgiant į Komisijos turėtą informaciją, buvo visiškai įmanoma rimtai ištirti visas teisines ir ekonomines sąlygas, lėmusias šio rezervo sudarymą tiriamu laikotarpiu, tačiau, kadangi tokio tyrimo nebuvo, nebuvo įmanoma tinkamai nuspręsti, ar viešosioms paslaugoms buvo iš tikrųjų reikalingas visas šis rezervas arba jo dalis“.
(203)
Teismas taip pat nusprendė (77), kad grynai formalūs reikalavimai, kaip antai turėti konkrečios paskirties ir skaidrius rezervus, negali pateisinti nurodymo susigrąžinti lėšas, o tai, kad TV2 neprireikė pasinaudoti turimais rezervais, nereiškia, jog jie turi būti laikomi neproporcingi išlaidų, patirtų teikiant viešąsias paslaugas, atžvilgiu (78).
(204)
Todėl Komisija turi įvertinti visus duomenis, pagal kuriuos Danijos valdžios institucijos nustatė kompensacijos, skirtos TV2 1995-2002 m., dydį ir nusprendė sukaupti rezervą. Šiuo atžvilgiu licencijos mokesčio nustatymo tvarka yra įvertinta 105 konstatuojamojoje dalyje ir toliau.
(205)
Dėl veiksnių, pagal kuriuos Danijos valdžios institucijos nusprendė suformuoti rezervą, skirtą TV2 viešųjų paslaugų funkcijų vykdymui, reikėtų atsižvelgti į šiuos Danijos valdžios institucijų nurodytus duomenis.
(206)
1988 m., kai buvo įsteigta įmonė TV2, jai nebuvo skirtas kapitalo. TV2 veikla buvo finansuojama tik suteikus 510,8 mln. DKK įsisteigimo paskolą, leidusią TV2 įsigyti gamybos įrangą, pastatus ir pan. Todėl pradinė TV2 kapitalizacija buvo labai maža, nes transliuotojas turėjo neįprastai didelių paskolų ir neįprastai mažai nuosavo kapitalo. Todėl TV2 netrukus susidūrė su finansiniais sunkumais.
(207)
Valstybės audito tarnyba (danų k. Rigsrevisionen) - nepriklausoma įstaiga prie Danijos parlamento - vykdo sąskaitų ir valdymo auditą. 1995 m. ši įstaiga pateikė išvadą, kad didelę dalį TV2 finansinių problemų galima paaiškinti tuo, kad kanalas buvo įsteigtas neskiriant kapitalo (79). Valstybės sąskaitų auditas visų pirma rekomendavo valstybei skirti maždaug 530 mln. DKK TV2 nuosavam kapitalui suformuoti konvertuojant įsisteigimo paskolas. Tai užtikrintų, kad TV2 nuosavas kapitalas sudarytų maždaug 350 mln. DKK, o mokumo koeficientas būtų apie 50 %. Rekomenduojamas maždaug 50 % mokumo koeficientas atitiko privačių įmonių, kaip antai, TV2 Norge (Norvegija) ir TV4 (Švedija), mokumo koeficientą.
(208)
Susipažinę su šia ataskaita, valstybės auditoriai - Danijos parlamento nariai, atsakingi už, be kita ko, valstybės įmonių sąskaitų auditą - kreipėsi į Finansų ministeriją prašydami atsakyti į klausimą, ar TV2 reikėtų sukaupti nuosavo kapitalo. 1995 m. rugpjūčio mėn. pareiškime, kuris buvo parengtas atsižvelgiant į Valstybės sąskaitų audito pasiūlymą suformuoti TV2 nuosavą kapitalą, Finansų ministerija nurodė, kad „tiek steigiant naujas įmones ir pertvarkant veikiančias valstybės įmones būtina užtikrinti, kad įmonė turėtų būtiną kapitalo pagrindą. Tačiau kartu būtina užtikrinti, kad valstybė neskirtų per daug kapitalo, nes tai reikštų bereikalingas valstybės išlaidas ir įmonei suteiktų nepagrįstą konkurencinį pranašumą. Būtina užtikrinti, kad įmonei būtų skirta ne per mažai, bet ir ne per daug kapitalo“. Todėl Danijos valstybė manė, kad reikia suformuoti TV2 nuosavą kapitalą. Tačiau buvo nuspręsta, kad valstybė iškart neskirs viso kapitalo. TV2 turės pati sukaupti būtiną kapitalą panaudodama gaunamą pelną.
(209)
Prievolė turėti kapitalo bazę buvo įtvirtinta 1997 m. TV2 įstatų redakcijoje. Nuo 1997 m. TV2 įstatuose aiškiai nurodyta, kad nuo 2001 m. TV2 laisvas nuosavas kapitalas turi būti ne mažesnis kaip 200 mln. DKK ir kad jis turi būti naudojamas transliuotojo galimiems veiklos nuostoliams dengti (80). 1997 m. rugpjūčio 18 d. įsakyme nustatyta, kad 2000 m. pabaigoje TV2 laisvas nuosavas kapitalas, t. y. nuosavas kapitalas atėmus atidėjinius ir kitas numatytąsias lėšas, skirtas galimiems veiklos nuostoliams padengti, turi sudaryti ne mažiau kaip 200 mln. DKK. Laisvas nuosavas kapitalas turi būti formuojamas taip, kad 1998 m. pabaigoje sudarytų ne mažiau kaip 50 mln. DKK, o 1999 m. pabaigoje - ne mažiau kaip 100 mln. DKK. Nuo 2001 m. laisvas nuosavas kapitalas visuomet turi sudaryti ne mažiau kaip 200 mln. DKK pagal naujausias sąskaitas. Jeigu prognozuojama, kad nuosavas kapitalas bus mažesnis nei nurodytas dydis, šis klausimas perduodamas kultūros ministrui. Ypatingais atvejais kultūros ministras, pasikonsultavęs su Rigsrevisionen, gali leisti mažesnį nuosavą kapitalą, nustatydamas konkrečias sąlygas.
(210)
1997 m. ministro įsakymas dėl mažiausio laisvo nuosavo kapitalo buvo paskelbtas Danijos oficialiajame leidinyje (Lovtidende). Be to, nuo 1998 m. nuosavo kapitalo formavimas pagal įstatų reikalavimus buvo minimas TV2 skelbiamoje metinėje atskaitomybėje.
(211)
Danijos valdžios institucijų teigimu, įstatuose numatyto reikalavimo turėti ne mažesnį kaip 200 mln. DKK kapitalą nesilaikymas reikštų, kad TV2 perduodamas administruoti valstybei.
(212)
Komisija laikosi nuomonės, kad esminis dalykas yra nustatyti, ar ir kiek kapitalo bazė, sukaupta kompensacijos lėšomis, buvo reikalinga TV2 viešųjų paslaugų funkcijoms atlikti.
(213)
Atsižvelgdama į nurodytus duomenis, paaiškinančius TV2 rezervų kaupimo suformuojant kapitalo bazę tvarką ir motyvus, taip pat į Teismo sprendimą, Komisija mano, kad rezervo suformavimas iš tikrųjų buvo būtinas TV2 viešųjų paslaugų funkcijoms atlikti.
(214)
Tačiau Komisija abejoja, ar visa rezervų suma tikrai buvo pateisinama ir būtina, t. y. ar visas nuosavo kapitalo bazės dydis, sukauptas 2002 m. pabaigoje, tikrai buvo būtinas TV2 viešųjų paslaugų funkcijoms atlikti.
(215)
Komisija laikosi nuomonės, kad kapitalo bazės dydis, kuris būtų laikomas proporcingas ir būtinas viešųjų paslaugų teikimui užtikrinti, priklauso nuo kiekvieno atskiro atvejo aplinkybių ir teisės aktų nuostatų.
(216)
Komisijos turimais duomenimis, TV2 nuosavo kapitalo bazės dydis buvo toks:
(mln. DKK)
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
Rezervuotasis nuosavas kapitalas (skaitmeninimas)
167,0
167,0
156,7
152,6
96,6
72
Laisvas nuosavas kapitalas
-97,8
- 138,4
22,1
110,7
173,3
270,3
418,7
478,5
Visas nuosavas kapitalas
-97,8
- 138,4
189,1
277,7
330,0
422,9
515,3
550,5
Visi įsipareigojimai
770,3
746,9
1 244,7
1 363,3
1 311,8
1 423,0
1 409,5
1 409,1
Mokumo koeficientas (81)
-13
-19
2
8
13
19
30
34
(217)
2002 m. gruodžio 31 d. TV2 buvo sukaupęs 550,5 mln. DKK nuosavo kapitalo, įskaitant 72 mln. DKK rezervuotojo nuosavo kapitalo (skirto skaitmeninimui), o mokumo koeficientas buvo lygus 34 %. 2002 m. pabaigoje laisvas nuosavas kapitalas siekė 478,5 mln. DKK.
(218)
Komisija visų pirma pastebi, kad dalimi kapitalo nebuvo galima disponuoti laisvai. Remiantis TV2 1997 m. metine atskaitomybe (82) Žiniasklaidos komitetas nusprendė, kad iki 2000 m. pabaigos TV2 gamybos įrangoje turi būti įdiegtos skaitmeninės technologijos. Skaitmeninių technologijų diegimui TV2 ir regioninėse stotyse buvo skirta 300 mln. DKK. 1997 m. šiam tikslui TV2 buvo pervesta 167 mln. DKK suma. Todėl Komisija laikosi nuomonės, kad ši suma buvo būtina TV2 viešųjų paslaugų teikimui. Tai, kad nuo 2003 m. sausio 1 d. buvo leista laisvai disponuoti lėšomis, neinvestuotomis į skaitmeninių technologijų diegimą (t. y. 72 mln. DKK), neprieštarauja šiai išvadai, nes tiriamu laikotarpiu šios sumos TV2 sąskaitose buvo aiškiai įvardytos kaip rezervuotasis nuosavas kapitalas, galėjo būti panaudotos tik skaitmeninių technologijų diegimui ir, kaip Teismas nusprendė priimtame Sprendime, tai, kad TV2 neprireikė pasinaudoti savo rezervais, nereiškia, jog jie turi būti laikomi neproporcingi išlaidų, patirtų teikiant viešąsias paslaugas, atžvilgiu (83).
(219)
Taip pat reikėtų pastebėti, kad 1994 m. gruodžio 31 d. (t. y. šiame sprendime nagrinėjamo laikotarpio pradžioje) TV2 nuosavas kapitalas buvo neigiamas (beveik 156 mln. DKK) ir kad 1995 ir 1996 m. TV2 mokumo koeficientas bei nuosavas kapitalas buvo neigiami, tad tai paaiškina, kodėl visas nuosavas kapitalas 2002 m. pabaigoje yra mažesnis nei gauta kompensacija. Tik 2000 m. pabaigoje TV2 laisvas nuosavas kapitalas buvo didesnis nei reikalaujama minimali 200 mln. DKK suma.
(220)
Siekdamos įrodyti, kad TV2 nuosavo kapitalo dydis buvo pateisinamas, Danijos valdžios institucijos pateikė 2002 m. lapkričio 18 d. parengtą PricewaterhouseCoopers pažymą. Šioje pažymoje nurodyta, kad TV2 mokumo koeficientas tiriamo laikotarpio pabaigoje buvo žemesnis nei kitų Skandinavijos transliuotojų, kurie yra panašūs į TV2 pagal dydį, veiklą, struktūrą ir rinkas, kuriose jie veikia. Pavyzdžiui, TV2 mokumo koeficientas buvo mažesnis nei TV2 Norge (36 %) ir žymiai mažesnis nei TV4 (Švedija), kurio mokumo koeficientas sudarė 65 % ir buvo kone dvigubai didesnis nei TV2. Iš pažymos matyti, kad TV2 mokumo koeficientas buvo mažesnis nei kitų transliuotojų, todėl jis nelaikytinas pertekliniu. Pažymoje taip pat nurodyta, kad nėra pagrindo manyti, jog panašių transliuotojų kapitalo struktūra nėra optimizuota. PricewaterhouseCoopers taip pat nurodė, kad ilgalaikis mažesnis nei 30 % mokumo koeficientas būtų neįprastas ir bendrovė būtų pažeidžiama dėl pajamų nepastovumo.
(221)
Šį palyginimą su kitais ūkinės veiklos vykdytojais reikėtų naudoti apdairiai, nes šie vykdytojai neatlieka tokių pačių viešųjų paslaugų funkcijų kaip TV2, nėra taip pat finansuojami ir neturi tokio paties teisinio statuso. Tačiau ši pažyma yra orientacinė ir į ją galima atsižvelgti kaip ir į kitus duomenis.
(222)
Komisija šiuo atžvilgiu pastebi, kad Danijos valdžios institucijos pateikė informacijos, iš kurios matyti, kad per paskutinįjį šiame tyrime nagrinėjamą laikotarpį jos planavo keisti TV2 teisinį statusą, įsteigti TV2 kaip uždarąją akcinę bendrovę ir ją privatizuoti. Planuojant restruktūrizuoti TV2 taip pat buvo analizuojama, kaip palaipsniui atsisakyti licencijos mokesčio lėšų skyrimo, nes Danijos valdžios institucijos ketino atsisakyti finansavimo licencijos mokesčio lėšomis po TV2 privatizavimo.
(223)
Siekdama įgyvendinti šiuos uždavinius, Danijos Vyriausybė 2002 m. birželio mėn. sudarė susitarimą su parlamento dauguma dėl išsamaus Danijos žiniasklaidos politikos liberalizavimo. Pagal šį susitarimą TV2 turėjo kuo greičiau restruktūrizuotas siekiant jį privatizuoti. Buvo atlikta TV2 restruktūrizavimo į uždarąją akcinę bendrovę finansinio pagrindo analizė. 2002 m. vasarą kultūros ministras paskyrė darbo grupę, sudarytą iš Kultūros ministerijos, Finansų ministerijos ir Generalinės prokuratūros atstovų, siekiant išsiaiškinti TV2 privatizavimo ir TV2 bendrovės steigimo ekonominį pagrindą. Darbo grupei padėjo audito įmonė ir finansų konsultantas, kurie, pavyzdžiui, apskaičiavo nuosavo kapitalo, kuris reikalingas TV2, dydį. Audito įmonė priėjo prie išvados, kad TV2 nuosavas kapitalas turėtų sudaryti 640 mln. DKK.
(224)
Parlamento Finansų komitetas pritarė TV2 pertvarkymui į akcinę bendrovę ir nuosavo kapitalo suformavimui. TV2 teisinio statuso pakeitimas ir pertvarkymas į uždarąją akcinę bendrovę įsigaliojo atgaline data nuo 2003 m. sausio 1 d. Pakeitus TV2 teisinį statusą ir įsteigus akcinę bendrovę, buvo panaikintos kai kurios TV2 taikytos priemonės, kaip antai beprocentės ir negrąžintinos paskolos bei atleidimas nuo mokesčio. 2005 m. privatizavimas buvo atidėtas, tačiau TV2 nuo 2004 m. nebegaudavo licencijos mokesčio lėšų.
(225)
Todėl, remdamasi pateiktais duomenimis, Komisija mano, kad į tai, jog per paskutinįjį šiame tyrime nagrinėjamą laikotarpį Danijos valdžios institucijos jau planavo keisti TV2 teisinį statusą ir atitinkamai tam sukaupti nuosavo kapitalo bazę, reikia atsižvelgti, kaip ir į kitus duomenis, Komisijai vertinant rezervų suderinamumą.
(226)
Pagal sprendimų priėmimo tvarką, Komisija iš esmės teigiamai vertina valstybės įmonių, konkuruojančių su komercinėmis įmonėmis, pertvarkymą į bendroves, nes tai gali padėti sumažinti konkurencijos iškraipymą neribotas valstybės lengvatas pakeičiant ribotu nuosavo kapitalo dydžiu ir aiškiai atskiriant valstybės kaip valdžios institucijos ir verslo subjekto, kuriam reikalinga investicijų grąža, funkcijas.
(227)
Be to, be kitų duomenų, į kuriuos reikėtų atsižvelgti, Komisija mano, kad TV2 rezervų dydis turėtų būti vertinamas atsižvelgiant į pajamų iš reklamos rinkos svyravimą.
(228)
TV2 išties priklausė nuo kintančių pajamų, nes tai yra neišvengiamas reklamos rinkos aspektas. Pavyzdžiui, vienais metais (1998-1999 m.) TV2 reklamos pajamos sumenko maždaug 104 mln. DKK. Danijos valdžios institucijų teigimu, TV2 gali atlaikyti panašaus dydžio pajamų sumažėjimą tik turėdama nemažai laisvo nuosavo kapitalo, nes licencijos mokesčio pajamų dydis buvo nustatomas iš anksto keleriems metams. Nors TV2 nuo reklamos pajamų priklausė mažiau nei TV2 Norge ir TV4, kurie negauna licencijos mokesčio lėšų, finansavimas tiriamu laikotarpiu per reklamos pajamas vis tiek buvo svarbus TV2 veiklos finansavimo šaltinis.
(229)
Šiuo atžvilgiu Komisija pastebi, kad Sprendime (84) Teismas paaiškino, kad „tai, kad TV2 neprireikė pasinaudoti savo rezervais 1999 metais, nereiškia, jog jie turi būti laikomi neproporcingi išlaidų, patirtų teikiant viešąsias paslaugas, atžvilgiu. Iš tikrųjų rezervas savo pobūdžiu ir yra sudaromas tam, kad būtų išvengta rizikos būtinai privalėti juo pasinaudoti.“
(230)
Komisija pritaria Danijos valdžios institucijoms, kad vertinant TV2 poreikius taip pat reikia atsižvelgti į tai, kad per vienerius metus ir skirtingais metais labai svyruoja TV2 likvidumas, nes dideli sporto renginiai, kaip antai olimpinės žaidynės, vyksta tik kas kelerius metus, o teisės transliuoti programas paprastai įgyjamos pasirašius ilgametes sutartis. Pavyzdžiui, iš 1995 m. metinio pranešimo (85) matyti, kad 1995 m. pelnas buvo perkeltas į 1996 m. siekiant padengti numatomą tų metų nuostolį, nes buvo patirta itin daug išlaidų dėl olimpinių žaidinių ir Europos futbolo čempionato.
(231)
Be to, reikėtų pastebėti, kad tiriamu laikotarpiu TV2 negalėjo pasinaudoti įprastu finansavimu pasiimdamas paskolą. Pagal naujausios atskaitomybės duomenis investicijų paskolos negalėjo viršyti 4 % pajamų. TV2 galėjo skolintis apyvartines lėšas, bet neturėjo teisės gauti kitų paskolų, garantijų ar prisiimti finansinės nuomos įsipareigojimų. Kadangi TV2 galimybės skolintis buvo ribotos, likvidumo poreikį iš esmės reikėjo dengti veiklos lėšomis.
(232)
Galiausiai nuosavo kapitalo dydis matomas iš paskelbtos atskaitomybės. Tiriamu laikotarpiu TV2 atskaitomybę tikrino Valstybės audito tarnyba. Auditas buvo ne tik finansinis, bet ir valdymo, nors Valstybės audito tarnyba neturėjo įgaliojimų uždrausti TV2 viešųjų paslaugų išlaidų perteklinį kompensavimą. Teismas nustatė Sprendime (86), kad tai, jog ši audito tarnyba negalėjo paveikti perteklinio kompensavimo, neleidžia daryti išvados, kad Danijos valdžios institucijos neatliko kontrolės. Priešingai, Danijos valdžios institucijos nurodė, kad Valstybės audito tarnybai priėjus prieš išvados, kad kapitalo bazė yra per didelė, artimiausioje žiniasklaidos sutartyje galėjo būti, pavyzdžiui, sumažintos TV2 mokėtinos licencijos mokesčio lėšos.
(233)
Remdamasi minėtais duomenimis, kuriuos vertina kaip įrodymų visumą, Komisija mano, kad šiuo labai ypatingu atveju ir atsižvelgiant į Amsterdamo protokolą bei Teismo Sprendimą, pirmoje proporcingumo vertinimo dalyje reikia pripažinti, kad 2002 m. pabaigoje sukaupto nuosavo kapitalo dydis (t. y. 550 mln. DKK) buvo būtinas TV2 viešųjų paslaugų funkcijoms atlikti. Todėl, remiantis SESV 106 straipsnio 2 dalimi, šiam tikslui gauta 628 mln. DKK suma buvo proporcinga ir būtina.
(234)
Nors šiuo sprendimu nėra vertinama galima valstybės pagalba, TV2 suteikta 2003 ir 2004 m., išskyrus kapitalo restruktūrizavimo priemones, Komisija taip pat pažymi, kad Danijos valdžios institucijos pateikė informacijos, įrodančios, kad 2004 m. TV2 nuosavas kapitalas sudarė 640 mln. DKK. Į komercinę veiklą buvo investuota 96 mln. DKK suma ir negalima nustatyti, ar finansuojama buvo iš nuosavų ar skolintų lėšų. Jeigu vertinti, kad buvo naudojamas tik nuosavas kapitalas, tai reikštų, kad 544 mln. DKK nuosavo kapitalo sumą buvo galima panaudoti TV2 viešųjų transliavimo paslaugų veiklai vykdyti.
(235)
Dėl 198 konstatuojamosios dalies reikėtų pastebėti, kad TV2 taip pat vykdo įvairią komercinę veiklą. Atsižvelgiant į visą TV2 veiklos mastą, ji yra gana ribota. Lėšos šiai komerciniai veiklai skiriamos 2001 m. Transliavimo komunikate (87) numatytu metodu, t. y. kitaip nei kituose viešųjų paslaugų sektoriuose, vien tik viešųjų paslaugų veiklai priskirtinų išlaidų, nors jos yra naudingos ir komercinei veiklai, nebūtina skirstyti ir galima priskirti vien tik viešosioms paslaugoms. 2001 m. Transliavimo komunikate teigiama, kad visiškas tokių išlaidų paskirstymas toms dviem veiklos rūšims būtų pernelyg savavališkas ir beprasmis. Dėl naudos, kurią TV2 gauna naudodamasis transliavimo dažniu, Komisija pastebi, kad tai yra neatsiejama nuo viešosios paslaugos. Komisija taip pat mano, kad, remiantis Transliavimo komunikatu, visas finansavimo išlaidas (palūkanų nauda) galima priskirti viešųjų paslaugų veiklai.
(236)
Siekiant neutralizuoti viešųjų paslaugų veiklos atleidimo nuo mokesčio poveikį, 30 % komercinės veiklos pelno pervedama viešosios paslaugos veiklai. Taip daroma tik nuo 2001 m. Todėl Komisija pripažįsta, kad transliavimo rinka galėjo būti iškraipoma, nes TV2 nereikėjo atsižvelgti į pelno mokestį nustatant savo komercinių paslaugų kainas. Tačiau ateityje šio pranašumo turėtų nebelikti, nes pervedama pelno dalis atitinka faktinį mokesčio tarifą dėl šio „neutralizavimo“ mechanizmo. Dėl to nekyla sunkumų nustatant perteklinės kompensacijos dydį praeityje, nes visos šios komercinės veiklos pajamos panaudojamos grynosioms viešųjų paslaugų teikimo išlaidoms mažinti.
(237)
TV2 komercinės interneto paslaugos yra nuostolingos. Kadangi ši veikla nepriskiriama viešųjų transliavimo paslaugų sričiai, ji negali būti finansuojama valstybės. Be to, kadangi daugiau jokia savarankiška veikla nevykdoma, nėra komercinės veiklos pelno, kuriuo būtų galima padengti interneto paslaugų teikimo nuostolius.
2. TV2 elgesio reklamos rinkoje vertinimas
(238)
Transliavimo komunikato 58 punkte teigiama, kad „visuomeninis transliuotojas gali susigundyti nuleisti reklamos ar kitų neviešųjų paslaugų veiklos rūšių kainą rinkoje ir taip sumažinti konkurentų pajamas tiek, kiek mažesnes pajamas padengia valstybės pagalba (…). Jei viešųjų paslaugų transliuotojas sumažina neviešųjų paslaugų veiklos kainas tiek, kad tai nebepadengia savarankiškų išlaidų, kurias sėkmingai veikiantis komercinis operatorius esant panašiai padėčiai paprastai privalėtų padengti, tokia praktika rodo, kad įsipareigojimai teikti viešąsias paslaugas atlyginami per daug (…)“.
(239)
TvDanmark pateikė informacijos, rodančios, kad ji negali padengti savarankiškų televizijos veiklos išlaidų dėl TV2 nustatytų reklamos kainų. TvDanmark savo išlaidas lygina su TV2 nustatytomis TRP 21-50 reklamos kainomis.
(240)
Tam, kad toks palyginimas būtų pagrįstas, Komisija visų pirma turi nustatyti, ar TvDanmark galima laikyti esančiu panašioje padėtyje kaip TV2 ir ar TvDanmark yra efektyviai veikiantis ūkinės veiklos vykdytojas.
(241)
Pirma, Komisija turi įvertinti, ar TvDanmark padėtis yra panaši į TV2. Komisija pažymi, kad tiriamu laikotarpiu TV2 žiūrovų dalis sudarė apie 35 %, o TvDanmark teko apie 15 % žiūrovų. Reklamos rinkos dalys taip pat skiriasi iš esmės. TV2 rinkos dalis sudarė apie 60 %, o TvDanmark - apie 8 %. TV2 reklamos apyvarta yra beveik penkis kartus didesnė nei TvDanmark. Be to, TV2 yra vienintelė stotis, galinti transliuoti 100 % Danijos gyventojų, TvDanmark2 gali pasiekti 77 %, o TvDanmark1 - dar mažiau gyventojų. Todėl Komisija, vadovaudamasi šiais duomenimis, mano, kad negalima tiesiogiai lyginti TvDanmark ir TV2.
(242)
Antra, Komisija turi nustatyti, ar TvDanmark yra efektyviai veikiantis rinkos subjektas. Apie veiklos vykdytojo efektyvumą galima spręsti analizuojant bendruosius apskaitos rodiklius ir lyginant jo rezultatus su vidutiniais veiklos vykdytojų rezultatais valstybėje narėje. Analizuojant reikėtų atsižvelgti į skirtingą įmonių dydį ir jų konkrečią išlaidų struktūrą. Tačiau negalima teigti, kad ūkinės veiklos vykdytojų padėtis Danijos rinkoje yra panaši ir todėl galima tiesiogiai lyginti jų veiklos rodiklius. Todėl Komisija laikosi nuomonės, kad tokių rodiklių analizė Danijos rinkoje nėra tikslinga šiuo konkrečiu atveju.
(243)
Vietoje to Komisija išanalizavo TvDanmark ir SBS Broadcasting veiklos finansinius rezultatus. Atlikusi analizę Komisija negali užtikrintai nustatyti, ar nuostoliai buvo patirti dėl to, kad pradžioje TvDanmark turėjo didelių įsisteigimo išlaidų, kurių įmonė iki šiol nepajėgė padengti, ar dėl to, kad įmonė dirba neefektyviai. Nors ne kartą prašė, Komisija negavo duomenų apie trečiojo ūkinės veiklos vykdytojo TV3 veiklą, kurie leistų atlikti palyginimą su trečiuoju veiklos vykdytoju rinkoje. Todėl Komisija negali užtikrintai nustatyti, ar TvDanmark patyrė nuostolių dėl TV2 nustatytų kainų ar dėl kitų veiksnių, kuriems ji galėjo daryti poveikį.
(244)
Kadangi negalima užtikrintai nustatyti, ar TvDanmark yra efektyviai veikiantis veiklos vykdytojas, ir šių dviejų veiklos vykdytojų tiesiogiai lyginti negalima, Komisija laikosi nuomonės, kad pateiktas vertinimas neturi lemiamos reikšmės šiam tyrimui.
(245)
Todėl Komisija nusprendė išsamiau išanalizuoti TV2 kainodaros politiką ir turimus duomenis apie reklamos rinką siekdama įvertinti, ar tiriamu laikotarpiu TV2 siekė gauti kuo didesnes reklamos pajamas.
(246)
Pirma, Komisija palygino minėtų dviejų ūkinės veiklos vykdytojų kainas ir išanalizavo TV2 kainodaros politiką. Analizėje akcentuojamas 1998-2002 m. laikotarpis, nes skundo pareiškėjas teigia, kad tuo laikotarpiu TV2 pradėjo dirbtinai mažinti kainas reklamos rinkoje. Antra, Komisija išanalizavo reklamos išlaidas Danijoje, jas lygindama su kitų ES šalių, ypač kitų Skandinavijos šalių, reklamos išlaidomis. Trečia, palygino visų žiniasklaidos rūšių kontakto kainas visose Skandinavijos šalyse.
(247)
Komisija pastebi, kad TV2 elgesį reklamos rinkoje tyrė Danijos konkurencijos tarnyba. 2005 m. gruodžio 21 d. Danijos konkurencijos taryba nusprendė, kad taikydama lojalumą didinančias nuolaidas reklamos rinkoje TV2 pažeidė SESV 102 straipsnį ir atitinkamas nacionalinės teisės aktų nuostatas. Konkurencijos apeliacinis teismas šį sprendimą panaikino 2006 m. lapkričio 1 d., tačiau 2009 m. birželio 22 d. jį patvirtino Rytų Danijos aukštasis teismas. Pastarasis sprendimas buvo apskųstas Aukščiausiajam teismui, kuris 2011 m. kovo 18 d. pritarė Aukštojo teismo nutarčiai. Šis tyrimas atliekamas pasibaigus ankstesniam tyrimui, kurį 2000 m. lapkričio 29 d. pradėjo Danijos konkurencijos taryba ir nustatė, kad TV2 2000 m. piktnaudžiavo taikydama nuolaidas. Šiuo atžvilgiu Komisija pastebi, kad Danijos konkurencijos tarnybų tyrimas apima 2000-2005 m. laikotarpį ir, atitinkamai, tik paskutiniuosius šiame sprendime tiriamo laikotarpio metus. Reikia pastebėti, kad lojalumo nuolaida nereiškia kompleksinės paramos buvimo, kaip apibrėžta 2001 m. Transliavimo komunikate (t. y. „Jei viešųjų paslaugų transliuotojas sumažina neviešųjų paslaugų veiklos kainas tiek, kad tai nebepadengia savarankiškų išlaidų, kurias sėkmingai veikiantis komercinis operatorius esant panašiai padėčiai paprastai privalėtų padengti, tokia praktika rodo, kad įsipareigojimai teikti viešąsias paslaugas atlyginami per daug“). Iš tiesų, kaip paaiškinta toliau, vidutinės TV2 reklamos kainos buvo žymiai didesnės nei konkurentų. Be to, lojalumo nuolaidos rodo, kad klientai TV2 skirdavo didesnę dalį metinio reklamos biudžeto nei būtų darę kitomis aplinkybėmis. Todėl toks tvirtinimas reiškia, kad TV2 reklamos pajamas pasididino taikydamas nuolaidų sistemą, o tai būtų sumažinę licencijos mokesčio poreikį. Bet kuriuo atveju, Danijos konkurencijos tarnybų sprendimai nėra privalomi Komisijai.
(248)
Konkurenciją reklamos rinkoje nulemia įvairūs veiksniai, kaip antai santykinė žiūrovų dalis ir struktūra, programų turinys, reklamos eterio taisyklės ir kanalų finansavimo tvarka. Todėl skirtingų transliuotojų kainos skiriasi. Be to, stotys parduoda įvairių diferencijuotų „produktų“, kurių kainos taip pat skiriasi (88).
(249)
Stotys kainas nustato numatydamos dideles nuolaidas, todėl nėra prasmės lyginti skelbiamų televizijos reklamos kainų. Didžioji televizijos reklamos dalis (apie 90 % šalyje transliuojamos reklamos) teikiama pagal metines sutartis ir pagal tai, kurie televizijos kanalai suteikia metines nuolaidas. Be to, yra daug kitų nuolaidų (naujiems reklamos užsakovams, mažiau patraukliam reklamos laikui, papildomos apimties nuolaidos ir pan.). Už derybas ir sutarčių sudarymą atsako vadinamosios žiniasklaidos agentūros.
(250)
Norint palyginti dviejų skirtingų stočių kainas, reikia nustatyti skirtingų kainų vidurkį. Toliau pateiktoje lentelėje nurodytos vidutinės tikslinės grupės TRP 21-50 kainos. Šios kainos gautos aptariamų stočių reklamos parodymų šalies mastu apyvartą padalinus iš reklamos TRP 21-50 skaičiaus (89):
1998
1999
2000
2001
2002
TVDanmark
283 EUR
270 EUR
252 EUR
251 EUR
211 EUR
TV2
480 EUR
409 EUR
364 EUR
381 EUR
325 EUR
Skirtumas
197 EUR
139 EUR
112 EUR
130 EUR
114 EUR
TVDanmark CPP kaip TV2 CPP dalis (90)
58,9 %
66,0 %
69,3 %
65,9 %
64,9 %
TV2 vidutinis CPP TRP 21-50 pagal transliuojamą teritoriją (0,7)
336 EUR
286 EUR
255 EUR
267 EUR
228 EUR
TVDanmark CPP kaip TV2 svertinio CPP dalis
84,2 %
94,3 %
99,0 %
94,1 %
92,7 %
(251)
Remiantis pateiktais duomenimis, TvDanmark kainos už TRP 21-50 buvo maždaug 30-40 % mažesnės nei TV2. Kaip Komisija nusprendė dėl valstybės pagalbos France 2 ir France 3 kanalams, televizijos reklamos rinkoje yra teigiama vidutinio kontaktų skaičiaus ir vidutinės grynosios vieneto kainos priklausomybė (91).Todėl transliuotojų reklamos kainų skirtumus galima paaiškinti santykiniu stoties gebėjimu pritraukti žiūrovų. Tokiu atveju reikia nustatyti, ar faktinis kainų skirtumas atspindi rinkos sąlygas.
(252)
Kitaip nei Prancūzijos atveju, šiame tyrime galima analizuoti pastebėjimus tik dėl dviejų ūkinės veiklos vykdytojų. Todėl linijinės regresijos nuolydis bus skaičiuojamas remiantis šių dviejų ūkinės veiklos vykdytojų kainomis ir jis neturės didesnės statistinės reikšmės. Taigi nebus galima daryti jokių išvadų, ar linijos nuolydis yra „tinkamas“.
(253)
Todėl norint patikrinti, ar šių dviejų ūkinės veiklos vykdytojų faktiniai kainų skirtumai atspindi rinkos sąlygas, buvo taikomas pataisos faktorius siekiant neutralizuoti palankesnę TV2 padėtį rinkoje. Svertinis faktorius buvo apskaičiuotas pagal žiniasklaidos agentūrų skaičiavimus ir atspindi tikslinės auditorijos dydžio pasiekiamumo skirtumus perkant 100 TRP 21-50 TvDanmark ir TV2 kanaluose. Vidutinis TvDanmark pasiekiamumas yra šiek tiek mažesnis nei 70 % TV2 pasiekiamumo (perkant 100 TRP 21-50). Taikant šį faktorių, kainų skirtumai sumažėja Vis dėlto galima pastebėti, kad TV2 kainos vis dar šiek tiek didesnės nei TvDanmark. Todėl galima teigti, kad kainų skirtumai atspindi rinkos sąlygas. Tačiau tokią išvadą reikia daryti atsargiai, nes nederėtų pamiršti, kad taikant tokį pataisos faktorių neįmanoma atsižvelgti į visus stočių skirtumus.
(254)
Komisija taip pat pažymi, kad skundo pareiškėjas teigia, jog faktinė konkurencija televizijos reklamos rinkoje vyksta ne skelbiamomis kainomis ar vidutinėmis GRP arba TRP kainomis, kurios nurodytos pirmiau. TvDanmark teigimu, ūkinės veiklos vykdytojai konkuruoja vadinamosiomis ribinėmis kainomis. Šios ribinės kainos atsirado dėl pranašesnės TV2 padėties rinkoje. Norėdami, kad jų reklama pasiektų kampanijos tikslą, reklamos užsakovai priversti tam tikrą reitingo taškų kiekį pirkti tik TV2 stotyje. Jokios konkurencijos dėl šių vadinamųjų „infraribinių“ vienetų nebuvo, todėl TV2 pavyko iš šių vienetų susikrauti perteklinį pelną. Todėl ūkinės veiklos vykdytojai konkuravo likusiais reitingo taškais ir, atitinkamai, ribinėmis kainomis. TvDanmark teigia, kad šios kainos buvo dar mažesnės nei vidutinės lentelėse nurodytos kainos.
(255)
Nesigilindama, ar šis teiginys yra teisingas, Komisija mano, kad TV2 būtų galėjusi taip elgtis dėl savo stiprios padėties rinkoje. Tačiau šio tyrimo tikslas - nustatyti, ar TV2 nesiekė reklamos rinkoje gauti kuo didesnes pajamas. Šiuo atžvilgiu negalima atmesti, kad TV2 buvo nustačiusi mažas kainas siekdama išlaikyti didelę rinkos dalį, tačiau toks elgesys neprieštarauja bandymui gauti kuo daugiau pajamų.
(256)
Vadovaujantis pateikta informacija galima nustatyti, kad tiriamu laikotarpiu TV2 kainos buvo aukštesnės nei TvDanmark kainos. Tačiau taip pat akivaizdu, kad faktinės kainos šiuo laikotarpiu mažėjo, nors skelbiamos kainos išaugo. TV2 žymiai padidino siūlomas nuolaidas.
(257)
Tačiau remiantis kainų analize negalima nustatyti, ar kainų dinamika faktiškai prisidėjo prie visų reklamos pajamų sumažėjimo, taip padidindama valstybės finansavimo poreikį. Siekdama tai išsiaiškinti, Komisija išanalizavo TV2 kainodarą ir jos poveikį visoms TV2 gautoms reklamos pajamoms.
(258)
Kaip paaiškinta kitose konstatuojamosiose dalyse, TV2 tiriamu laikotarpiu ne kartą didino ir mažino kainas (suteikdamas didesnes nuolaidas). Šioje lentelėje pateikiama visų TV2 reklamos pajamų 1998-2002 m. laikotarpiu, t. y. tuo laikotarpiu, kuriuo, kaip teigia skundo pareiškėjas, TV2 numušė reklamos kainas Danijos rinkoje, dinamikos apžvalga (mln. DKK):
1998
1999
2000
2001
2002
Reklamos pajamos Danijoje
1 008
884
(- 11,3 %)
959
(+ 8,5 %)
879
(- 8,3 %)
884
(- 0,6 %)
(259)
1997 m. TV2 priėmė strateginį sprendimą pakelti kainas 1998 m., bet nedidinti savo pajėgumų išnaudojimo. 1999 m. kainos buvo dar kartą pakeltos. Danijos valdžios institucijų teigimu, 1999 m. konkurencija buvo tokia arši, kad TV2 nukentėjo dėl padidintų kainų, o reklamos pajamos sumenko maždaug 10 % palyginti su praėjusiais metais.
(260)
TV2 tikėjosi, kad 2000 m. konkurencija išaugs, tad kainų nekėlė. Faktinės kainos išties sumažėjo, nes TV2 pradėjo taikyti naują nuolaidų sistemą, leidusią TV2 pajėgumų išnaudojimą padidinti 33 % palyginti su praėjusiais metais. Tačiau dėl kainodaros priemonių TV2 reklamos pajamos šalies mastu išaugo 8,4 %. 2001 m. TV2 ir vėl pakėlė kainas. Nors kainos buvo padidintos, TV2 reklamos pajamos ir pajėgumų išnaudojimas sumažėjo iki 1999 m. lygio. 2002 m. TV2 vėl sumažino kainas, todėl šiek tiek sumažėjo bendra apyvarta, bet apyvartos sumažėjimas visoje rinkoje buvo nepalyginamai ryškesnis.
(261)
Todėl galima daryti išvadą, kad taikant dideles nuolaidas sumažėjo faktinis kainų lygis. TV2 tokį kainų sumažėjimą galėjo kompensuoti didindama savo pajėgumų išnaudojimą. Konkurentai tokios galimybės neturėjo, nes pas juos nebuvo tokio paties pajėgumų rezervo. Norėdami išsilaikyti rinkoje, jie turėjo sekti TV2 pavyzdžiu. Tais metais, kai TV2 padidindavo kainas, bendra TV2 reklamos apyvarta sumažėdavo. Kai TV2 sumažindavo kainas, bendra bendrovės apyvarta išaugdavo. Todėl Komisija daro išvadą, kad TV2 kainų sumažinimas faktiškai didindavo bendras pajamas. Taigi negalima teigti, kad savo kainų politika TV2 nesiekė gauti kuo didesnes pajamas.
(262)
Danijos transliuotojų kainų palyginimas ir TV2 kainodaros analizė neparodo, ar kainos Danijos televizijos reklamos rinkoje buvo per žemos. Toks žemas kainų lygis galėjo nusistovėti dėl to, kad TV2 pasinaudojo pranašesne padėtimi ir sumažino bendras televizijos reklamos išlaidas daugiau nei normaliomis konkurencijos sąlygomis.
(263)
Siekdama išsiaiškinti šį klausimą, Komisija išanalizavo visų ES šalių reklamos rinkos ekonominius rodiklius ir juos palygino su Danijos rodikliais. Kadangi Danijos televizijos reklamos rinką geriausia lyginti su kitomis Šiaurės šalimis, Komisija taip pat palygino Danijos ir kitų Šiaurės šalių (Suomijos, Švedijos, Norvegijos) duomenis (92). Pagrindiniai analizuojami televizijos reklamos išlaidų finansiniai rodikliai yra: 1) televizijos reklamos išlaidų dalis visų reklamos išlaidų struktūroje, 2) televizijos reklamos išlaidos vienam gyventojui ir 3) televizijos reklamos išlaidų dalis BVP struktūroje. Lentelėje pateikiama šių pagrindinių rodiklių apžvalga:
Pagrindiniai televizijos reklamos išlaidų finansiniai rodikliai Danijoje, ES ir kitose Šiaurės šalyse
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
Televizijos reklamos išlaidų dalis (%) visų reklamos išlaidų struktūroje
DK
27 %
29 %
29 %
30 %
28 %
27 %
27 %
ES
35 %
37 %
37 %
37 %
37 %
37 %
37 %
Šiaurės šalys
24 %
25 %
26 %
27 %
27 %
27 %
26 %
Televizijos reklamos išlaidos vienam gyventojui (EUR)
DK
39 EUR
44 EUR
48 EUR
51 EUR
46 EUR
47 EUR
44 EUR
ES
37 EUR
40 EUR
45 EUR
49 EUR
53 EUR
60 EUR
58 EUR
Šiaurės šalys
32 EUR
36 EUR
41 EUR
44 EUR
45 EUR
54 EUR
49 EUR
Televizijos reklamos išlaidų dalis (‰) BVP struktūroje
DK
1,49 ‰
1,61 ‰
1,70 ‰
1,77 ‰
1,51 ‰
1,45 ‰
1,34 ‰
ES
2,20 ‰
2,34 ‰
2,46 ‰
2,58 ‰
2,70 ‰
2,88 ‰
2,71 ‰
Šiaurės šalys
1,45 ‰
1,51 ‰
1,62 ‰
1,72 ‰
1,66 ‰
1,73 ‰
1,55 ‰
Šaltinis: Europos audiovizualinė observatorija, Eurostatas.
(264)
Iš pateiktosios lentelės galima daryti išvadą, kad Danijoje televizijos reklamos išlaidos sudarė mažesnę visų reklamos išlaidų dalį (27 %) nei vidutiniškai ES (37 %). Tačiau duomenys rodo, kad padėtis Europos šiaurėje ir pietuose yra skirtinga (93). Pietinėse valstybėse narėse televizijos reklamos išlaidos yra žymiai didesnės nei šiaurinėse valstybėse narėse (94). Tokia pati tendencija išryškėja lyginant televizijos reklamos išlaidų dalį BVP struktūroje (95). Televizijos reklamos išlaidos vienam gyventojui valstybėse narėse taip pat labai skiriasi (96). Lyginant Šiaurės šalių rodiklius matyti, kad Danijos išlaidos pasiskirsto panašiai kaip ir kitose Šiaurės šalyse.
(265)
Atsižvelgdama į visa tai, Komisija daro išvadą, kad aiškių ir vienareikšmių įrodymų, kad Danijos televizijos reklamos rinka buvo sistemingai ir nuosekliai slopinama TV2 kainų politikos, nėra.
(266)
Skundo pareiškėjas tai pat pateikė palyginamųjų vienos žiniasklaidos priemonių rūšies kontakto kainų (išreikštų CPM (97) skirtingose šalyse ir skirtingų žiniasklaidos priemonių rūšių vienoje konkrečioje šalyje duomenų. Skundo pareiškėjo pateikti duomenys leidžia palyginti išlaidas, reikalingas 1 000 žmonių pasiekti reklaminiu skelbimu spaudoje arba televizijoje Danijoje, Norvegijoje ir Švedijoje (98).
(267)
Iš šių duomenų matyti, kad televizijos reklama Danijoje yra pigesnė nei Švedijoje ir Norvegijoje (99), reklama spaudoje - brangesnė (100).
(268)
Vis dėlto Komisija negali patikrinti pateiktų duomenų patikimumo, o viešai šie duomenys neskelbiami. Atsižvelgiant į tai, kad ši informacija yra gana skurdi ir joje neatsižvelgiama į galimus kultūrinius skirtumus, Komisija negali daryti jokių svarių išvadų apie kontakto kainas įvairiose Skandinavijos šalių žiniasklaidos priemonėse.
(269)
Todėl Komisija daro išvadą, kad tiriamu laikotarpiu TV2 kainos Danijos rinkoje buvo didžiausios, nes TV2 galėjo savo produktus įvertinti 15-40 % brangiau nei konkurentai atsižvelgiant į atitinkamos tikslinės grupės pasiekiamumą. Lyginant su Švedija ir Norvegija, kainos Danijoje yra maždaug 20 % mažesnės.
(270)
Atsižvelgdama į pirmiau pateiktas analizes, Komisija daro išvadą, kad valstybės pagalbos požiūriu šiuo metu nėra jokių aiškių įrodymų, kad TV2 nesiekė gauti kuo daugiau reklamos pajamų ir kad dėl tokio elgesio reklamos rinkoje padidėjo valstybės finansavimo poreikis.
V. IŠVADA
Komisija konstatuoja, kad Danija nagrinėjamą pagalbą suteikė pažeisdama Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalį.
Tačiau, atsižvelgdama į Teismo sprendimą ir remdamasi nurodytais duomenimis, Komisija mano, kad pagalba yra suderinama su vidaus rinka remiantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 106 straipsnio 2 dalimi.
Atsižvelgiant į Teismo nutartį reikia nustatyti, ar dėl šios išvados gali susidaryti perteklinė kompensacija TV2, nes 628 mln. DKK suma, kurią 2004 m. Danijos valstybė išieškojo iš TV2 su palūkanomis, dabar yra laikoma suderinama ir valstybė ją gali TV2 grąžinti. Tikėtina, kad dėl šios sumos grąžinimo gali atsirasti perteklinė kompensacija, atsižvelgiant į kapitalo restruktūrizavimo priemones, kurios buvo įgyvendintos 2004 m. (byla N 313/2004) dėl TV2 finansinių poreikių po išieškojimo. Kaip galima spręsti iš Teismo nutarties 34 ir 35 punktų, prievolė išieškoti atitinkamą sumą buvo būtina kapitalo restruktūrizavimo priemonių taikymo 2004 m. sąlyga, nes Danijos valdžios institucijos nusprendė neleisti TV2 bankrutuoti. Teismas nutarties 43 punkte nurodė, kad „nors Komisija, atsižvelgdama į konkrečias šios bylos aplinkybes, priėmė du sprendimus [panaikinti sprendimai dėl grąžinimo ir kapitalo restruktūrizavimo], akivaizdu, kad šie sprendimai yra skirti dviems to paties juridinio klausimo dėl valstybės pagalbos pripažinimo, kaip apibrėžta EB 87 straipsnio 1 dalyje, aspektams, ir atitinkamai dėl priemonių, kurias Danijos Karalystė įgyvendino TV2, o vėliau TV2 A/S, naudai, suderinamumo su bendrąja rinka nustatymo. Todėl panaikinus Sprendimą 2006/217, Komisijai reikia iš naujo išnagrinėti visas priemones, kurias Danijos Karalystė įgyvendino TV2, o vėliau ir TV2 A/S, naudai“. Dėl glaudžių sąsajų išieškojimo klausimu, 2004 m. TV2 taikytos kapitalo restruktūrizavimo priemonės turėtų būti vertinamos atsižvelgiant į 1995-2002 m. skirtą valstybės pagalbą siekiant užtikrinti, kad TV2 negautų perteklinės kompensacijos.
Šiuo atžvilgiu Komisija pastebi: priėmus sprendimą dėl grąžinimo, Danijos valdžios institucijos išieškojo 1 050 mln. DKK sumą (t. y. daugiau nei 628 mln. DKK su palūkanomis). Kaip nurodyta Teismo nutartyje, Teismui panaikinus sprendimą dėl grąžinimo išnyko pagrindas išieškoti 628 mln. DKK sumą su palūkanomis. Tačiau Danijos valdžios institucijos pateikė pareiškimą, kuriame įsipareigojo negrąžinti išieškotos sumos TV2 arba, jeigu bus patenkinta tam tikrų sąlygų visuma, TV2 grąžinti sumą, kuri labiausiai atitiktų iš TV2 faktiškai išieškotos sumos (įskaitant palūkanas) už 1995-2002 m. laikotarpį ir kapitalo restruktūrizavimo priemonių sumos skirtumą. Atsižvelgiant į šį įsipareigojimą nėra pavojaus, kad TV2 už valstybės pagalbą 1995-2002 m. bus skirta perteklinė kompensacija, turint omenyje 2004 m. kapitalo restruktūrizavimo priemones, taikytas vadovaujantis Teismo nutartimi.
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Priemonės, kurias Danija įgyvendino TV2/DANMARK naudai 1995-2002 m. skirdama licencijos mokesčio lėšų, ir kitos šiame sprendime minėtos priemonės yra suderinamos su vidaus rinka, kaip apibrėžta Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 106 straipsnio 2 dalyje.
2 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Danijos Karalystei.
Priimta Briuselyje 2011 m. balandžio 20 d.