NAŘÍZENÍ RADY (EU) č. 389/2012
ze dne 2. května 2012
o správní spolupráci v oblasti spotřebních daní a o zrušení nařízení (ES) č. 2073/2004
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
v souladu se zvláštním legislativním postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Rady (ES) č. 2073/2004 ze dne 16. listopadu 2004 o správní spolupráci v oblasti spotřebních daní (3) stanoví společný systém, na jehož základě si členské státy vzájemně pomáhají a spolupracují s Komisí s cílem zajistit správné uplatňování právních předpisů o spotřebních daních a bojovat proti únikům spotřebních daní a výslednému narušení vnitřního trhu. Vzhledem k získaným zkušenostem a s ohledem na nejnovější vývoj je nutno provést řadu změn uvedeného nařízení. Vzhledem k počtu změn, které jsou takto zapotřebí, by uvedené nařízení mělo být z důvodu jasnosti nahrazeno.
(2)
K dotvoření vnitřního trhu je i nadále nezbytný systém správní spolupráce v oblasti spotřebních daní zahrnující všechny aspekty právních předpisů o uplatňování spotřebních daní na zboží uvedené v článku 1 směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní (4).
(3)
Z důvodu účinnosti, rychlosti a nákladů je nezbytné posílit úlohu elektronických prostředků při výměně informací. S ohledem na opakující se povahu určitých žádostí a jazykovou rozmanitost v Unii je důležité zajistit, aby se při výměně informací šíře používaly standardní formáty za účelem rychlejšího zpracování žádostí o informace. Tyto požadavky lze nejlépe splnit systematičtějším využíváním elektronického systému zřízeného rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 1152/2003/ES ze dne 16. června 2003 o zavedení elektronického systému pro přepravu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (5). Uvedený systém nyní nabízí větší možnosti než v době vstupu nařízení (ES) č. 2073/2004 v platnost a bude se dále vyvíjet. Členské státy by jej proto měly využívat, kdykoli je to možné.
(4)
Výměna informací o záležitostech týkajících se spotřebních daní ve velmi širokém rozsahu je nezbytná k získání přesné představy o situaci některých osob z hlediska spotřebních daní, současně však členské státy nemohou zcela libovolně podnikat kroky za účelem shromáždění informací nebo požadovat informace, které pravděpodobně nejsou důležité pro situaci určité osoby nebo zjistitelné skupiny či kategorie osob z hlediska spotřebních daní.
(5)
Za účelem náležité koordinace informačních toků je nezbytné zachovat ustanovení nařízení (ES) č. 2073/2004 o jednotném kontaktním místě v každém členském státě. Z důvodu vyšší účinnosti by mohlo být třeba více přímých kontaktů mezi orgány a úředníky členských států, a proto by měla být zachována i ustanovení o pověření a určení příslušných úředníků.
(6)
Aby byly potřebné informace k dispozici včas, měla by být zachována ustanovení nařízení (ES) č. 2073/2004, která vyžadují, aby dožádaný orgán jednal co nejrychleji, nejpozději však ve stanovené lhůtě. Lhůta pro poskytnutí informací, které již má dožádaný členský stát k dispozici, by však měla být kratší než běžná lhůta.
(7)
V zájmu účinné kontroly postupů týkajících se spotřebních daní v případě přeshraniční přepravy je nezbytné zachovat možnost souběžných kontrol prováděných členskými státy a přítomnost úředníků jednoho členského státu na území jiného členského státu v rámci správní spolupráce.
(8)
Potíže spojené s přeshraničním doručováním správních rozhodnutí a opatření by měly být i nadále řešeny zachováním ustanovení nařízení (ES) č. 2073/2004 týkajících se této záležitosti.
(9)
V zájmu účinného boje proti podvodům je nezbytné zachovat ustanovení o výměně informací bez předchozí žádosti. Pro usnadnění takovéto výměny by měly být určeny kategorie informací, jež mají být vyměňovány povinně.
(10)
Členské státy by měly mít i nadále možnost vyměňovat si nepovinně informace, které jsou nezbytné pro správné uplatňování právních předpisů o spotřebních daních, pokud tyto informace nespadají do kategorií informací, které mají být vyměňovány automaticky.
(11)
Zpětná vazba je vhodným prostředkem k zajištění trvalého zvyšování kvality vyměňovaných informací. Je proto třeba stanovit rámec pro poskytování zpětné vazby.
(12)
Pro náležité fungování systému spotřebních daní a boj proti podvodům je nezbytné, aby členské státy pomocí elektronických prostředků uchovávaly určité stanovené údaje o povoleních udělených hospodářským subjektům a daňovým skladům. Elektronické prostředky umožňují rychlou výměnu těchto údajů mezi členskými státy a automatický přístup k informacím. Toho lze dosáhnout využíváním informací, které jsou již obsaženy ve vnitrostátních elektronických systémech pro spotřební daně, vypracováním analýzy rizik, která zlepší informace uchovávané na vnitrostátní úrovni o hospodářských subjektech povinných ke spotřební dani a o jejich přepravě zboží podléhajícího spotřební dani uvnitř Unie, a zahrnutím řady informací o osobách povinných k dani a jejich plněních. Jelikož postupy pro stanovení nebo vymáhání spotřebních daní, jakož i promlčecí doby a jiné lhůty se v jednotlivých členských státech liší, je v zájmu zajištění účinné vzájemné pomoci při uplatňování právních předpisů o spotřebních daních v přeshraničních situacích nezbytné stanovit minimální dobu, po kterou by členské státy měly tyto informace uchovávat.
(13)
Aby byly informace uchovávané v elektronických databázích spolehlivé, je nutno stanovit jejich pravidelnou aktualizaci.
(14)
Hospodářské subjekty by měly být schopny provést rychle ověření potřebná pro přepravu zboží podléhajícího spotřební dani. Měly by mít možnost nechat si elektronickými prostředky potvrdit platnost čísel pro účely spotřební daně prostřednictvím centrálního registru provozovaného Komisí, do nějž jsou dodávány informace obsažené ve vnitrostátních databázích.
(15)
Účinnosti mechanismů stanovených v tomto nařízení by mohla bránit vnitrostátní pravidla týkající se bankovního tajemství. Členské státy by proto neměly být oprávněny odmítnout poskytnutí informací pouze na základě těchto pravidel.
(16)
Tímto nařízením by neměla být dotčena jiná opatření přijatá na úrovni Unie, která přispívají k boji proti nesrovnalostem a podvodům v oblasti spotřebních daní, nýbrž by jím měla být spíše doplňována.
(17)
Z důvodu jasnosti je užitečné v tomto nařízení potvrdit, že v případech, kdy jsou informace nebo dokumenty získány na základě povolení nebo žádosti soudního orgánu, podléhá poskytnutí informací nebo dokumentů příslušnému orgánu jiného členského státu povolení justičního orgánu, vyžaduje-li se toto povolení podle práva poskytujícího členského státu.
(18)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (6) se vztahuje na zpracovávání osobních údajů, které provádějí členské státy v rámci tohoto nařízení. Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (7) se vztahuje zpracovávání osobních údajů prováděné Komisí podle tohoto nařízení.
(19)
Výměna informací se třetími zeměmi se ukázala jako přínosná pro správné uplatňování právních předpisů o spotřebních daních, a měla by být proto zachována. Směrnice 95/46/ES stanoví zvláštní podmínky pro sdělování informací do třetích zemí, které jsou členské státy povinny dodržovat.
(20)
Pro účely účinného uplatňování tohoto nařízení by mohlo být nezbytné omezit rozsah některých práv a povinností stanovených směrnicí 95/46/ES, konkrétně práva stanovená v článku 10, čl. 11 odst. 1, a článcích 12 a 21 uvedené směrnice, a to v zájmu ochrany významných hospodářských a finančních zájmů členských států vzhledem k potenciálním výpadkům příjmů pro členské státy a k zásadnímu významu informací, na něž se vztahuje toto nařízení, pro účinný boj proti podvodům. Vzhledem k potřebě uchovávat důkazy v případech podezření na daňové nesrovnalosti či podvody a předcházet tomu, aby bylo mařeno správné posouzení dodržování právních předpisů o spotřebních daních, by mohlo být nezbytné omezit během výměny osobních údajů podle tohoto nařízení povinnosti správce údajů a práva subjektu údajů týkající se poskytování informací, přístupu k údajům a zveřejňování postupů zpracovávání. Členské státy by měly být povinny uplatňovat taková omezení v nezbytném a přiměřeném rozsahu.
(21)
K zajištění jednotných podmínek pro provádění některých článků tohoto nařízení a popisu hlavních kategorií údajů, které si členské státy mohou v souladu s tímto nařízením vyměňovat, by Komisi měly být svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (8).
(22)
Při přijímání těchto prováděcích aktů by se měl použít přezkumný postup, jelikož tyto akty jsou opatřeními s obecnou působností ve smyslu čl. 2 odst. 2 písm. a) nařízení (EU) č. 182/2011.
(23)
Je nezbytné sledovat a vyhodnocovat fungování tohoto nařízení. Proto by měly být upraveny sběr statistických údajů a jiných informací členskými státy a vypracovávání pravidelných zpráv Komisí.
(24)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž zjednodušení a posílení správní spolupráce mezi členskými státy, která vyžaduje harmonizovaný přístup, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni samotných členských států, a proto jej může být z důvodu potřebné jednotnosti a účinnosti lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřesahuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(25)
Toto nařízení dodržuje základní práva a ctí zásady uznávané Listinou základních práv Evropské unie, zejména právo na ochranu osobních údajů (článek 8). Vzhledem k omezením stanoveným tímto nařízením nepřesahuje zpracovávání těchto údajů na základě tohoto nařízení rámec toho, co je nezbytné a přiměřené pro účely ochrany legitimních daňových zájmů členských států.
(26)
Nařízení (ES) č. 2073/2004 by mělo být zrušeno.
(27)
Evropský inspektor ochrany údajů byl konzultován a vydal stanovisko (9),
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví podmínky, za kterých orgány členských států příslušné pro uplatňování právních předpisů o spotřebních daních spolupracují mezi sebou navzájem a s Komisí k zajištění dodržování těchto předpisů. Za tímto účelem stanoví toto nařízení pravidla a postupy, jež příslušným orgánům členských států umožní spolupráci a výměnu informací nezbytných pro zajištění správného uplatňování právních předpisů o spotřebních daních uskutečňovanou elektronickými prostředky či jinak.
2. Tímto nařízením není v členských státech dotčeno uplatňování pravidel týkajících se vzájemné pomoci v trestních věcech.
3. Tímto nařízením není dotčeno plnění jakýchkoli závazků širší vzájemné pomoci, které vyplývají z jiných právních nástrojů, včetně dvoustranných či mnohostranných dohod.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„příslušným orgánem“ orgán určený v souladu s čl. 3 odst. 1;
2)
„dožadujícím orgánem“ ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně nebo kterýkoli kontaktní útvar nebo příslušný úředník členského státu, který podává žádost o pomoc jménem příslušného orgánu;
3)
„dožádaným orgánem“ ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně nebo kterýkoli kontaktní útvar nebo příslušný úředník členského státu, kterému je podána žádost o pomoc jménem příslušného orgánu;
4)
„orgánem pro spotřební daně“ jakýkoli úřad, u něhož lze splnit náležitosti stanovené předpisy o spotřebních daních;
5)
„automatickou výměnou vyvolanou událostmi“ systematické sdělování informací s předem stanovenou strukturou, které se týkají významné události, bez předchozí žádosti, pokud a jakmile jsou tyto informace k dispozici, jiné než výměna informací podle článku 21 směrnice 2008/118/ES;
6)
„pravidelnou automatickou výměnou“ systematické sdělování informací s předem stanovenou strukturou bez předchozí žádosti a v předem stanovených pravidelných odstupech;
7)
„spontánní výměnou“ sdělování informací jinému členskému státu bez předchozí žádosti, na něž se nevztahuje bod 5 ani 6 ani článek 21 směrnice 2008/118/ES;
8)
„elektronickým systémem“ elektronický systém pro přepravu a sledování zboží podléhajícího spotřební dani zřízený rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 1152/2003/ES ze dne 16. června 2003 o zavedení elektronického systému pro přepravu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (10);
9)
„osobou“ fyzická osoba, právnická osoba, jakékoli sdružení osob, které není právnickou osobou, ale kterému právo Unie nebo vnitrostátní právo přiznává způsobilost k právním úkonům, nebo jakékoli jiné právní uspořádání jakékoli povahy a formy, s právní subjektivitou či bez ní;
10)
„hospodářským subjektem“ osoba, která se v rámci svého podnikání podílí na činnostech, na něž se vztahují právní předpisy o spotřebních daních, bez ohledu na to, zda je k tomu oprávněna či nikoli;
11)
„elektronickými prostředky“ použití elektronického zařízení, které je schopné zpracovávat, včetně přenosu a komprese, a uchovávat data; tyto prostředky zahrnují elektronický systém vymezený v bodě 8;
12)
„číslem pro účely spotřebních daní“ identifikační číslo přidělené členskými státy pro účely spotřebních daní na záznamy o hospodářských subjektech a obchodních prostorách uvedené v čl. 19 odst. 1 písm. a) a b);
13)
„přepravou zboží podléhajícího spotřební dani uvnitř Unie“ přeprava zboží podléhajícího spotřební dani mezi dvěma či více členskými státy v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně ve smyslu kapitoly IV směrnice 2008/118/ES nebo zboží podléhajícího spotřební dani po propuštění ke spotřebě ve smyslu kapitoly V oddílu 2 směrnice 2008/118/ES;
14)
„správním šetřením“ všechny kontroly, prověření a jiné úkony, které provádějí orgány příslušné pro uplatňování právních předpisů o spotřebních daních při plnění svých povinností, aby zajistily správné uplatňování uvedených předpisů;
15)
„sítí CCN/CSI“ společná platforma založená na společné komunikační síti (Common Communication Network - CCN) a společném systémovém rozhraní (Common System Interface - CSI), kterou vyvinula Unie k zajištění všech přenosů dat elektronickými prostředky mezi příslušnými orgány v oblasti cel a daní;
16)
„spotřebními daněmi“ daně uvedené v čl. 1 odst. 1 směrnice 2008/118/ES;
17)
„dokladem v rámci vzájemné správní pomoci“ doklad vyhotovený elektronickým systémem, který se používá při výměně informací podle článku 8, 15 nebo 16 a k následným krokům podle článku 8 nebo 16;
18)
„záložním dokladem v rámci vzájemné správní pomoci“ doklad v papírové podobě, který se používá při výměně informací podle článku 8 nebo 15, není-li dostupný elektronický systém;
19)
„souběžnou kontrolou“ koordinovaná kontrola situace hospodářského subjektu nebo osob, které jsou s ním propojeny, organizovaná dvěma či více zúčastněnými členskými státy, které mají společné či doplňující se zájmy, s ohledem na právní předpisy o spotřebních daních.
Článek 3
Příslušné orgány
1. Každý členský stát určí příslušný orgán, jehož jménem má být toto nařízení uplatňováno. O tomto určení a o jeho případných následných změnách neprodleně uvědomí Komisi.
2. Komise zpřístupní seznam příslušných orgánů a zveřejní tyto informace v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 4
Ústřední kontaktní orgány pro spotřební daně a kontaktní útvary
1. Příslušný orgán každého členského státu určí ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně, na nějž přenese hlavní odpovědnost za styk s ostatními členskými státy v oblasti správní spolupráce, pokud jde o právní předpisy o spotřebních daních. Uvědomí o tom Komisi a příslušné orgány ostatních členských států.
Ústřednímu kontaktnímu orgánu pro spotřební daně může být rovněž svěřena odpovědnost za styk s Komisí pro účely tohoto nařízení.
2. Příslušný orgán každého členského státu může za účelem přímé výměny informací podle tohoto nařízení určit kontaktní útvary jiné než ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně, s působností stanovenou v souladu s právními předpisy či politikou tohoto členského státu.
Ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně zajistí, aby byl seznam těchto útvarů aktualizován a zpřístupněn ústředním kontaktním orgánům pro spotřební daně ostatních dotčených členských států.
Článek 5
Příslušní úředníci
1. Příslušný orgán každého členského státu může za podmínek stanovených členským státem určit příslušné úředníky, kteří mohou uskutečňovat přímou výměnu informací na základě tohoto nařízení.
Příslušný orgán může rozsah takového určení omezit.
Ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně odpovídá za průběžnou aktualizaci seznamu příslušných úředníků a za jeho zpřístupnění ústředním kontaktním orgánům pro spotřební daně ostatních dotčených členských států.
2. Úředníci uskutečňující výměnu informací podle článku 12 a 13 se pro účely uvedených článků považují za příslušné úředníky v souladu s podmínkami, které stanoví příslušné orgány.
Článek 6
Povinnosti ústředního kontaktního orgánu pro spotřební daně, kontaktních útvarů a příslušných úředníků
1. Ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně nese hlavní odpovědnost za výměnu informací o přepravě zboží podléhajícího spotřební dani mezi členskými státy, a zejména nese hlavní odpovědnost za zajištění:
a)
výměny informací podle článku 8;
b)
doručování správních rozhodnutí a opatření, o něž požádají členské státy podle článku 14;
c)
povinné výměny informací podle článku 15;
d)
nepovinné spontánní výměny informací podle článku 16;
e)
poskytování zpětné vazby podle čl. 8 odst. 5 a čl. 16 odst. 2;
f)
výměny informací uchovávaných v elektronické databázi podle článku 19;
g)
poskytování statistických údajů a jiných informací podle článku 34.
2. Pokud kontaktní útvary nebo příslušní úředníci odešlou nebo obdrží žádosti o pomoc či odpovědi na takové žádosti o pomoc, uvědomí o tom ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně svého členského státu, a to za podmínek tímto orgánem stanovených.
3. Pokud kontaktní útvar nebo příslušný úředník obdrží žádost o pomoc, která vyžaduje zásah mimo jeho územní či věcnou působnost, předá ji neprodleně ústřednímu kontaktnímu orgánu pro spotřební daně svého členského státu a příslušnému úředníkovi pověřeného kontaktního útvaru a uvědomí o tom dožadující orgán. V takovém případě začínají lhůty stanovené v článku 11 běžet dnem následujícím po dni předání žádosti o pomoc ústřednímu kontaktnímu orgánu pro spotřební daně a příslušnému úředníkovi pověřeného kontaktního útvaru, nejpozději však jeden týden po obdržení žádosti uvedené v první větě tohoto odstavce.
Článek 7
Informace nebo dokumenty získané na základě povolení nebo žádosti justičního orgánu
1. Informace nebo dokumenty, které získal příslušný orgán na základě povolení nebo žádosti justičního orgánu, lze příslušnému orgánu jiného členského státu poskytnout pouze po předchozím povolení justičním orgánem, vyžaduje-li se takové povolení podle vnitrostátního práva.
2. Pokud v případě žádosti o informace justiční orgán odmítne toto povolení dožádanému orgánu vydat, dožádaný orgán o tom uvědomí dožadující orgán v souladu s čl. 25 odst. 5.
KAPITOLA II
SPOLUPRÁCE NA ZÁKLADĚ ŽÁDOSTI
Článek 8
Obecné povinnosti dožádaného orgánu
1. Na žádost dožadujícího orgánu sdělí dožádaný orgán informace potřebné k zajištění správného uplatňování právních předpisů o spotřebních daních, včetně informací týkajících se konkrétního případu či konkrétních případů, zejména informací o přepravě zboží podléhajícího spotřební dani uvnitř Unie.
2. Pro účely sdělení informací podle odstavce 1 zajistí dožádaný orgán provedení jakýchkoli správních šetření nezbytných pro získání těchto informací.
3. Žádost podle odstavce 1 může obsahovat odůvodněnou žádost o zvláštní správní šetření. Jestliže dožádaný orgán rozhodne, že žádné správní šetření není nutné, sdělí okamžitě dožadujícímu orgánu důvody svého rozhodnutí.
4. Za účelem získání požadovaných informací nebo provedení požadovaného správního šetření postupuje dožádaný orgán nebo správní orgán, na který se dožádaný orgán obrátí, jako kdyby jednal sám za sebe nebo na žádost jiného orgánu svého členského státu.
5. Dožádaný orgán může dožadující orgán požádat, aby mu poskytl zpětnou vazbu o krocích, které dožadující členský stát učinil na základě poskytnutých informací. Je-li taková žádost podána, zašle dožadující orgán dotyčnou zpětnou vazbu co nejdříve, pokud to pro něj nepředstavuje nepřiměřenou zátěž a aniž jsou dotčena pravidla týkající se služebního tajemství a ochrany údajů platná v jeho členském státě.
Článek 9
Forma žádosti a odpovědi
1. Žádosti o informace a o správní šetření podle článku 8 a odpovědi na ně se podávají pomocí dokladu v rámci vzájemné správní pomoci s výhradou odstavce 4 tohoto článku.
Je-li elektronický systém nedostupný, použije se místo dokladu v rámci vzájemné správní pomoci záložní doklad v rámci vzájemné správní pomoci.
2. Komise přijme prováděcí akty, jež stanoví:
a)
strukturu a obsah dokladů v rámci vzájemné správní pomoci;
b)
pravidla a postupy týkající se výměny dokladů v rámci vzájemné správní pomoci;
c)
vzorový formulář a obsah záložního dokladu v rámci vzájemné správní pomoci;
d)
pravidla a postupy týkající se používání záložního dokladu v rámci vzájemné správní pomoci.
Komise může rovněž přijmout prováděcí akty, jež stanoví strukturu a obsah zpětné vazby uvedené v čl. 8 odst. 5.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 35 odst. 2.
3. Každý členský stát určí situace, ve kterých lze elektronický systém považovat za nedostupný.
4. Není-li použití dokladu v rámci vzájemné správní pomoci praktické, lze výměnu zpráv výjimečně uskutečnit zcela nebo zčásti jinými prostředky. V těchto případech se ke zprávě připojí vysvětlení, proč nebylo použití dokladu v rámci vzájemné správní pomoci praktické.
Článek 10
Poskytování dokumentů
1. Dokumenty s jakýmkoli obsahem, jež mají být poskytnuty podle článku 8, se připojují k dokladu v rámci vzájemné správní pomoci uvedenému v čl. 9 odst. 1.
Není-li to však možné či praktické, poskytnou se tyto dokumenty elektronickými prostředky či jinak.
2. Dožádaný orgán je povinen poskytnout originály dokumentů pouze tehdy, je-li to nezbytné pro účely sledované dožadujícím orgánem a není-li jejich poskytnutí v rozporu s platnými právními předpisy členského státu dožádaného orgánu.
Článek 11
Lhůty
1. Dožádaný orgán poskytne informace podle článku 8 co nejrychleji, nejpozději však do tří měsíců ode dne obdržení žádosti.
Má-li již však dožádaný orgán příslušné informace k dispozici, činí tato lhůta jeden měsíc.
2. V určitých zvláštních kategoriích případů se dožádaný a dožadující orgán mohou dohodnout na lhůtách odlišných od lhůt stanovených v odstavci 1.
3. Pokud není dožádaný orgán schopen odpovědět na žádost ve lhůtě stanovené v odstavci 1, uvědomí pomocí dokladu v rámci vzájemné správní pomoci do jednoho měsíce dožadující orgán o důvodech, které brání včasné odpovědi, a o datu, kdy očekává, že bude moci odpovědět.
Článek 12
Účast úředníků z jiných členských států na správních šetřeních
1. Na základě dohody mezi dožadujícím orgánem a dožádaným orgánem a v souladu s podmínkami stanovenými dožádaným orgánem mohou být úředníci zmocnění dožadujícím orgánem přítomni, za účelem výměny informací potřebných k zajištění správného uplatňování právních předpisů o spotřebních daních, v prostorách správních orgánů dožádaného členského státu či na jakémkoli jiném místě, kde tyto orgány plní své úkoly.
Pokud jsou požadované informace obsaženy v dokumentech, k nimž mají úředníci dožádaného orgánu přístup, jsou úředníkům dožadujícího orgánu poskytnuty jejich kopie.
2. Na základě dohody mezi dožadujícím orgánem a dožádaným orgánem a v souladu s podmínkami stanovenými dožádaným orgánem mohou být úředníci určení dožadujícím orgánem přítomni, za účelem výměny informací potřebných k zajištění správného uplatňování právních předpisů o spotřebních daních, při správních šetřeních prováděných na území dožádaného členského státu.
Je-li dosaženo takovéto dohody, mohou mít úředníci dožadujícího orgánu prostřednictvím úředníků dožádaného orgánu a výhradně pro účely provádění správního šetření přístup do týchž prostor a k týmž dokumentům jako úředníci dožádaného orgánu. Úředníci dožadujícího orgánu provádějí šetření nebo kladou otázky pouze se souhlasem úředníků dožádaného orgánu a pod jejich dohledem. Nevykonávají kontrolní pravomoci svěřené úředníkům dožádaného orgánu.
3. Úředníci dožadujícího orgánu, kteří jsou přítomni v jiném členském státě v souladu s odstavci 1 a 2, musí být vždy schopni předložit písemné zmocnění, v němž je uvedena jejich totožnost a jejich úřední postavení.
Článek 13
Souběžné kontroly
1. Za účelem výměny informací potřebných k zajištění správného uplatňování právních předpisů o spotřebních daních se mohou dva či více členských států na základě analýzy rizik dohodnout, že na svých územích provedou souběžné kontroly situace jednoho či více hospodářských subjektů nebo jiných osob, o něž mají společný či doplňující se zájem, z hlediska spotřebních daní, kdykoli takové kontroly považují za účinnější než kontroly provedené pouze jedním členským státem.
2. K zahájení souběžné kontroly podle odstavce 1 předloží příslušný orgán jednoho členského státu návrh příslušným orgánům ostatních dotčených členských států.
Tento návrh musí:
a)
upřesňovat případ nebo případy navrhované pro souběžné kontroly;
b)
jednotlivě určovat totožnost každé osoby, s ohledem na niž má být kontrola provedena;
c)
uvádět důvody objasňující nezbytnost společné kontroly;
d)
stanovit dobu, během níž mají tyto kontroly provedeny.
3. Příslušné orgány, které obdrží návrh uvedený v odstavci 2, potvrdí svůj souhlas s účastí na souběžné kontrole nebo sdělí své odmítnutí spolu s odůvodněním příslušnému orgán, který návrh podal, co nejdříve, nejpozději však jeden měsíc od obdržení návrhu.
4. Každý příslušný orgán, který se účastní souběžné kontroly, jmenuje zástupce odpovědného za dohled nad souběžnou kontrolou a za její koordinaci.
5. Po provedení souběžné kontroly příslušné orgány neprodleně informují ústřední kontaktní orgány pro spotřební daně ostatních členských států o metodách či praktikách zjištěných v průběhu této souběžné kontroly, které se používají nebo u kterých je podezření, že byly použity k obcházení právních předpisů o spotřebních daních, pokud tyto informace mohou mít zvláštní význam pro ostatní členské státy.
Článek 14
Žádosti o doručení správních rozhodnutí a opatření
1. Na žádost dožadujícího orgánu doručí dožádaný orgán v souladu s pravidly doručování obdobných aktů platnými v jeho členském státě příjemci veškerá rozhodnutí a opatření přijatá správními orgány dožadujícího členského státu, které se týkají uplatňování právních předpisů o spotřebních daních.
2. V žádostech o doručení podle odstavce 1 musí být uveden předmět doručovaného rozhodnutí nebo opatření a jméno, adresa a veškeré další informace k identifikaci příjemce.
3. Dožádaný orgán neprodleně uvědomí dožadující orgán o úkonech učiněných k vyřízení žádosti o doručení podle odstavce 1 a sdělí mu datum předání rozhodnutí nebo opatření příjemci.
4. Nemůže-li dožádaný orgán jednat na základě žádosti o doručení podle odstavce 1, uvědomí o tom dožadující orgán písemně do jednoho měsíce od obdržení žádosti.
Dožádaný orgán nesmí odmítnout jednat na základě takovéto žádosti z důvodu obsahu rozhodnutí nebo opatření, které má být doručeno.
5. Dožadující orgán požádá o doručení podle tohoto článku pouze v případě, že nemůže provést doručení rozhodnutí nebo opatření příjemci v souladu s pravidly doručování dotyčných aktů v dožadujícím členském státě, nebo pokud by takové doručení představovalo nepřiměřené obtíže.
6. Tento článek se nevztahuje na dokumenty uvedené v článku 8 směrnice Rady 2010/24/EU ze dne 16. března 2010 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z daní, poplatků, cel a jiných opatření (11).
KAPITOLA III
VÝMĚNA INFORMACÍ BEZ PŘEDCHOZÍ ŽÁDOSTI
Článek 15
Povinná výměna informací
1. Příslušný orgán každého členského státu předá příslušným orgánům všech ostatních dotčených členských států bez předchozí žádosti a prostřednictvím pravidelné automatické výměny informací nebo automatické výměny informací vyvolané událostmi informace potřebné k zajištění správného uplatňování právních předpisů o spotřebních daních v těchto případech:
a)
pokud v jiném členském státě došlo k nesrovnalosti nebo porušení právních předpisů o spotřebních daních, nebo pokud existuje podezření, že k nim došlo;
b)
pokud nesrovnalost nebo porušení právních předpisů o spotřebních daních, ke kterým došlo nebo u nichž existuje podezření, že k nim došlo, na území jednoho členského státu může mít následky v jiném členském státě;
c)
pokud existuje nebezpečí podvodu nebo ztráty spotřební daně v jiném členském státě;
d)
pokud došlo k úplnému zničení nebo nenahraditelné ztrátě zboží podléhajícího spotřební dani v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně;
e)
pokud během přepravy zboží podléhajícího spotřební dani uvnitř Unie došlo k mimořádné události, která není upravena ve směrnici 2008/118/ES a která může mít vliv na výpočet spotřební daně, kterou má hospodářský subjekt odvést.
2. Orgán, který předal informace jinému orgánu podle odstavce 1, může tento druhý orgán požádat, aby mu poskytl zpětnou vazbu o krocích, které na základě poskytnutých informací učinil. Je-li taková žádost podána, zašle druhý orgán dotyčnou zpětnou vazbu co nejdříve, pokud to pro něj nepředstavuje nepřiměřenou administrativní zátěž a aniž jsou dotčena pravidla týkající se služebního tajemství a ochrany údajů platná v jeho členském státě.
3. Pokud informace uvedené v odstavci 1 souvisejí s přepravou zboží podléhajícího spotřební dani uvnitř Unie, předávají se pomocí dokladu v rámci vzájemné správní pomoci, s výhradou odstavce 4.
Není-li však použití tohoto dokladu praktické, lze výměnu informací výjimečně uskutečnit zcela nebo zčásti jinými prostředky. V těchto případech se ke zprávě připojí vysvětlení, proč nebylo použití dokladu v rámci vzájemné správní pomoci praktické.
4. Je-li elektronický systém nedostupný, použije se místo dokladu uvedeného v odstavci 3 záložní doklad v rámci vzájemné správní pomoci.
5. Komise přijme prováděcí akty, jež stanoví:
a)
přesné kategorie informací, které jsou vyměňovány podle odstavce 1 a které v případě fyzických osob zahrnují údaje jako jejich jméno, příjmení, název ulice, číslo popisné, poštovní směrovací číslo, město, členský stát, daňové či jiné identifikační číslo, kód nebo popis produktu a další související osobní údaje, jsou-li k dispozici;
b)
četnost pravidelné výměny a lhůty v případě výměny vyvolané událostmi podle odstavce 1 pro každou kategorii informací;
c)
strukturu a obsah dokladů v rámci vzájemné správní pomoci;
d)
formu a obsah záložního dokladu v rámci vzájemné správní pomoci;
e)
pravidla a postupy týkající se výměny dokladů uvedených v písmenech c) a d).
Komise může rovněž přijmout prováděcí akty stanovící situace, kdy pro účely odstavce 4 tohoto článku mohou mít příslušné orgány za to, že elektronický systém je nedostupný.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 35 odst. 2.
Článek 16
Nepovinná výměna informací
1. Příslušné orgány členských států si mohou bez předchozí žádosti a prostřednictvím spontánní výměny předávat navzájem informace potřebné k zajištění správného uplatňování právních předpisů o spotřebních daních, které jsou jim známy a na něž se nevztahuje výměna podle článku 15.
K tomuto účelu mohou využít elektronický systém, je-li schopen takovéto informace zpracovávat.
2. Orgán, který předal informace jinému orgánu podle odstavce 1, může tento druhý orgán požádat, aby mu poskytl zpětnou vazbu o krocích, které na základě poskytnutých informací učinil. Je-li taková žádost podána, zašle druhý orgán dotyčnou zpětnou vazbu co nejdříve, pokud to pro něj nepředstavuje nepřiměřenou administrativní zátěž a aniž jsou dotčena pravidla týkající se služebního tajemství a ochrany údajů platná v jeho členském státě.
3. Komise přijme prováděcí akty, jež stanoví:
a)
strukturu a obsah dokladů v rámci vzájemné správní pomoci, které se vztahují na nejběžnější druhy informací uvedených v odstavci 1;
b)
pravidla a postupy týkající se výměny dokladů v rámci vzájemné správní pomoci.
Komise může rovněž přijmout prováděcí akty stanovící strukturu a obsah zpětné vazby uvedené v odstavci 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 35 odst. 2.
Článek 17
Povinnost členských států usnadňovat výměny informací bez předchozí žádosti
Členské státy přijmou nezbytná správní a organizační opatření, aby usnadnily výměnu uvedenou v této kapitole.
Článek 18
Omezení povinností
Členský stát není povinen ukládat osobám pro účely uplatňování této kapitoly žádné nové povinnosti týkající se shromažďování informací ani nést nepřiměřenou administrativní zátěž.
KAPITOLA IV
UCHOVÁVÁNÍ A VÝMĚNA ELEKTRONICKÝCH INFORMACÍ O HOSPODÁŘSKÝCH SUBJEKTECH
Článek 19
Uchovávání a výměna informací o povoleních udělených hospodářským subjektům a daňovým skladům
1. Každý členský stát provozuje elektronickou databázi s těmito registry:
a)
registr hospodářských subjektů, které patří do jedné z těchto kategorií:
i)
oprávnění skladovatelé ve smyslu čl. 4 bodu 1 směrnice 2008/118/ES,
ii)
registrovaní příjemci ve smyslu čl. 4 bodu 9 směrnice 2008/118/ES,
iii)
registrovaní odesílatelé ve smyslu čl. 4 bodu 10 směrnice 2008/118/ES;
b)
registr obchodních prostor schválených jako daňové sklady ve smyslu čl. 4 bodu 11 směrnice 2008/118/ES.
2. Registry podle odstavce 1 musí obsahovat tyto informace:
a)
jedinečné číslo pro účely spotřebních daní vydané příslušným orgánem ve vztahu k danému hospodářskému subjektu nebo obchodním prostorám;
b)
jméno nebo název a adresu hospodářského subjektu nebo obchodních prostor;
c)
kategorii výrobku podléhajícího spotřební dani (KAT) nebo kód výrobku podléhajícího spotřební dani (EPC) pro výrobky, na něž se vztahuje povolení, podle přílohy II seznamu kódů 11 v nařízení Komise (ES) č. 684/2009 ze dne 24. července 2009, kterým se provádí směrnice Rady 2008/118/ES, pokud jde o elektronické postupy pro přepravu zboží podléhajícího spotřební dani v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně (12);
d)
označení ústředního kontaktního orgánu pro spotřební daně nebo orgánu pro spotřební daně, od něhož lze získat další informace;
e)
den počátku, změny a případně pozbytí platnosti povolení;
f)
u oprávněných skladovatelů daňový sklad nebo seznam daňových skladů, na něž se vztahuje povolení, a pokud tak stanoví vnitrostátní právní předpisy, údaj o tom, že skladovatel je oprávněn nevyplnit údaje o příjemci v okamžiku odeslání, rozdělit přepravu v souladu s článkem 23 směrnice 2008/118/ES nebo nechat přepravit zboží podléhající spotřební dani na místo přímého dodání v souladu s čl. 17 odst. 2 uvedené směrnice;
g)
u registrovaných příjemců, pokud tak stanoví vnitrostátní právní předpisy, údaj o tom, že příjemce je oprávněn nechat přepravit zboží podléhající spotřební dani na místo přímého dodání v souladu s čl. 17 odst. 2 směrnice 2008/118/ES;
h)
u registrovaných příjemců uvedených v čl. 19 odst. 3 směrnice 2008/118/ES jiných než uvedených v písmeni i) tohoto odstavce obsah povolení s ohledem na množství zboží podléhajícího spotřební dani, totožnost odesílatele v členském státě odeslání a dobu, po kterou je povolení platné;
i)
u registrovaných příjemců uvedených v čl. 19 odst. 3 směrnice 2008/118/ES, kteří mají povolení přijímat víno od odesílatelů využívajících osvobození podle článku 40 směrnice 2008/118/ES, obsah povolení s ohledem na množství zboží podléhajícího spotřební dani a dobu, po kterou je povolení platné. Záznam musí obsahovat údaj o osvobození podle článku 40 směrnice 2008/118/ES;
j)
u daňových skladů oprávněného skladovatele nebo seznam oprávněných skladovatelů, kteří jsou oprávněni tento daňový sklad používat.
3. Ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně nebo kontaktní útvar každého členského státu zajistí, aby informace obsažené v národních registrech byly úplné, přesné a aktuální.
4. Informace obsažené v příslušných národních registrech podle odstavce 2, které se týkají hospodářských subjektů zabývajících se přepravou zboží podléhajícího spotřební dani mezi členskými státy v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně, jsou automaticky vyměňovány prostřednictvím centrálního registru.
Komise provozuje registr jako součást elektronického systému způsobem, jenž neustále zajišťuje správné aktuální zobrazení všech údajů z národních registrů, které poskytly všechny členské státy.
Ústřední kontaktní orgány pro spotřební daně nebo kontaktní útvary členských států sdělují Komisi včas obsah národního registru a rovněž jeho případné změny.
Článek 20
Přístup k informacím a jejich oprava
1. Komise zajistí, aby osoby, které se podílejí na přepravě zboží podléhajícího spotřební dani mezi členskými státy v režimu s podmíněným osvobozením od spotřební daně, mohly elektronickými prostředky získat potvrzení o platnosti čísel pro účely spotřebních daní, která jsou uchovávána v centrálním registru uvedeném v čl. 19 odst. 4. Komise předá žádosti hospodářských subjektů o opravu těchto údajů ústřednímu kontaktnímu orgánu pro spotřební daně nebo kontaktnímu útvaru, který odpovídá za povolení vydané uvedenému hospodářskému subjektu.
2. Ústřední kontaktní orgány pro spotřební daně nebo kontaktní útvary členských států zajistí, aby hospodářské subjekty mohly získat potvrzení informací uchovávaných podle čl. 19 odst. 2, které se jich týkají, a opravu případné nepřesnosti.
3. Příslušný orgán členského státu může za podmínek tímto členským státem stanovených povolit, aby ústřední kontaktní orgán pro spotřební daně nebo určené kontaktní útvary poskytovaly potvrzení informací uchovávaných podle čl. 19 odst. 2.
Článek 21
Uchovávání údajů
1. Každý členský stát uchovává informace týkající se přepravy zboží podléhajícího spotřební dani uvnitř Unie a záznamy obsažené v národních registrech uvedených v článku 19 po dobu nejméně pěti let od skončení kalendářního roku, ve kterém byla přeprava zahájena, aby mohly být použity pro postupy podle tohoto nařízení. Pokud jde o informace vložené do národních registrů před 1. červencem 2012, lze tuto dobu omezit na tři roky.
2. Informace shromážděné elektronickým systémem jsou v něm uchovávány způsobem, který je v něm umožňuje vyhledat a dále zpracovávat v reakci na žádost o informace podle článku 8.
Článek 22
Provádění
Komise přijme prováděcí akty, jež stanoví:
a)
technické údaje týkající se automatické aktualizace databází uvedených v čl. 19 odst. 1 a centrálního registru uvedeného v čl. 19 odst. 4;
b)
pravidla a postupy týkající se přístupu k informacím a jejich oprav podle čl. 20 odst. 1.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 35 odst. 2.
KAPITOLA V
SPOLEČNÉ PODMÍNKY POSKYTOVÁNÍ POMOCI
Článek 23
Jazykový režim
Žádosti o pomoc včetně žádostí o doručení a připojené dokumenty mohou být vyhotoveny v jakémkoli jazyce, na němž se dožádaný a dožadující orgán dohodnou. Doprovodný překlad do úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků členského státu, v němž má dožádaný orgán sídlo, se vyžaduje pouze tehdy, když dožádaný orgán potřebu překladu odůvodní.
Článek 24
Kvalita služby
1. Komise a členské státy zajistí, aby části elektronického systému, které jsou nezbytné pro výměnu informací popsanou v tomto nařízení, byly provozuschopné, byly náležitě udržovány a dále se vyvíjely.
2. Komise a členské státy uzavřou dohodu o rozsahu služeb a dohodnou se na bezpečnostní politice pro elektronický systém. Dohoda o rozsahu služeb vymezí technickou kvalitu a množství služeb, jež mají Komise a členské státy poskytovat k zajištění bezpečného fungování všech částí elektronického systému a elektronické komunikace a rozdělení povinností týkajících se dalšího vývoje uvedeného systému.
Článek 25
Obecná omezení povinností dožádaného orgánu
1. Dožádaný orgán poskytne dožadujícímu orgánu informace požadované podle tohoto nařízení za předpokladu, že:
a)
dožadující orgán vyčerpal obvyklé zdroje informací, které mohl za daných okolností použít k získání požadovaných informací, aniž by se vystavoval nebezpečí nedosažení požadovaného cíle, a
b)
počet a povaha žádostí o informace, které během určitého období podal dožadující orgán, nepředstavují pro dožádaný orgán nepřiměřenou administrativní zátěž.
2. Toto nařízení neukládá příslušnému orgánu členského státu povinnost provést šetření nebo poskytnout informace, pokud právní předpisy či správní praxe tohoto členského státu tento orgán neopravňují k provedení takovéhoto šetření nebo shromažďování či používání takovýchto informací pro vlastní účely tohoto členského státu.
3. Příslušný orgán členského státu může odmítnout poskytnutí informace, pokud není dožadující členský stát z právních důvodů schopen obdobné informace sám poskytovat.
4. Poskytnutí informací může být odmítnuto, pokud by vedlo k prozrazení obchodního, průmyslového či profesního tajemství nebo obchodního postupu anebo pokud by odporovalo veřejnému pořádku.
5. Dožádaný orgán sdělí dožadujícímu orgánu důvody odmítnutí žádosti o pomoc. Příslušné orgány sdělují Komisi ročně pro statistické účely kategorie důvodů odmítnutí.
6. Odstavce 2, 3 nebo 4 nelze v žádném případě vykládat tak, že dožádanému orgánu umožňují odmítnout poskytnutí informací výhradně z toho důvodu, že tyto informace jsou v držení banky, jiné finanční instituce, určené osoby nebo osoby jednající v zastoupení nebo ve funkci zmocněnce, nebo z toho důvodu, že se týkají vlastnických podílů v právnické osobě.
Článek 26
Výdaje
Členské státy se vzájemně vzdávají všech nároků na náhradu výdajů vzniklých při uplatňování tohoto nařízení, s výjimkou nároků souvisejících s odměnami pro odborníky.
Článek 27
Minimální částka
1. Žádost o pomoc může podléhat určité minimální prahové hodnotě stanovené na základě potenciálně dlužné výše spotřební daně.
2. Komise může přijmout prováděcí akty, jež stanoví prahovou hodnotu podle odstavce 1 tohoto článku.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 35 odst. 2.
Článek 28
Služební tajemství, ochrana údajů a použití informací sdělených podle tohoto nařízení
1. Informace sdělené nebo shromážděné členskými státy podle tohoto nařízení nebo jakékoli informace, k nimž měl úředník či jiný zaměstnanec nebo smluvní dodavatel přístup při plnění svých povinností, podléhají služebnímu tajemství a požívají stejné ochrany jako obdobné informace podle práva členského státu, který tyto informace obdržel.
2. Informace podle odstavce 1 lze použít k těmto účelům:
a)
stanovení vyměřovacího základu pro spotřební daně;
b)
výběr nebo správní kontrola spotřebních daní;
c)
sledování přepravy zboží podléhajícího spotřební dani;
d)
analýza rizik v oblasti spotřebních daní;
e)
šetření v oblasti spotřebních daní;
f)
stanovení jiných daní, cel a poplatků, na něž se vztahuje článek 2 směrnice 2010/24/EU.
Příslušný orgán členského státu, který poskytuje informace, však povolí jejich použití pro jiné účely v členském státě dožadujícího orgánu, pokud právní předpisy členského státu dožádaného orgánu umožňují použití informací pro obdobné účely v tomto členském státě.
Pokud to povoluje vnitrostátní právo a aniž je dotčen čl. 1 odst. 2, mohou být informace uvedené v odstavci 1 tohoto článku použity v souvislosti se soudními či správními řízeními, která mohou vést k uložení sankcí za porušení daňových právních předpisů, aniž jsou dotčena pravidla upravující práva obžalovaných a svědků v takových řízeních.
3. Pokud se dožadující orgán domnívá, že informace, které obdržel od dožádaného orgánu, mohou být užitečné pro příslušný orgán jiného členského státu, může je tomuto orgánu předat. Uvědomí o tom dožádaný orgán.
Dožádaný orgán může sdělení informací jinému členskému státu podmínit svým předchozím souhlasem.
4. Veškeré zpracovávání osobních údajů členskými státy podle tohoto nařízení podléhá vnitrostátním předpisům provádějícím směrnici 95/46/ES.
Za účelem správného uplatňování tohoto nařízení mohou členské státy omezit rozsah práv a povinností stanovených v článku 10, čl. 11 odst. 1 a článcích 12 a 21 směrnice 95/46/ES v míře nezbytné pro ochranu zájmů uvedených v čl. 13 odst. 1 písm. e) uvedené směrnice. Tato omezení musí být úměrná dotyčnému zájmu.
Článek 29
Přístup k informacím na základě povolení Komise
Osoby řádně zmocněné Komisí mohou mít přístup k informacím podle čl. 28 odst. 4 pouze v rozsahu nezbytném pro péči o síť CCN/CSI a její údržbu a rozvoj a pro provoz centrálního registru.
Tyto osoby jsou povinny zachovávat služební tajemství. Informace, k nimž je umožněn přístup, jsou chráněny jako osobní údaje podle nařízení (ES) č. 45/2001.
Článek 30
Důkazní hodnota získaných informací
Zprávy, výkazy a všechny ostatní dokumenty nebo jejich ověřené opisy či výpisy sdělené příslušným orgánem jednoho členského státu příslušnému orgánu jiného členského státu podle tohoto nařízení mohou příslušné orgány tohoto jiného členského státu použít jako důkazní prostředky stejným způsobem jako obdobné dokumenty, které poskytl jiný orgán tohoto jiného členského státu.
Článek 31
Povinnost spolupracovat
1. Pro účely uplatňování tohoto nařízení učiní členské státy všechna nezbytná opatření, aby:
a)
zajistily účinnou vnitřní koordinaci mezi orgány uvedenými v článcích 3, 4 a 5;
b)
navázaly přímou spolupráci mezi orgány zmocněnými pro účely koordinace podle písmene a) tohoto odstavce;
c)
zajistily plynulé fungování systému výměny informací stanoveného tímto nařízením.
2. Komise neprodleně sdělí příslušnému orgánu každého členského státu všechny informace potřebné k zajištění správného uplatňování právních předpisů o spotřebních daních, které sama obdrží a které je schopna poskytnout.
Článek 32
Vztahy se třetími zeměmi
1. Pokud příslušný orgán členského státu obdrží informace od třetí země, může je předat příslušným orgánům těch členských států, které by o ně mohly mít zájem, a zejména příslušným orgánům, které o ně požádají, pokud to ujednání o pomoci uzavřená s dotyčnou třetí zemí povolují. Takové informace mohou být předány rovněž Komisi, je-li to v zájmu Unie, a to pro účely tohoto nařízení.
2. Pokud se dotčená třetí země právně zavázala poskytnout pomoc nezbytnou ke shromáždění důkazů o protiprávní povaze operací, které se jeví být v rozporu s právními předpisy o spotřebních daních, může příslušný orgán členského státu informace získané podle tohoto nařízení této třetí zemi sdělit v souladu s vnitrostátním právem daného členského státu upravujícím předávání osobních údajů třetím zemím, pro účely správného uplatňování spotřebních daní nebo obdobných daní, poplatků a cel platných ve třetí zemi, se souhlasem příslušných orgánů, které tyto informace poskytly, v souladu s jejich vnitrostátním právem.
Článek 33
Poskytování pomoci hospodářským subjektům
1. Jestliže odesílatel zboží podléhajícího spotřební dani neobdrží oznámení o přijetí zboží podle čl. 24 odst. 4 směrnice 2008/118/ES, oznámení o vývozu zboží uvedené v čl. 25 odst. 3 zmíněné směrnice nebo, v situacích uvedených v čl. 33 odst. 1 uvedené směrnice, kopii průvodního dokladu podle jejího článku 34, mohou mu orgány členského státu, v němž je usazen, poskytnout pomoc.
Poskytnutím této pomoci nejsou dotčeny daňové povinnosti odesílatele, jemuž je pomoc poskytnuta.
2. Pokud členský stát poskytuje pomoc podle odstavce 1 tohoto článku a považuje za nezbytné získat informace od jiného členského státu, vyžádá si je v souladu s článkem 8. Tento jiný členský stát může odmítnout obstarat požadované informace, jestliže odesílatel nevyužil k získání důkazu o ukončení přepravy zboží podléhajícího spotřební dani uskutečňované mezi členskými státy všechny dostupné prostředky.
KAPITOLA VI
HODNOCENÍ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 34
Vyhodnocení opatření, sběr provozních statistik a podávání zpráv
1. Členské státy a Komise prověřují a vyhodnocují uplatňování tohoto nařízení. Za tímto účelem Komise pravidelně shrnuje zkušenosti členských států s cílem zlepšit fungování systému zřízeného tímto nařízením.
2. Členské státy sdělí Komisi veškeré dostupné informace:
a)
o svých zkušenostech s uplatňováním tohoto nařízení, včetně statistických údajů potřebných pro hodnocení;
b)
o metodách či praktikách, které jsou skutečně používány nebo u kterých je podezření, že jsou používány k obcházení právních předpisů o spotřebních daních, pokud tyto metody nebo praktiky odhalují nedostatky nebo mezery ve fungování postupů stanovených v tomto nařízení.
Pro vyhodnocení účinnosti tohoto systému správní spolupráce při vymáhání dodržování právních předpisů o spotřebních daních a v boji proti únikům a podvodům v souvislosti se spotřebními daněmi mohou členské státy Komisi sdělit jakékoli jiné dostupné informace než informace podle prvního pododstavce.
Komise předá informace sdělené členskými státy ostatním dotčeným členským státům.
Povinnost sdělovat informace a statistické údaje nesmí vést k neodůvodněnému zvýšení administrativní zátěže.
3. Komise může pro diagnostické a statistické účely získávat informace ze zpráv přímo vytvořených elektronickým systémem s výhradou článku 28.
4. Informace sdělené členskými státy nebo získané Komisí ze zpráv pro účely odstavců 1, 2 a 3 nesmějí obsahovat individuální ani osobní údaje.
5. Komise přijme prováděcí akty, jež stanoví pro účely tohoto článku příslušné statistické údaje sdělované členskými státy, informace, jež má Komise získávat ze zpráv, a statistické zprávy, jež mají vyhotovovat Komise a členské státy.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 35 odst. 2.
Článek 35
Výbor pro spotřební daně
1. Komisi je nápomocen Výbor pro spotřební daně zřízený čl. 43 odst. 1 směrnice 2008/118/ES. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 36
Zrušení nařízení (ES) č. 2073/2004
Nařízení (ES) č. 2073/2004 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze tohoto nařízení.
Článek 37
Podávání zpráv Evropskému parlamentu a Radě
Každých pět let ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování tohoto nařízení, založenou zejména na informacích poskytnutých členskými státy.
Článek 38
Dvoustranná ujednání
Pokud příslušné orgány uzavřou ujednání o dvoustranných záležitostech spadajících do oblasti působnosti tohoto nařízení, s výjimkou ujednání týkajících se jednotlivých případů, uvědomí o tom neprodleně Komisi. Komise o tom následně uvědomí příslušné orgány ostatních členských států.
Článek 39
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. července 2012.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 2. května 2012.
TARYBOS REGLAMENTAS (ES) Nr. 389/2012
2012 m. gegužės 2 d.
dėl administracinio bendradarbiavimo akcizų srityje ir panaikinantis Reglamentą (EB) Nr. 2073/2004
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 113 straipsnį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (1),
atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (2),
laikydamasi specialios teisėkūros procedūros,
kadangi:
(1)
2004 m. lapkričio 16 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2073/2004 dėl administracinio bendradarbiavimo akcizų srityje (3) numatoma bendra sistema, pagal kurią valstybės narės padeda viena kitai ir bendradarbiauja su Komisija, kad būtų užtikrintas tinkamas teisės aktų, susijusių su akcizais, taikymas ir kovojama su akcizų vengimu bei jo nulemtu vidaus rinkos iškraipymu. Atsižvelgiant į sukauptą patirtį ir paskutinius įvykius, reikia padaryti keletą to reglamento pakeitimų. Atsižvelgiant į reikiamų pakeitimų skaičių, dėl aiškumo reglamentą reikėtų pakeisti;
(2)
siekiant sukurti vidaus rinką ir toliau reikalinga administracinio bendradarbiavimo akcizų srityje sistema, apimanti visus teisės aktų, susijusių su akcizų taikymu 2008 m. gruodžio 16 d. Tarybos direktyvos 2008/118/EB dėl bendros akcizų tvarkos (4) 1 straipsnyje nurodytiems produktams, aspektus;
(3)
siekiant veiksmingumo, greitumo ir kuo mažesnių sąnaudų, labai svarbu, kad keičiantis informacija būtų sustiprintas elektroninių priemonių vaidmuo. Siekiant, kad informacijos prašymai būtų nagrinėjami greičiau, ir atsižvelgiant į tai, kad kai kurie prašymai dažnai kartojasi, ir į Sąjungos kalbų įvairovę, svarbu užtikrinti, kad platesniu mastu būtų naudojamos tipinės keitimosi informacija formos. Šiuos reikalavimus geriausiai galima įvykdyti sistemingiau naudojant kompiuterizuotą sistemą, įdiegtą 2003 m. birželio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimu Nr. 1152/2003/EB dėl akcizais apmokestinamų produktų judėjimo ir priežiūros kompiuterizavimo (5). Dabar pagal tą sistemą suteikiama daugiau galimybių negu tuomet, kai įsigaliojo Reglamentas (EB) Nr. 2073/2004, ir ši sistema bus toliau plėtojama. Todėl valstybės narės turėtų ja naudotis, kai tik gali;
(4)
siekiant susidaryti teisingą nuomonę apie tam tikrų asmenų su akcizais susijusius reikalus, reikia labai dideliu mastu keistis informacija akcizų klausimais, tačiau valstybės narės negali savo nuožiūra vykdyti „atsitiktinės paieškos“ arba prašyti informacijos, kuri greičiausiai nėra susijusi su atitinkamo asmens arba nustatomos grupės arba kategorijos asmenų akcizų reikalais;
(5)
siekiant tinkamai koordinuoti informacijos srautus, būtina laikytis Reglamento (EB) Nr. 2073/2004 nuostatų dėl vieno ryšių punkto kiekvienoje valstybėje narėje. Kadangi siekiant veiksmingumo gali reikėti daugiau tiesioginių valstybių narių institucijų ir pareigūnų ryšių, taip pat reikėtų laikytis ir nuostatų dėl įgaliojimų perdavimo ir kompetentingų pareigūnų skyrimo;
(6)
kad būtų galima laiku gauti reikiamą informaciją, reikėtų laikytis Reglamento (EB) Nr. 2073/2004 nuostatų, pagal kurias reikalaujama, kad institucija, į kurią kreipiamasi, kuo greičiau ir ne vėliau kaip per nurodytą terminą imtųsi veiksmų. Vis dėlto terminas informacijai, kurią jau turi valstybė narė, į kurią kreipiamasi, pateikti turėtų būti trumpesnis nei standartinis terminas;
(7)
siekiant užtikrinti veiksmingą su tarpvalstybiniu judėjimu susijusios akcizų tvarkos stebėseną, būtina ir toliau numatyti galimybę, kad vykdydamos administracinį bendradarbiavimą valstybės narės galėtų atlikti vienalaikius patikrinimus ir kad vienos valstybės narės pareigūnai galėtų būti kitos valstybės narės teritorijoje;
(8)
sunkumus, susijusius su pranešimu apie administracinius sprendimus ir priemones tarpvalstybiniu mastu, reikėtų ir toliau spręsti laikantis su šiais klausimais susijusių Reglamento (EB) Nr. 2073/2004 nuostatų;
(9)
siekiant veiksmingai kovoti su sukčiavimu, reikėtų laikytis nuostatų dėl keitimosi informacija be išankstinio prašymo. Kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos taip keistis informacija, turėtų būti nurodyta, kurių kategorijų informacija keistis būtų privaloma;
(10)
valstybės narės turėtų ir toliau galėti neprivalomai keistis informacija, kuri reikalinga, kad būtų užtikrintas tinkamas teisės aktų, susijusių su akcizais, taikymas, jeigu ši informacija nėra tų kategorijų informacija, kuria keičiamasi automatiškai;
(11)
grįžtamoji informacija yra tinkama priemonė užtikrinti nuolatinį informacijos, kuria keičiamasi, kokybės gerinimą. Todėl reikėtų sukurti grįžtamosios informacijos teikimo sistemą;
(12)
kad tinkamai veiktų akcizų sistema ir būtų kovojama su sukčiavimu, būtina, kad valstybės narės elektroniniu būdu saugotų tam tikrus specialius duomenis apie ūkinės veiklos vykdytojų ir akcizais apmokestinamų prekių sandėlių leidimus. Tai leidžia valstybėms narėms greitai keistis tokiais duomenimis ir turėti automatinę prieigą prie informacijos. Tai galima pasiekti naudojantis nacionalinėse kompiuterizuotose akcizų sistemose jau turima informacija, plėtojant rizikos analizę, kuri pagerina nacionaliniu mastu turimą informaciją apie akcizais apmokestinamus ūkinės veiklos vykdytojus ir jų prekių, kurioms taikomas akcizas, judėjimą Sąjungoje, taip pat įtraukiant įvairią informaciją apie apmokestinamuosius asmenis ir jų sandorius. Kadangi įvairiose valstybėse narėse skiriasi akcizų nustatymo ar susigrąžinimo procedūra, taip pat senaties terminai ir kiti terminai, siekiant užtikrinti veiksmingą tarpusavio pagalbą tarpvalstybinėse situacijose taikant teisės aktus dėl akcizų, būtina nustatyti minimalų laikotarpį, kurį kiekviena valstybė narė turėtų saugoti tą informaciją;
(13)
kad elektroninėse duomenų bazėse saugoma informacija būtų patikima, reikėtų nustatyti, kad ji būtų nuolat atnaujinama;
(14)
ūkinės veiklos vykdytojai turėtų galėti greitai atlikti reikiamus patikrinimus akcizais apmokestinamoms prekėms gabenti. Jiems būtų suteikta galimybė iš Komisijos valdomo centrinio registro, kurio informacija kaupiama iš nacionalinių duomenų bazių, elektroniniu būdu gauti akcizo numerių galiojimo patvirtinimą;
(15)
nacionalinės bankų paslapties taisyklės galėtų trukdyti veiksmingai taikyti šiame reglamente numatytas priemones. Todėl valstybėms narėms neturėtų būti suteikta teisė atsisakyti suteikti informaciją vien tik tokių taisyklių pagrindu;
(16)
šiuo reglamentu neturėtų būti daromas poveikis kitoms Sąjungos lygiu patvirtintoms priemonėms, kuriomis prisidedama prie kovos su pažeidimais ir sukčiavimu akcizų srityje, tačiau juo šios priemonės turėtų būti papildytos;
(17)
siekiant aiškumo, šiame reglamente naudinga patvirtinti, kad tais atvejais, kai informacija ar dokumentai gaunami teisminei institucijai suteikus leidimą arba pateikus prašymą, ši informacija ar dokumentai perduodami kitos valstybės narės kompetentingai valdžios institucijai teisminės institucijos leidimu, jei toks leidimas reikalingas pagal perduodančiosios valstybės narės teisę;
(18)
1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (6) reglamentuojamas valstybių narių atliekamas asmens duomenų tvarkymas įgyvendinant šį reglamentą. 2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo (7) reglamentuojamas Komisijos atliekamas asmens duomenų tvarkymas pagal šį reglamentą;
(19)
keitimasis informacija su trečiosiomis šalimis įrodė, kad tai buvo naudinga teisės aktų, susijusių su akcizais, teisingam taikymui ir tai turėtų būti toliau tęsiama. Direktyva 95/46/EB nustato informacijos perdavimo trečiosioms šalims konkrečias sąlygas, kurių valstybės narės privalo laikytis;
(20)
siekiant veiksmingai taikyti šį reglamentą, gali reikėti apriboti tam tikrų teisių ir įsipareigojimų, nustatytų Direktyvoje 95/46/EB, ypač jos 10 straipsnyje, 11 straipsnio 1 dalyje, 12 ir 21 straipsniuose apibrėžtų teisių, taikymo sritį, kad būtų apsaugoti valstybių narių svarbūs ekonominiai ir finansiniai interesai, atsižvelgiant į galimą valstybių narių pajamų netekimą ir didelę šiame reglamente nurodytos informacijos svarbą veiksmingai kovai su sukčiavimu. Atsižvelgiant į tai, kad tais atvejais, kai įtariami mokestiniai pažeidimai ar sukčiavimas, reikia išsaugoti įrodymus ir užkirsti kelią trukdymui tinkamai įvertinti, kaip laikomasi teisės aktų, susijusių su akcizais, keičiantis asmens duomenimis pagal šį reglamentą galėtų prireikti apriboti su informacijos teikimu, prieiga prie duomenų ir tvarkymo operacijų viešinimu susijusias duomenų valdytojo pareigas ir duomenų subjekto teises. Valstybės narės turėtų būti įpareigotos taikyti tokius apribojimus, jeigu jie būtini ir proporcingi;
(21)
kad būtų užtikrintos vienodos tam tikrų šio reglamento straipsnių įgyvendinimo sąlygos ir kad būtų apibrėžtos pagrindinės duomenų, kuriais pagal šį reglamentą gali keistis valstybės narės, kategorijos, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai. Šie įgaliojimai turėtų būti vykdomi laikantis 2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 182/2011, kuriuo nustatomos valstybių narių vykdomos Komisijos naudojimosi įgyvendinimo įgaliojimais kontrolės mechanizmų taisyklės ir bendrieji principai (8);
(22)
priimant šiuos įgyvendinimo aktus, reikėtų taikyti nagrinėjimo procedūrą, atsižvelgiant į tai, kad tie teisės aktai yra bendrojo pobūdžio priemonės, kaip nustatyta Reglamento (ES) Nr. 182/2011 2 straipsnio 2 dalies a punkte;
(23)
būtina stebėti ir įvertinti šio reglamento veikimą. Todėl reikėtų numatyti, kad valstybės narės rinktų statistinius duomenis ir kitą informaciją ir kad Komisija reguliariai rengtų ataskaitas;
(24)
šio reglamento tikslo, t. y. supaprastinti ir sustiprinti valstybių narių administracinį bendradarbiavimą, kuriam pasiekti reikia suderinto požiūrio, valstybės narės negali deramai pasiekti ir dėl reikalaujamo vienodumo ir veiksmingumo to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti;
(25)
šiame reglamente gerbiamos pagrindinės teisės ir laikomasi principų, pripažintų Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje, ypač teisė į asmens duomenų apsaugą (8 straipsnis). Atsižvelgiant į šiuo reglamentu nustatytus apribojimus, tvarkant tokius duomenis šio reglamento įgyvendinimo metu neviršijama to, kas būtina ir proporcinga siekiant apsaugoti teisėtus valstybių narių fiskalinius interesus;
(26)
Reglamentas (EB) Nr. 2073/2004 turėtų būti panaikintas;
(27)
buvo pasikonsultuota su Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnu ir buvo pateikta nuomonė (9),
PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ:
I SKYRIUS
BENDROSIOS NUOSTATOS
1 straipsnis
Dalykas ir taikymo sritis
1. Šiuo reglamentu nustatomos sąlygos, kuriomis valstybių narių valdžios institucijos, kompetentingos taikyti teisės aktus, susijusius su akcizais, turi bendradarbiauti tarpusavyje ir su Komisija, kad būtų užtikrintas tų teisės aktų laikymasis. Tuo tikslu reglamente nustatytos taisyklės ir procedūros, kuriomis remdamosi valstybių narių kompetentingos valdžios institucijos galėtų bendradarbiauti ir keistis informacija elektroninėmis priemonėmis arba kitais būdais - tai būtina, siekiant užtikrinti tinkamą teisės aktų, susijusių su akcizais, taikymą.
2. Šis reglamentas neturi poveikio tarpusavio pagalbos baudžiamosiose bylose taisyklių taikymui valstybėse narėse.
3. Jis neturi poveikio bet kokių platesnio masto tarpusavio pagalbos įsipareigojimų, kylančių iš kitų teisinių dokumentų, įskaitant dvišalius ar daugiašalius susitarimus, vykdymui.
2 straipsnis
Apibrėžtys
Šiame reglamente:
1) kompetentinga valdžios institucija- institucija, paskirta pagal 3 straipsnio 1 dalį;
2) besikreipiančioji institucija- valstybės narės centrinė su akcizais susijusių ryšių įstaiga arba bet kuris valstybės narės ryšių skyrius arba kompetentingas pareigūnas, kurie prašo pagalbos kompetentingos valdžios institucijos vardu;
3) institucija, į kurią kreipiamasi,- valstybės narės centrinė su akcizais susijusių ryšių įstaiga arba bet kuris ryšių skyrius arba kompetentingas pareigūnas, kurie gauna pagalbos prašymą kompetentingos valdžios institucijos vardu;
4) akcizų įstaiga- bet kuri įstaiga, kurioje galima atlikti akcizų taisyklėmis nustatytus formalumus;
5) su įvykiu susijęs automatinis keitimasis informacija- sisteminis iš anksto nustatytos formos informacijos, susijusios su konkrečiu įvykiu, perdavimas be išankstinio prašymo, kai tokia informacija gaunama, išskyrus Direktyvos 2008/118/EB 21 straipsnyje numatytą keitimąsi informacija;
6) reguliarus automatinis keitimasis informacija- sisteminis iš anksto nustatytos formos informacijos perdavimas be išankstinio prašymo, vykdomas iš anksto nustatytais reguliariais intervalais;
7) spontaniškas keitimasis informacija- 5 ar 6 punktuose arba Direktyvos 2008/118/EB 21 straipsnyje nenumatytas informacijos perdavimas be išankstinio prašymo kitai valstybei narei;
8) kompiuterizuota sistema- 2003 m. birželio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimu Nr. 1152/2003/EB dėl akcizais apmokestinamų produktų judėjimo ir priežiūros kompiuterizavimo (10) nustatyta akcizais apmokestinamų prekių judėjimo ir stebėjimo kompiuterizuota sistema;
9) asmuo- fizinis asmuo, juridinis asmuo, asmenų susivienijimas, kuris nėra juridinis asmuo, tačiau pagal Sąjungos arba nacionalinę teisę pripažįstamas galinčiu atlikti teisinius veiksmus ir bet kokio pobūdžio ir formos juridinė struktūra, turinti juridinio asmens statusą ar jo neturinti;
10) ūkinės veiklos vykdytojas- asmuo, kuris užsiimdamas savo verslu vykdo veiklą, kuriai taikomi teisės aktai, susiję su akcizais, turėdamas tam leidimą arba jo neturėdamas;
11) elektroninės priemonės- elektroninės bet kokios rūšies įrangos, kuria tvarkomi (įskaitant perdavimą ir sumažinimą) ir kurioje laikomi duomenys, taip pat 8 punkte apibrėžtos kompiuterizuotos sistemos naudojimas;
12) akcizo numeris- identifikacinis numeris, kurį akcizų tikslais valstybės narės suteikia 19 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose nurodytų ūkinės veiklos vykdytojų ir patalpų įrašams;
13) akcizais apmokestinamų prekių gabenimas Sąjungoje- akcizais apmokestinamų prekių, kurioms pritaikytas akcizų mokėjimo atidėjimo režimas, gabenimas iš vienos į kitą ar daugiau valstybių narių, kaip apibrėžta Direktyvos 2008/118/EB IV skyriuje, arba akcizais apmokestinamų prekių gabenimas iš vienos į kitą ar daugiau valstybių narių po išleidimo vartoti, kaip apibrėžta Direktyvos 2008/118/EB V skyriaus 2 skirsnyje;
14) administracinis tyrimas- bet kuri kontrolė, patikrinimas ar kitas veiksmas, kurių valdžios institucijos, kompetentingos taikyti teisės aktus, susijusius su akcizais, imasi vykdydamos savo pareigas, kad užtikrintų tinkamą tų teisės aktų taikymą;
15) CCN / CSI tinklas- Sąjungos sukurta bendra platforma, pagrįsta bendru ryšio tinklu (CCN) ir bendra sistemos sąsaja (CSI), kad būtų užtikrinti visi kompetentingų valdžios institucijų elektroninėmis priemonėmis perduodami su muitais ir mokesčiais susiję duomenys;
16) akcizai- Direktyvos 2008/118/EB 1 straipsnio 1 dalyje nurodyti mokesčiai;
17) tarpusavio administracinės pagalbos dokumentas- kompiuterizuotoje sistemoje parengtas dokumentas, naudojamas keistis informacija pagal 8, 15 arba 16 straipsnius, taip pat informacija apie tolesnius veiksmus pagal 8 arba 16 straipsnius;
18) atsarginis tarpusavio administracinės pagalbos dokumentas- popierinis dokumentas, naudojamas keistis informacija pagal 8 arba 15 straipsnius, jeigu nebūtų galimybės naudotis kompiuterizuota sistema;
19) vienalaikis patikrinimas- ūkinės veiklos vykdytojo arba susijusių asmenų padėties, susijusios su teisės aktais akcizų taikymo srityje koordinuotos patikros, kurias organizuoja ir jose dalyvauja dvi arba daugiau valstybių narių, turinčių bendrų ar papildomųjų interesų.
3 straipsnis
Kompetentingos valdžios institucijos
1. Kiekviena valstybė narė paskiria kompetentingą valdžios instituciją, kurios vardu bus taikomas šis reglamentas. Ji nedelsdama praneša Komisijai apie šį paskyrimą ir bet kokius tolesnius susijusius pokyčius.
2. Komisija pateikia kompetentingų valdžios institucijų sąrašą ir šią informaciją skelbia Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
4 straipsnis
Centrinės su akcizais susijusių ryšių įstaigos ir ryšių skyriai
1. Kiekvienos valstybės narės kompetentinga valdžios institucija paskiria centrinę su akcizais susijusių ryšių įstaigą, kuriai pavedama pagrindinė atsakomybė už ryšius su kitomis valstybėmis narėmis administracinio bendradarbiavimo srityje teisės aktų, susijusių su akcizais, atžvilgiu. Apie tai ji praneša Komisijai ir kitų valstybių narių kompetentingoms valdžios institucijoms.
Taikant šį reglamentą, centrinė su akcizais susijusių ryšių įstaiga taip pat gali būti paskirta atsakinga už ryšių palaikymą su Komisija.
2. Kiekvienos valstybės narės kompetentinga valdžios institucija gali paskirti ryšių skyrius, išskyrus centrinę su akcizais susijusių ryšių įstaigą, kuriems pagal jų nacionalinės teisės aktus ar strategiją suteikta kompetencija tiesiogiai keistis informacija pagal šį reglamentą.
Centrinė su akcizais susijusių ryšių įstaiga užtikrina, kad šių skyrių sąrašas būtų atnaujinamas bei pateikiamas kitų susijusių valstybių narių centrinėms su akcizais susijusių ryšių įstaigoms.
5 straipsnis
Kompetentingi pareigūnai
1. Kiekvienos valstybės narės kompetentinga valdžios institucija valstybės narės nustatytomis sąlygomis gali paskirti kompetentingus pareigūnus, kurie gali tiesiogiai keistis informacija pagal šį reglamentą.
Kompetentinga valdžios institucija gali riboti tokio paskyrimo mastą.
Centrinė su akcizais susijusių ryšių įstaiga yra atsakinga už kompetentingų pareigūnų sąrašo atnaujinimą bei jo pateikimą kitų susijusių valstybių narių centrinėms su akcizais susijusių ryšių įstaigoms.
2. Pareigūnai, kurie keičiasi informacija pagal 12 ir 13 straipsnius, tų straipsnių tikslais laikomi kompetentingais pareigūnais, laikantis kompetentingų valdžios institucijų nustatytų sąlygų.
6 straipsnis
Centrinių su akcizais susijusių ryšių įstaigų, ryšių skyrių ir kompetentingų pareigūnų įsipareigojimai
1. Centrinės su akcizais susijusių ryšių įstaigos pagrindinė atsakomybė - valstybių narių tarpusavio keitimasis informacija apie akcizais apmokestinamų prekių gabenimą, visų pirma pagrindinė jos atsakomybė yra užtikrinti:
a)
keitimąsi informacija pagal 8 straipsnį;
b)
pranešimų apie administracinius sprendimus ir priemones, kurių valstybės narės prašo pagal 14 straipsnį, perdavimą;
c)
privalomą keitimąsi informacija pagal 15 straipsnį;
d)
neprivalomą spontanišką keitimąsi informacija pagal 16 straipsnį;
e)
tolesnių veiksmų grįžtamosios informacijos teikimą pagal 8 straipsnio 5 dalį ir 16 straipsnio 2 dalį;
f)
keitimąsi informacija, laikoma 19 straipsnyje nurodytoje elektroninėje duomenų bazėje;
g)
statistinių duomenų ir kitos informacijos teikimą pagal 34 straipsnį.
2. Kai ryšių skyriai ar kompetentingi pareigūnai pateikia arba gauna pagalbos prašymus ar atsako į tokius pagalbos prašymus, jie praneša apie tai savo valstybės narės centrinei su akcizais susijusių ryšių įstaigai, laikydamiesi jos nustatytų sąlygų.
3. Kai ryšių skyrius ar kompetentingas pareigūnas gauna pagalbos prašymą, kurio vykdymui reikia imtis veiksmų už jo teritorijos ar veiklos ribų, jis nedelsdamas perduoda tokį prašymą savo valstybės narės centrinei su akcizais susijusių ryšių įstaigai ir kompetentingam atsakingo ryšių skyriaus pareigūnui bei praneša apie tai besikreipiančiajai institucijai. Tokiu atveju 11 straipsnyje nustatyti terminai pradeda galioti kitą dieną, einančią po tos dienos, kurią pagalbos prašymas buvo nusiųstas centrinei su akcizais susijusių ryšių įstaigai ir kompetentingam atsakingo ryšių skyriaus pareigūnui, tačiau ne vėliau kaip praėjus vienai savaitei po to, kai buvo gautas prašymas, kaip nurodyta šios dalies pirmame sakinyje.
7 straipsnis
Informacija arba dokumentai, gauti teisminei institucijai suteikus leidimą arba pateikus prašymą
1. Informacija ar dokumentai, kuriuos kompetentinga valdžios institucija gavo teisminei institucijai suteikus leidimą arba pateikus prašymą, kitos valstybės narės kompetentingai valdžios institucijai perduodami teisminei institucijai suteikus išankstinį leidimą, jei tokį leidimą suteikti reikalaujama pagal nacionalinę teisę.
2. Jei paprašius pateikti informacijos teisminė institucija atsisako suteikti tokį leidimą institucijai, į kurią kreipiamasi, pastaroji apie tai informuoja besikreipiančiąją instituciją pagal 25 straipsnio 5 dalį.
II SKYRIUS
BENDRADARBIAVIMAS PAGAL PRAŠYMĄ
8 straipsnis
Institucijos, į kurią kreipiamasi, bendrosios pareigos
1. Besikreipiančiosios institucijos prašymu institucija, į kurią kreipiamasi, perduoda informaciją, būtiną tinkamam teisės aktų, susijusių su akcizais, taikymui užtikrinti, įskaitant visą informaciją, susijusią su konkrečiu atveju arba konkrečiais atvejais, ypač susijusią su akcizais apmokestinamų prekių gabenimu Sąjungoje.
2. Norėdama perduoti 1 dalyje nurodytą informaciją, institucija, į kurią kreipiamasi, atlieka visus administracinius tyrimus, reikalingus tokiai informacijai gauti.
3. 1 dalyje nurodytame prašyme gali būti pateiktas motyvuotas prašymas atlikti konkretų administracinį tyrimą. Jeigu institucija, į kurią kreipiamasi, nusprendžia, kad administracinis tyrimas nėra būtinas, ji nedelsdama praneša besikreipiančiajai institucijai apie tokio sprendimo priežastis.
4. Siekdama gauti prašomą informaciją arba atlikti prašomą administracinį tyrimą, institucija, į kurią kreipiamasi, ar administracinė institucija, kuriai buvo perduotas prašymas, veikia taip, kaip veiktų savo iniciatyva arba savo valstybės narės kitos institucijos prašymu.
5. Institucija, į kurią kreipiamasi, gali prašyti besikreipiančiosios institucijos pateikti tolesnių veiksmų, kurių, remdamasi pateikta informacija, ėmėsi besikreipiančioji valstybė narė, grįžtamąją informaciją. Kai toks prašymas pateikiamas, besikreipiančioji institucija, nedarydama poveikio jos valstybėje narėje taikomų slaptumo ir duomenų apsaugos taisyklėms, kuo greičiau siunčia tokią grįžtamąją informaciją su sąlyga, kad tuo jai nesudaroma neproporcinga administracinė našta.
9 straipsnis
Prašymo ir atsakymo forma
1. Informacijos ir administracinių tyrimų prašymais pagal 8 straipsnį ir atsakymais į tokius prašymus keičiamasi naudojantis tarpusavio administracinės pagalbos dokumentu, atsižvelgiant į šio straipsnio 4 dalį.
Jeigu nėra galimybės naudotis kompiuterizuota sistema, vietoj tarpusavio administracinės pagalbos dokumento naudojamas atsarginis tarpusavio administracinės pagalbos dokumentas.
2. Komisija priima įgyvendinimo aktus, siekdama nustatyti:
a)
tarpusavio administracinės pagalbos dokumentų struktūrą ir turinį;
b)
taisykles ir procedūras, susijusias su keitimusi tarpusavio administracinės pagalbos dokumentais;
c)
atsarginio tarpusavio administracinės pagalbos dokumento pavyzdį ir turinį;
d)
taisykles ir procedūras, susijusias su atsarginio tarpusavio administracinės pagalbos dokumento naudojimu.
Komisija taip pat gali priimti įgyvendinimo aktus, kad nustatytų 8 straipsnio 5 dalyje nurodytos grįžtamosios informacijos struktūrą ir turinį.
Tokie įgyvendinimo aktai priimami pagal 35 straipsnio 2 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą.
3. Kiekviena valstybė narė nustato atvejus, kai galima laikyti, jog nėra galimybės naudotis kompiuterizuota sistema.
4. Jeigu tarpusavio administracinės pagalbos dokumentą naudoti nepraktiška, išimtiniais atvejais keistis pranešimais visiškai arba iš dalies galima kitomis priemonėmis. Tokiais atvejais su pranešimu pateikiamas paaiškinimas, kodėl buvo nepraktiška naudoti tarpusavio administracinės pagalbos dokumentą.
10 straipsnis
Dokumentų teikimas
1. Bet kokio turinio dokumentai, teiktini pagal 8 straipsnį, pridedami prie 9 straipsnio 1 dalyje nurodyto tarpusavio administracinės pagalbos dokumento.
Vis dėlto, jeigu tai neįmanoma arba nepraktiška, dokumentai teikiami elektroninėmis priemonėmis arba kitais būdais.
2. Institucija, į kurią kreipiamasi, privalo pateikti dokumentų originalus tik tuomet, kai tokių dokumentų reikia besikreipiančiosios institucijos siekiamu tikslu ir kai jų pateikimas neprieštarauja institucijos, į kurią kreipiamasi, valstybėje narėje taikomoms nuostatoms.
11 straipsnis
Terminai
1. Institucija, į kurią kreipiamasi, 8 straipsnyje nurodytą informaciją pateikia kuo greičiau ir ne vėliau kaip per tris mėnesius nuo prašymo gavimo dienos.
Tačiau jeigu institucija, į kurią kreipiamasi, jau turi tokią informaciją, terminas jai pateikti yra vienas mėnuo.
2. Kai kuriais konkrečiais atvejais institucija, į kurią kreipiamasi, ir besikreipiančioji institucija gali susitarti dėl kitų terminų, negu numatytieji 1 dalyje.
3. Jeigu institucija, į kurią kreipiamasi, negali įvykdyti prašymo iki 1 dalyje nustatyto termino, per vieną mėnesį ji apie tai praneša besikreipiančiajai institucijai, naudodama tarpusavio administracinės pagalbos dokumentą, ir nurodo priežastis, kodėl ji to negali padaryti, taip pat nurodo, kada ji galės įvykdyti prašymą.
12 straipsnis
Kitų valstybių narių pareigūnų dalyvavimas administraciniuose tyrimuose
1. Besikreipiančiosios institucijos ir institucijos, į kurią kreipiamasi, susitarimu bei vadovaujantis pastarosios nustatyta tvarka, besikreipiančiosios institucijos įgalioti pareigūnai gali būti valstybės narės, į kurią kreipiamasi, administracinės institucijos patalpose arba kitoje vietoje, kur tos institucijos atlieka savo pareigas, kad būtų galima keistis informacija, būtina tinkamam teisės aktų, susijusių su akcizais, taikymui užtikrinti.
Jeigu prašoma informacija yra dokumentuose, su kuriais gali susipažinti institucijos, į kurią kreipiamasi, pareigūnai, besikreipiančiosios institucijos pareigūnams duodamos tų dokumentų kopijos.
2. Besikreipiančiosios institucijos ir institucijos, į kurią kreipiamasi, susitarimu ir pastarosios institucijos nustatyta tvarka besikreipiančiosios institucijos paskirti pareigūnai gali dalyvauti valstybės narės, į kurią kreipiamasi, teritorijoje atliekamuose administraciniuose tyrimuose, kad būtų galima keistis informacija, būtina tinkamam teisės aktų, susijusių su akcizais, taikymui užtikrinti.
Jeigu taip susitariama, besikreipiančiosios institucijos pareigūnai gali būti tose pačiose patalpose ir susipažinti su tais pačiais dokumentais, kaip ir institucijos, į kurią kreipiamasi, pareigūnai, per tų pareigūnų tarpininką ir tik administraciniam tyrimui atlikti. Besikreipiančiosios institucijos pareigūnai atlieka tyrimus ar užduoda klausimus tiktai institucijos, į kurią kreipiamasi, pareigūnams sutikus ir jų prižiūrimi. Jie nesinaudoja institucijos, į kurią kreipiamasi, pareigūnams suteiktais tikrinimo įgaliojimais.
3. Besikreipiančiosios institucijos pareigūnai, esantys kitoje valstybėje narėje pagal 1 ir 2 dalis, bet kuriuo metu turi būti pasiruošę pateikti rašytinį įgaliojimą, kuriame nurodyta jų tapatybė ir jų oficialus veiksnumas.
13 straipsnis
Vienalaikiai patikrinimai
1. Siekdamos keistis informacija, būtina tinkamam teisės aktų, susijusių su akcizais, taikymui užtikrinti, dvi ar daugiau valstybių narių, remdamosi rizikos analize, gali susitarti savo teritorijose atlikti vienalaikius vieno ar kelių ūkinės veiklos vykdytojų ar kitų asmenų, dėl kurių jos turi bendrą ar papildomąjį interesą, akcizų mokėjimo patikrinimus, jei jų manymu tokie patikrinimai būtų veiksmingesni už vien tik vienos valstybės narės atliekamą patikrinimą.
2. Siekdama inicijuoti 1 dalyje nurodytą vienalaikį patikrinimą, valstybės narės kompetentinga valdžios institucija pateikia pasiūlymą kitų susijusių valstybių narių kompetentingoms valdžios institucijoms.
Šiame pasiūlyme:
a)
nurodomas vienalaikiams patikrinimams siūlomas atvejis ar atvejai;
b)
atskirai nurodomas kiekvienas asmuo, kurio atžvilgiu ketinama atlikti tokį patikrinimą;
c)
pateikiamos priežastys, pateisinančios bendro patikrinimo būtinybę;
d)
nurodomas terminas, per kurį ketinama atlikti tokius patikrinimus.
3. Kompetentingos valdžios institucijos, gavusios 2 dalyje nurodytą pasiūlymą, pasiūlymą pateikusiai kompetentingai valdžios institucijai patvirtina jų sutikimą dėl dalyvavimo vienalaikiame patikrinime arba praneša jų atsisakymo priežastis kuo skubiau, bet ne vėliau kaip per mėnesį nuo to pasiūlymo gavimo.
4. Kiekviena vienalaikiame patikrinime dalyvaujanti kompetentinga valdžios institucija paskiria atstovą, atsakingą už vienalaikio patikrinimo priežiūrą ir koordinavimą.
5. Atlikusios vienalaikį patikrinimą, kompetentingos valdžios institucijos nedelsdamos praneša kitų valstybių narių centrinėms su akcizais susijusių ryšių įstaigoms apie bet kokius būdus ar praktiką, nustatytus per tokį vienalaikį patikrinimą, kurie buvo naudojami arba įtariama, kad galėjo būti naudojami, siekiant pažeisti teisės aktus, susijusius su akcizais, kai tokia informacija yra ypač svarbi kitoms valstybėms narėms.
14 straipsnis
Prašymas pateikti pranešimą apie administracinius sprendimus ir priemones
1. Besikreipiančiosios institucijos prašymu institucija, į kurią kreipiamasi, laikydamasi taikomų savo valstybės narės taisyklių dėl panašių pranešimų, praneša adresatui apie visus besikreipiančiosios valstybės narės administracinių institucijų priimtus su teisės aktų, susijusių su akcizais, taikymu susijusius sprendimus ir priemones.
2. 1 dalyje nurodytuose prašymuose pateikti pranešimą nurodomas sprendimo arba priemonės, apie kurią turi būti pranešta, dalykas, vardas, pavardė (pavadinimas), adresas ir kita atitinkama informacija, reikalinga adresatui identifikuoti.
3. Institucija, į kurią kreipiamasi, nedelsdama praneša besikreipiančiajai institucijai apie 1 dalyje nurodyto prašymo pateikti pranešimą vykdymą ir nurodo jai pranešimo apie sprendimą ar priemonę perdavimo adresatui datą.
4. Jeigu institucija, į kurią kreipiamasi, negali įvykdyti 1 dalyje nurodyto prašymo pateikti pranešimą, per vieną mėnesį nuo prašymo gavimo dienos ji apie tai raštu praneša besikreipiančiajai institucijai.
Institucija, į kurią kreipiamasi, negali atsisakyti vykdyti tokio prašymo dėl sprendimo ar priemonės, apie kurią turi būti pranešta, turinio.
5. Besikreipiančioji institucija pateikia prašymą pateikti pranešimą pagal šį straipsnį tik tuo atveju, kai ji negali adresatui pateikti pranešimo vadovaudamasi pranešimą apie atitinkamus dokumentus besikreipiančiojoje valstybėje narėje reglamentuojančiomis taisyklėmis, arba kai tokio pranešimo pateikimas sudarytų pernelyg didelių sunkumų.
6. Šis straipsnis netaikomas 2010 m. kovo 16 d. Tarybos direktyvos 2010/24/ES dėl savitarpio pagalbos vykdant reikalavimus, susijusius su mokesčiais, muitais ir kitomis priemonėmis (11), 8 straipsnyje nurodytiems dokumentams.
III SKYRIUS
KEITIMASIS INFORMACIJA BE IŠANKSTINIO PRAŠYMO
15 straipsnis
Privalomas keitimasis informacija
1. Kiekvienos valstybės narės kompetentinga valdžios institucija, be išankstinio prašymo reguliariai keisdamasi informacija arba dėl įvykio automatiškai keisdamasi informacija, toliau nurodytais atvejais pateikia visų kitų atitinkamų valstybių narių kompetentingoms valdžios institucijoms informaciją, būtiną teisingam teisės aktų, susijusių su akcizais, taikymui užtikrinti:
a)
jeigu neatitikimas teisės aktams, susijusiems su akcizais, ar jų pažeidimas įvyko arba įtariama, kad jis įvyko, kitoje valstybėje narėje;
b)
jeigu dėl neatitikimo teisės aktams, susijusiems su akcizais, ar jų pažeidimo, kuris įvyko arba įtariama, kad jis įvyko, vienos valstybės narės teritorijoje, gali būti pasekmių kitoje valstybėje narėje;
c)
jeigu yra rizika, kad kitoje valstybėje narėje bus sukčiaujama akcizų srityje arba jie bus nesumokėti;
d)
jeigu akcizais apmokestinamos prekės, kurioms taikomas akcizų mokėjimo laikino atidėjimo režimas, buvo visiškai sunaikintos arba negrįžtamai prarastos;
e)
jeigu Sąjungoje gabenant akcizais apmokestinamas prekes įvyko išimtinis įvykis, kuris nenumatytas Direktyvoje 2008/118/EB ir kuris gali paveikti ūkinės veiklos vykdytojo mokėtino akcizo apskaičiavimą.
2. Institucija, perdavusi kitai institucijai informaciją pagal 1 dalį, gali prašyti, kad kita institucija pateiktų tolesnių veiksmų, kurių, remdamasi pateikta informacija, ji ėmėsi, grįžtamąją informaciją. Jeigu toks prašymas pateikiamas, kita institucija, nedarydama poveikio jos valstybėje narėje taikytinų slaptumo ir duomenų apsaugos taisyklėms, kuo greičiau pateikia tokią grįžtamąją informaciją su sąlyga, kad tuo jai nebūtų sudaroma neproporcinga administracinė našta.
3. Jeigu 1 dalyje nurodyta informacija yra susijusi su akcizais apmokestinamų prekių gabenimu Sąjungoje, atsižvelgiant į 4 dalį, informacija perduodama naudojant tarpusavio administracinės pagalbos dokumentą.
Vis dėlto jeigu tą dokumentą naudoti yra nepraktiška, išimtiniais atvejais visa informacija arba jos dalimi galima keistis kitomis priemonėmis. Tokiais atvejais prie pranešimo turi būti paaiškinimas, kodėl buvo nepraktiška naudoti tarpusavio administracinės pagalbos dokumentą.
4. Jeigu nėra galimybės naudotis kompiuterizuota sistema, vietoj 3 dalyje nurodyto dokumento naudojamas atsarginis tarpusavio administracinės pagalbos dokumentas.
5. Komisija priima įgyvendinimo aktus, siekdama nustatyti:
a)
tikslias informacijos, kuria keičiamasi pagal 1 dalį, kategorijas, kurios fizinių asmenų atveju apima duomenis, susijusius su jų vardais, pavardėmis, gatvės pavadinimu, namo numeriu, pašto kodu, miestu, valstybe nare, mokesčių mokėtojo ar kitu identifikaciniu numeriu, produkto kodu ar aprašymu, o prireikus - ir kitais susijusiais asmens duomenimis;
b)
reguliaraus keitimosi kiekvienos kategorijos informacija dažnumą ir su įvykiu susijusio keitimosi pagal 1 dalį kiekvienos kategorijos informacija terminus;
c)
tarpusavio administracinės pagalbos dokumentų struktūrą ir turinį;
d)
atsarginio tarpusavio administracinės pagalbos dokumento formą ir turinį;
e)
taisykles ir procedūras, susijusias su keitimusi c ir d punktuose nurodytais dokumentais.
Komisija taip pat gali priimti įgyvendinimo aktus, kad nustatytų atvejus, kai kompetentingos valdžios institucijos gali laikyti, kad nėra galimybės naudotis kompiuterizuota sistema šio straipsnio 4 dalies tikslais.
Tokie įgyvendinimo aktai priimami pagal 35 straipsnio 2 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą.
16 straipsnis
Neprivalomas keitimasis informacija
1. Valstybių narių kompetentingos valdžios institucijos gali spontaniškai keisdamosi informacija perduoti be išankstinio prašymo viena kitai žinomą informaciją, kuri būtina tinkamam teisės aktų, susijusių su akcizais, taikymui užtikrinti ir kurios pasikeitimas nenurodytas 15 straipsnyje.
Šiuo tikslu jos gali naudotis kompiuterizuota sistema, jeigu šia sistema galima tvarkyti tokią informaciją.
2. Institucija, perdavusi kitai institucijai informaciją pagal 1 dalį, gali prašyti, kad kita institucija pateiktų tolesnių veiksmų, kurių, remdamasi pateikta informacija, ji ėmėsi, grįžtamąją informaciją. Jeigu toks prašymas pateikiamas, kita institucija, nedarydama poveikio jos valstybėje narėje taikytinų slaptumo ir duomenų apsaugos taisyklėms, kuo greičiau pateikia tokią grįžtamąją informaciją su sąlyga, kad tuo jai nesudaroma neproporcinga administracinė našta.
3. Komisija priima įgyvendinimo aktus, siekdama nustatyti:
a)
tarpusavio administracinės pagalbos dokumentų struktūrą ir turinį, kad jie apimtų dažniausiai pasitaikančias 1 dalyje nurodytos informacijos rūšis;
b)
taisykles ir procedūras, susijusias su keitimusi tarpusavio administracinės pagalbos dokumentais.
Komisija taip pat gali priimti įgyvendinimo aktus, kad nustatytų 2 dalyje nurodytos grįžtamosios informacijos struktūrą ir turinį.
Tokie įgyvendinimo aktai priimami pagal 35 straipsnio 2 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą.
17 straipsnis
Valstybių narių pareiga sudaryti palankesnes sąlygas keistis informacija be išankstinio prašymo
Valstybės narės imasi būtinų administracinių ir organizacinių priemonių, kad sudarytų palankesnes sąlygas keistis informacija, kaip nustatyta šiame skyriuje.
18 straipsnis
Įsipareigojimų apribojimas
Įgyvendinant šį skyrių, valstybės narės nėra nei įpareigotos nustatyti asmenims naujus įpareigojimus, susijusius su informacijos rinkimu, nei prisiimti neproporcingą administracinę naštą.
IV SKYRIUS
ELEKTRONINĖS INFORMACIJOS APIE ŪKINĖS VEIKLOS VYKDYTOJUS LAIKYMAS IR KEITIMASIS JA
19 straipsnis
Informacijos apie ūkinės veiklos vykdytojų ir akcizais apmokestinamų prekių sandėlių leidimus laikymas ir keitimasis ja
1. Kiekviena valstybė narė turi elektroninę duomenų bazę, kurioje yra tokie registrai:
a)
ūkinės veiklos vykdytojų, priklausančių vienai iš toliau nurodytų kategorijų, registras:
i)
įgaliotų sandėlio savininkų, kaip apibrėžta Direktyvos 2008/118/EB 4 straipsnio 1 punkte;
ii)
registruotų gavėjų, kaip apibrėžta Direktyvos 2008/118/EB 4 straipsnio 9 punkte;
iii)
registruotų siuntėjų, kaip apibrėžta Direktyvos 2008/118/EB 4 straipsnio 10 punkte.
b)
patalpų, kurioms suteiktas apmokestinamų prekių sandėlių statusas, registras, kaip apibrėžta Direktyvos 2008/118/EB 4 straipsnio 11 punkte.
2. 1 dalyje nurodytuose registruose pateikiama ši informacija:
a)
unikalus akcizo numeris, kurį ūkinės veiklos vykdytojui arba patalpoms išdavė kompetentinga valdžios institucija;
b)
ūkinės veiklos vykdytojo vardas, pavardė (pavadinimas) ir adresas arba patalpų pavadinimas ir adresas;
c)
akcizais apmokestinamo produkto kategorija (CAT) ir (arba) akcizais apmokestinamo produkto kodas (EPC), nurodyti 2009 m. liepos 24 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 684/2009, kuriuo įgyvendinamos Tarybos direktyvos 2008/118/EB nuostatos, susijusios su akcizais apmokestinamų prekių, kurioms pritaikytas akcizų mokėjimo laikino atidėjimo režimas, gabenimo kompiuterinėmis procedūromis (12), II priedo produktų, kuriems taikomas leidimas, 11 kodų sąraše;
d)
centrinės su akcizais susijusių ryšių įstaigos arba akcizų įstaigos, kuri gali suteikti tolesnę informaciją, identifikavimas;
e)
data, kurią leidimas įsigalioja, iš dalies keičiamas ir prireikus nustoja galioti;
f)
įgaliotų sandėlio savininkų atveju - apmokestinamų prekių sandėlis arba apmokestinamų prekių sandėlių, kuriems taikomas jo leidimas, sąrašas ir, jei taikytina pagal nacionalinės teisės aktus, nuoroda, kad jam leidžiama nekreipti dėmesio į gavėjo duomenis išsiuntimo metu, leidžiama suskaidyti gabenimą pagal Direktyvos 2008/118/EB 23 straipsnį arba leidžiama gabenti akcizais apmokestinamas prekes į tiesioginio pristatymo vietą pagal tos direktyvos 17 straipsnio 2 dalį;
g)
registruotų gavėjų atveju - jei taikytina pagal nacionalinės teisės aktus, nuoroda, kad jis yra įgaliotas gabenti akcizais apmokestinamas prekes į tiesioginio pristatymo vietą pagal Direktyvos 2008/118/EB 17 straipsnio 2 dalį;
h)
Direktyvos 2008/118/EB 19 straipsnio 3 dalyje nurodytų registruotų gavėjų, išskyrus tuos, kurie nurodyti šios dalies i punkte, atveju - leidimo dėl akcizais apmokestinamų prekių kiekio turinys, siuntėjo išsiuntimo valstybėje narėje tapatybė ir leidimo galiojimo laikotarpis;
i)
Direktyvos 2008/118/EB 19 straipsnio 3 dalyje nurodytų registruotų gavėjų, kuriems leidžiama gauti vyną iš siuntėjų, kurie naudojasi Direktyvos 2008/118/EB 40 straipsnyje numatyta nukrypti leidžianti nuostata, leidimo dėl akcizais apmokestinamų prekių kiekio turinys ir leidimo galiojimo laikotarpis. Nukrypti leidžianti nuostata pagal Direktyvos 2008/118/EB 40 straipsnį nurodoma įrašuose;
j)
apmokestinamų prekių sandėlių atveju - įgaliotas sandėlio savininkas arba įgaliotų sandėlio savininkų, kurie turi leidimą naudotis šiuo apmokestinamų prekių sandėliu, sąrašas.
3. Kiekvienos valstybės narės centrinė su akcizais susijusių ryšių įstaiga arba ryšių skyrius užtikrina, kad nacionaliniuose registruose laikoma informacija būtų išsami, tiksli ir atnaujinama.
4. Atitinkamuose nacionaliniuose registruose laikoma 2 dalyje nurodyta informacija, susijusia su ūkinės veiklos vykdytojais, kurie gabena iš vienos valstybės narės į kitą akcizais apmokestinamas prekes, kurioms taikomas akcizų mokėjimo laikino atidėjimo režimas, keičiamasi automatiškai per centrinį registrą.
Komisija tvarko registrą, kaip kompiuterizuotos sistemos dalį taip, kad visuomet būtų užtikrinti teisingi, atnaujinti visų nacionalinių registrų duomenys, kuriuos pateikia visos valstybės narės.
Valstybių narių centrinės su akcizais susijusių ryšių įstaigos arba ryšių skyriai laiku praneša Komisijai nacionalinio registro turinį ir visus jo pakeitimus.
20 straipsnis
Galimybė susipažinti su informacija ir jos ištaisymas
1. Komisija užtikrina, kad asmenys, dalyvaujantys akcizais apmokestinamų prekių, kurioms taikomas akcizų mokėjimo laikino atidėjimo režimas, gabenime iš vienos valstybės narės į kitą, galėtų elektroniniu būdu gauti akcizo numerių, laikomų 19 straipsnio 4 dalyje nurodytame centriniame registre, galiojimo patvirtinimą. Komisija perduoda visus ūkinės veiklos vykdytojo prašymus ištaisyti tą informaciją centrinei su akcizais susijusių ryšių įstaigai arba ryšių skyriui, atsakingam už leidimo tam ūkinės veiklos vykdytojui suteikimą.
2. Valstybių narių centrinės su akcizais susijusių ryšių įstaigos arba ryšių skyriai užtikrina, kad ūkinės veiklos vykdytojai galėtų gauti informacijos apie juos, laikomos pagal 19 straipsnio 2 dalį, patvirtinimą ir ištaisyti visus jose esančius netikslumus.
3. Valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos, laikydamosi tos valstybės narės nustatytų sąlygų, gali leisti centrinei su akcizais susijusių ryšių įstaigai arba paskirtiems ryšių skyriams perduoti informacijos, laikomos pagal 19 straipsnio 2 dalį, patvirtinimą.
21 straipsnis
Duomenų saugojimas
1. Kiekviena valstybė narė saugo informaciją apie akcizais apmokestinamų prekių gabenimą Sąjungoje ir 19 straipsnyje nurodytuose nacionaliniuose registruose laikomus įrašus ne trumpiau kaip penkerius metus nuo kalendorinių metų, kuriais prasidėjo gabenimas, pabaigos, kad tokią informaciją būtų galima panaudoti šiame reglamente numatytose procedūrose. Iki 2012 m. liepos 1 d. nacionaliniuose registruose esančios informacijos atžvilgiu šis terminas gali būti sutrumpintas iki trejų metų.
2. Kompiuterizuota sistema surinkta informacija toje sistemoje laikoma taip, kad būtų galima gauti ir toliau tvarkyti tą informaciją sistemoje, kai atsakoma į 8 straipsnyje nurodytą prašymą pateikti informaciją.
22 straipsnis
Įgyvendinimas
Komisija priima įgyvendinimo aktus, siekdama:
a)
konkrečiai nurodyti techninę informaciją apie automatinį 19 straipsnio 1 dalyje nurodytų duomenų bazių ir 19 straipsnio 4 dalyje nurodyto centrinio registro atnaujinimą;
b)
konkrečiai nurodyti taisykles ir procedūras, susijusias su galimybe susipažinti su informacija ir jos ištaisymu pagal 20 straipsnio 1 dalį.
Tokie įgyvendinimo aktai priimami pagal 35 straipsnio 2 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą.
V SKYRIUS
PAGALBĄ REGLAMENTUOJANČIOS BENDROS SĄLYGOS
23 straipsnis
Vartojamos kalbos
Pagalbos prašymai, įskaitant prašymus pateikti pranešimus, bei prie jų pridedami dokumentai gali būti parengti bet kuria kalba, dėl kurios susitaria institucija, į kurią kreipiamasi, ir besikreipiančioji institucija. Prašymų vertimas į valstybės narės, kurioje įsteigta institucija, į kurią kreipiamasi, oficialią kalbą arba vieną iš oficialiųjų kalbų prie tų prašymų pridedamas tik jeigu institucija, į kurią kreipiamasi, pagrindžia, kodėl reikia vertimo.
24 straipsnis
Paslaugų kokybė
1. Komisija ir valstybės narės užtikrina, kad kompiuterizuotos sistemos dalys, būtinos keistis informacija, kaip aprašyta šiame reglamente, veiktų, būtų tinkamai prižiūrimos ir toliau plėtojamos.
2. Komisija ir valstybės narės sudaro paslaugų lygio susitarimą ir susitaria dėl kompiuterizuotos sistemos apsaugos politikos. Paslaugų lygio susitarime nustatoma paslaugų, kurias suteiks Komisija ir valstybės narės, techninė kokybė ir jų kiekis, siekiant užtikrinti, kad visos kompiuterizuotos sistemos ir elektroninių ryšių dalys saugiai veiktų ir kad būtų paskirstyta atsakomybė už tolesnį tos sistemos vystymą.
25 straipsnis
Institucijos, į kurią kreipiamasi, pareigų bendrieji apribojimai
1. Institucija, į kurią kreipiamasi, pateikia besikreipiančiajai institucijai prašomą informaciją pagal šį reglamentą su sąlyga, kad:
a)
besikreipiančioji institucija iki galo pasinaudojo visais įprastais informacijos šaltiniais, kuriais ji galėjo pasinaudoti tokiomis aplinkybėmis, kad gautų prašomos informacijos, nerizikuodama, kad norimam rezultatui pasiekti kils grėsmė, ir
b)
dėl besikreipiančiosios institucijos per tam tikrą laikotarpį pateiktų prašymų skaičiaus ir pobūdžio nesudaroma neproporcinga administracinė našta tai institucijai, į kurią kreipiamasi.
2. Šiuo reglamentu valstybės narės kompetentinga valdžios institucija neįpareigojama atlikti tyrimų ar suteikti informacijos, jeigu pagal tos valstybės narės įstatymus ar administracinę praktiką institucijoms nesuteikiamas leidimas atlikti tokių tyrimų arba rinkti ar naudoti tokios informacijos tos valstybės narės tikslais.
3. Valstybės narės kompetentinga valdžios institucija gali atsisakyti perduoti informaciją, jeigu besikreipiančioji valstybė narė negali suteikti panašios informacijos dėl teisinių priežasčių.
4. Prašymas suteikti informaciją gali būti atmestas, jeigu ją teikiant būtų atskleista komercinė, pramoninė arba profesinė paslaptis ar komercinis procesas arba jos atskleidimas prieštarautų viešajai tvarkai.
5. Institucija, į kurią kreipiamasi, praneša besikreipiančiajai institucijai apie pagalbos prašymo atmetimo priežastis. Kompetentinos valdžios institucijos kasmet statistikos tikslais praneša Komisijai priežasčių, dėl kurių atmetami pagalbos prašymai, rūšis.
6. Jokiu atveju nelaikoma, kad 2, 3 ar 4 dalimis leidžiama institucijai, į kurią kreipiamasi, atsisakyti suteikti informaciją vien tik dėl tos priežasties, kad tą informaciją turi bankas, kita finansų įstaiga, paskirtasis asmuo arba asmuo, veikiantis kaip atstovas arba patikėtinis, arba kadangi ji susijusi su nuosavybės teisėmis į asmens kapitalo dalį.
26 straipsnis
Išlaidos
Valstybės narės viena kitos atžvilgiu atsisako visų reikalavimų atlyginti išlaidas, patirtas taikant šį reglamentą, išskyrus reikalavimus, susijusius su ekspertams sumokėtu užmokesčiu.
27 straipsnis
Mažiausia suma
1. Pagalbos prašymas gali priklausyti nuo mažiausios potencialiai mokėtino akcizo mokesčio ribos.
2. Komisija gali priimti įgyvendinimo aktus, siekdama patikslinti šio straipsnio 1 dalyje nurodytą ribą.
Tokie įgyvendinimo aktai priimami pagal 35 straipsnio 2 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą.
28 straipsnis
Oficialus slaptumas, duomenų apsauga ir informacijos, perduotos pagal šį reglamentą, naudojimas
1. Informacijai, kurią pagal šį reglamentą perduoda arba surenka valstybės narės, arba visai informacijai, su kuria gali susipažinti pareigūnas arba kitas darbuotojas, arba rangovas, vykdydamas savo pareigas, taikomas oficialaus slaptumo įpareigojimas ir apsauga, kuri suteikiama panašiai informacijai, pagal tą informaciją gaunančios valstybės narės teisę.
2. 1 dalyje nurodyta informacija gali būti naudojama šiais tikslais:
a)
akcizų įvertinimo bazei nustatyti;
b)
akcizų surinkimui arba administracinei kontrolei;
c)
akcizais apmokestinamų prekių gabenimui stebėti;
d)
su akcizais susijusiai rizikos analizei atlikti;
e)
su akcizais susijusiems tyrimams atlikti;
f)
kitiems mokesčiams, muitams ir rinkliavoms, nurodytiems Direktyvos 2010/24/ES 2 straipsnyje, nustatyti.
Vis dėlto informaciją teikiančios valstybės narės kompetentinga valdžios institucija leidžia besikreipiančiosios institucijos valstybei narei naudotis šia informacija kitais tikslais, jeigu pagal institucijos, į kurią kreipiamasi, valstybės narės teisės aktus informaciją toje valstybėje narėje galima naudoti panašiais tikslais.
Tiek, kiek leidžiama pagal nacionalinę teisę ir nedarant poveikio 1 straipsnio 2 daliai, šio straipsnio 1 dalyje nurodyta informacija gali būti naudojama tokiuose procesuose, kuriuose gali būti sprendžiama dėl nuobaudų už mokesčių teisės aktų pažeidimus, nedarant poveikio taisyklėms, kuriomis reglamentuojamos atsakovų ir liudytojų teisės teismo arba administraciniuose procesuose.
3. Jeigu besikreipiančiosios institucijos nuomone, iš institucijos, į kurią kreipiamasi, gauta informacija gali būti naudinga kitos valstybės narės kompetentingai valdžios institucijai, ji gali perduoti informaciją tai institucijai. Apie tai ji praneša institucijai, į kurią kreipiamasi.
Institucija, į kurią kreipiamasi, gali nustatyti, kad tik gavus išankstinį jos sutikimą informacija gali būti perduodama kitai valstybei narei.
4. Šiame reglamente nurodytam visam asmens duomenų tvarkymui, kurį atlieka valstybės narės, taikomos nacionalinės nuostatos, kuriomis įgyvendinama Direktyva 95/46/EB.
Siekdamos tinkamai taikyti šį reglamentą, valstybės narės apriboja Direktyvos 95/46/EB 10 straipsnyje, 11 straipsnio 1 dalyje, 12 ir 21 straipsniuose nustatytų įsipareigojimų ir teisių taikymo sritį, kiek to reikia tos direktyvos 13 straipsnio 1 dalies e punkte nurodytiems interesams apsaugoti. Tokie apribojimai turi būti proporcingi atitinkamam interesui.
29 straipsnis
Galimybė susipažinti su informacija Komisijos leidimu
Komisijos tinkamai įgaliotiems asmenims gali būti suteikta galimybė susipažinti su 28 straipsnio 4 dalyje nurodyta informacija tik tiek, kiek to reikia CCN / CSI tinklui prižiūrėti, palaikyti bei plėtoti ir centrinio registro veikimui užtikrinti.
Tokiems asmenims taikomas oficialaus slaptumo įpareigojimas. Informacija, su kuria susipažinta, turi būti saugoma kaip asmens duomenys pagal Reglamentą (EB) Nr. 45/2001.
30 straipsnis
Įrodymais pagrįsta gautos informacijos vertė
Vienos valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos kitai valstybės narės kompetentingai valdžios institucijai pagal šį reglamentą perduotos ataskaitos, pranešimai ir visi kiti dokumentai arba patvirtintos jų kopijos ar išrašai kitos valstybės narės kompetentingų įstaigų gali būti naudojami kaip įrodymai tokiu pačiu pagrindu, kaip ir panašūs dokumentai, kuriuos pateikė kita tos kitos valstybės narės institucija.
31 straipsnis
Įsipareigojimas bendradarbiauti
1. Taikydama šį reglamentą, valstybė narė imasi visų reikalingų priemonių, kad:
a)
užtikrintų veiksmingą 3-5 straipsniuose nurodytų valdžios institucijų veiksmų vidaus koordinavimą;
b)
nustatytų šios dalies a punkte nurodytam koordinavimui įgaliotų institucijų tiesioginį bendradarbiavimą;
c)
užtikrintų sklandų šiame reglamente numatytos keitimosi informacija sistemos veikimą.
2. Komisija nedelsdama perduoda kiekvienos valstybės narės kompetentingai valdžios institucijai visą informaciją, kurią ji gauna ir gali suteikti, ir kuri būtina, siekiant užtikrinti tinkamą teisės aktų, susijusių su akcizais, taikymą.
32 straipsnis
Santykiai su trečiosiomis šalimis
1. Valstybės narės kompetentinga valdžios institucija, kuri gauna informaciją iš trečiosios šalies, gali perduoti tą informaciją bet kurios valstybės narės kompetentingoms valdžios institucijoms, kurios gali būti suinteresuotos ją gauti, ir ypač - kompetentingoms valdžios institucijoms, kurios prašo tos informacijos, jei tai leidžiama pagal pagalbos susitarimus su ta konkrečia trečiąja šalimi. Kai tokia informacija yra reikšminga Sąjungai, tokiais pačiais kaip šio reglamento tikslais ji taip pat gali būti perduota Komisijai.
2. Kai atitinkama trečioji šalis teisiškai įsipareigojo suteikti pagalbą, reikalingą surinkti teisės aktus, susijusius su akcizais, pažeidžiančių sandorių neteisėtumą patvirtinančius įrodymus, pagal šį reglamentą gautą informaciją valstybės narės kompetentinga valdžios institucija gali perduoti tai trečiajai šaliai, laikantis tos šalies nacionalinių įstatymų dėl asmens duomenų perdavimo trečiosioms šalims siekiant teisingai taikyti akcizus ar panašius apmokestinimus, mokesčius ir rinkliavas, taikomas trečiojoje šalyje, pritarus kompetentingoms valdžios institucijoms, kurios pateikė informaciją pagal jų nacionalinę teisę.
33 straipsnis
Pagalba ūkinės veiklos vykdytojams
1. Valstybės narės, kurioje yra įsisteigęs akcizais apmokestinamų prekių siuntėjas, valdžios institucijos gali suteikti pagalbą tam siuntėjui, kai jis negauna Direktyvos 2008/118/EB 24 straipsnio 4 dalyje nurodyto pranešimo apie gavimą, tos direktyvos 25 straipsnio 3 dalyje nurodyto pranešimo apie eksportą arba tos direktyvos 33 straipsnio 1 dalyje nurodytais atvejais - lydimojo dokumento, nurodyto jos 34 straipsnyje, kopijos.
Teikiant tokią pagalbą, nedaromas poveikis siuntėjo, kuriam suteikta pagalba, mokestiniams įsipareigojimams.
2. Jeigu valstybė narė pagal šio straipsnio 1 dalį suteikia pagalbą ir mano, kad būtina gauti informacijos iš kitos valstybės narės, ji tokios informacijos paprašo pagal 8 straipsnį. Kita valstybė narė gali atsisakyti surasti prašomą informaciją, jeigu siuntėjas neišnaudojo visų savo turimų priemonių, kad gautų įrodymų, jog akcizais apmokestinamų prekių gabenimas iš vienos valstybės narės į kitą yra atliktas.
VI SKYRIUS
VERTINIMAS IR BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
34 straipsnis
Susitarimų vertinimas, veiklos statistinių duomenų rinkimas ir ataskaitų teikimas
1. Valstybės narės ir Komisija nagrinėja ir vertina, kaip taikomas šis reglamentas. Šiuo tikslu Komisija reguliariai apibendrina valstybių narių patirtį, siekdama pagerinti šiuo reglamentu nustatytos sistemos veikimą.
2. Valstybės narės perduoda Komisijai:
a)
visą turimą informaciją, susijusią su jų patirtimi taikant šį reglamentą, įskaitant visus statistinius duomenis, kurie reikalingi įvertinant reglamento įgyvendinimą;
b)
visą turimą informaciją apie tuos būdus arba praktiką, kurie yra naudojami arba, kaip įtariama, buvo naudojami, pažeidžiant teisės aktus, susijusius su akcizais, kuriais atskleidžiami trūkumai arba spragos įgyvendinant šiuo reglamentu apibrėžtas procedūras.
Norėdamos įvertinti šios administracinio bendradarbiavimo sistemos veiksmingumą užtikrinant teisės aktų, susijusių su akcizais, taikymą ir kovojant su akcizų slėpimu ir su akcizais susijusiu sukčiavimu, valstybės narės gali perduoti Komisijai visą kitą turimą informaciją, nei pirmoje pastraipoje nurodyta informacija.
Komisija persiunčia valstybių narių perduotą informaciją kitoms atitinkamoms valstybėms narėms.
Įsipareigojimas perduoti informaciją ir statistinius duomenis nesusijęs su nepagrįstu administracinės naštos padidėjimu.
3. Atsižvelgiant į 28 straipsnį, diagnostikos ir statistikos tikslais Komisija gali tiesiogiai gauti informacijos iš kompiuterizuotos sistemos pranešimų.
4. Pagal 1-3 dalis valstybių narių perduotoje ar Komisijos gautoje informacijoje neturi būti individualių ar asmens duomenų.
5. Komisija priima įgyvendinimo aktus, kad, siekdama įgyvendinti šį straipsnį, nustatytų atitinkamus valstybių narių perduodamus statistinius duomenis, Komisijos gautiną informaciją ir statistines ataskaitas, kurias turi parengti Komisija ir valstybės narės.
Tokie įgyvendinimo aktai priimami pagal 35 straipsnio 2 dalyje nurodytą nagrinėjimo procedūrą.
35 straipsnis
Akcizų komitetas
1. Komisijai padeda Akcizų komitetas, įsteigtas pagal Direktyvos 2008/118/EB 43 straipsnio 1 dalį. Šis komitetas yra komitetas, kaip apibrėžta Reglamente (ES) Nr. 182/2011.
2. Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomas Reglamento (ES) Nr. 182/2011 5 straipsnis.
36 straipsnis
Reglamento (EB) Nr. 2073/2004 panaikinimas
Reglamentas (ES) Nr. 2073/2004 panaikinamas.
Nuorodos į panaikintą reglamentą laikomos nuorodomis į šį reglamentą pagal šio reglamento priede pateiktą atitikties lentelę.
37 straipsnis
Ataskaitų teikimas Europos Parlamentui ir Tarybai
Kas penkerius metus nuo šio reglamento įsigaliojimo dienos Komisija, remdamasi visų pirma valstybių narių pateikta informacija, Europos Parlamentui ir Tarybai teikia šio reglamento taikymo ataskaitas.
38 straipsnis
Dvišaliai susitarimai
Jeigu kompetentingos valdžios institucijos sudaro susitarimus dėl dvišalių klausimų, kurie aptariami šiame reglamente, išskyrus pavienius atvejus, jos nedelsdamos praneša apie tai Komisijai. Komisija savo ruožtu apie tai praneša kitų valstybių narių kompetentingoms valdžios institucijoms.
39 straipsnis
Įsigaliojimas
Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Jis taikomas nuo 2012 m. liepos 1 d.
Šis reglamentas privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
Priimta Briuselyje 2012 m. gegužės 2 d.