ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 29. června 2011
o státní podpoře C 35/08 (ex NN 11/08), kterou Francie poskytla veřejné ìnstituci Institut Français du Pétrole
(oznámeno pod číslem K(2011) 4483)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/26/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (1), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (2), a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s uvedenými články (3),
vzhledem k těmto důvodům:
1 POSTUP
(1)
V rámci formálního vyšetřovacího řízení ve věci státní podpory č. C 51/05, kterou Francie poskytla podniku Institut Français du Pétrole (4) (dále jen „IFP“), francouzské orgány informovaly útvary Komise dopisem ze dne 18. července 2006, zaevidovaným dne 19. července 2006, že veřejná instituce IFP byla dne 7. července 2006 přeměněna z profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů na veřejnou instituci průmyslové a obchodní povahy (dále jen „EPIC“). K této změně došlo na základě dvou dokumentů, které francouzské orgány přiložily ke svému dopisu: i) na základě nařízení č. 2006-797 ze dne 6. července 2006 o nových stanovách veřejné instituce IFP a ii) na základě článku 95 zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005 o programu orientace energetické politiky (k jehož provedení bylo výše uvedené nařízení přijato).
(2)
Dopisy ze dne 3. srpna 2007 a 7. května 2008 požádala Komise francouzské orgány o informace a obdržela jejich odpověď v dopisech ze dne 28. září 2007 a ze dne 26. června 2008.
(3)
Dne 16. července 2008 přijala Komise v rámci dříve zahájené věci rozhodnutí (dále jen „rozhodnutí C 51/2005“) ohledně první podpory, kterou Francie poskytla skupině IFP (5). Zdůraznila v něm, že prostřednictvím odděleného řízení zvlášť posoudí otázku existence dodatečné státní podpory ve formě případné neomezené státní záruky vyplývající z toho, že veřejná instituce IPF má postavení veřejné instituce průmyslové a obchodní povahy (EPIC).
(4)
Toto druhé řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU bylo zahájeno rozhodnutím Komise ze dne 16. července 2008 (6) (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“), které bylo přijato na základě čl. 4 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (7) (dále jen „procesní nařízení“), ohledně neomezené státní záruky, jíž mohla skupina IFP případně požívat.
(5)
Zveřejněním výše uvedeného rozhodnutí o zahájení řízení dne 11. října 2008 v Úředním věstníku Evropské unie Komise vyzvala zúčastněné třetí strany k předložení připomínek k projednávanému opatření.
(6)
Komise obdržela připomínky Francie dopisem ze dne 14. října 2008.
(7)
Dopisem ze dne 6. listopadu 2008, který Komise zaevidovala téhož dne, poradci ze společnosti UOP Limited informovali Komisi, že jejich klientka si přeje vyjádřit připomínky k projednávanému opatření. S ohledem na čas nezbytný pro překlad požádali o prodloužení termínu k předložení svých připomínek až do 30. listopadu 2008. Komise v dopise ze dne 7. listopadu 2008 uvedla, že souhlasí s odůvodněním této žádosti a že prodlužuje lhůtu pro odpověď společnosti UOP Limited do 30. listopadu 2008. Dopisem ze dne 28. listopadu 2008, který Komise zaevidovala téhož dne, poradci ze společnosti UOP Limited zaslali připomínky své klientky k rozhodnutí o zahájení řízení.
(8)
V témže dopise ze dne 28. listopadu 2008 poradci společnosti UOP Limited požádali o povolení, aby jejich klientka mohla vyjadřovat další připomínky během řízení. Komise dopisem ze dne 17. prosince 2008 odpověděla na tuto žádost a souhlasila s prodloužením lhůty pro odpověď společnosti UOP Limited až do 23. ledna 2009, aby jí umožnila předložit případné další připomínky. V dopise ze dne 23. ledna 2009 zaslali poradci společnosti UOP Limited další připomínky své klientky.
(9)
V dopise ze dne 6. května 2009 Komise informovala francouzské orgány o všech připomínkách, které k rozhodnutí o zahájení řízení vznesla společnost UOP Limited, a to v případě potřeby bez důvěrných údajů. Vyzvala francouzské orgány, aby se k těmto připomínkám vyjádřily nejpozději do dne 8. června 2009. Francouzské orgány dopisem ze dne 2. června 2009 požádaly o prodloužení této lhůty do 22. června 2009, protože připomínky předložené třetí stranou podle nich vyžadovaly podrobnou a hloubkovou analýzu a konzultaci několika ministerských odborů. Komise v dopise ze dne 9. června 2009 schválila prodloužení lhůty do 22. června 2009. Francouzské orgány se vyjádřily k připomínkám společnosti UOP Limited dopisem ze dne 22. června 2009.
(10)
Komise v dopise ze dne 29. července 2009 požádala francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby je poskytly do 24. srpna 2009. Francouzské orgány dopisem ze dne 19. srpna 2009 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 7. září 2009, Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 20. srpna 2009. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 8. září 2009.
(11)
Komise v dopise ze dne 20. listopadu 2009 požádala francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby je poskytly do dvaceti dnů. Francouzské orgány dopisem ze dne 14. prosince 2009 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 22. ledna 2010, Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 18. prosince 2009. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 13. ledna 2010.
(12)
Dne 20. května 2010 uspořádaly útvary Komise v Bruselu schůzi, na které s francouzskými orgány projednaly, jaké důsledky má pro posuzovanou podporu rozhodnutí Komise ze dne 26. ledna 2010 ve věci státní podpory č. C 56/07 (ex E 15/05) poskytnuté společnosti La Poste (8) (dále jen „rozhodnutí C 56/2007“). Společnost La Poste byla veřejným subjektem, který měl až do té doby postavení rovnocenné veřejné instituci průmyslové a obchodní povahy (9), věc, která se jí týkala (dále jen „věc La Poste“ nebo„věc týkají se pošty“), měla řadu společných znaků s projednávaným opatřením, a proto francouzské orgány předložily v připomínkách k oběma věcem mutatis mutandis tytéž argumenty. Dne 4. června 2010 zaslaly útvary Komise Francii mailem seznam dodatečných otázek, protože si přály mít k dispozici písemné vyjádření francouzských orgánů k několika bodům, které se projednávaly na výše uvedené schůzi. Francouzské orgány poskytly požadovaná vyjádření v dopise ze dne 16. července 2010.
(13)
V dopise ze dne 29. září 2009 požádala Komise francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby jí je zaslaly do dvaceti dnů. Francouzské orgány dopisem ze dne 7. října 2010 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 26. listopadu 2010 a Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 8. října 2010. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 26. listopadu 2010.
2 SKUPINA IFP
(14)
Jak Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení a ve výše uvedeném rozhodnutí C 51/2005 (10), veřejná instituce IFP plní tyto tři úkoly:
-
výzkum a vývoj v oblasti vyhledávání ložisek ropy a plynu a v oblasti technologií rafinace a petrochemie,
-
vzdělávání inženýrů a techniků a
-
poskytování informací a dokumentace souvisejících s těmito odvětvími.
Uzavírá se státem smlouvu o cílech, v níž jsou pokaždé vymezeny hlavní směry její činnosti na období pěti let.
(15)
Veřejná instituce IFP rovněž přímo či nepřímo ovládá obchodní společnosti, s nimiž uzavřela výhradní výzkumné a licenční dohody. Komise na základě souboru souvisejících prvků, jejichž podrobný popis je uveden ve 137. bodě odůvodnění, dospěla v rozhodnutí C 51/2005 k závěru, že celek, který tvoří akciové společnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat a jejich mateřská společnost, veřejná instituce IFP, představuje ve smyslu práva hospodářské soutěže hospodářskou skupinu (dále jen „skupinu IFP“).
(16)
Společnost Axens působí na trhu katalyzátorů a technologií pro rafinerie a petrochemický průmysl. V roce 2006, v době změny postavení mateřské společnosti, dosáhla konsolidovaného obratu 308,45 milionů EUR. IFP a Axens jsou propojeny dvěma výhradními dohodami o rámcové licenci a o licenci na výrobky a smlouvou o aplikovaném výzkumu (11). Protihodnotou za tyto dohody platí dceřiná společnost mateřské společnosti jednak poplatky na základě licenčních smluv a jednak odměnu […] (13) za přístup k výzkumným kapacitám veřejné instituce IFP.
(17)
Společnost Beicip-Franlab se specializuje na vydávání a distribuci programového vybavení v oblasti „Průzkum - Ložiska“ a na provádění studií a poradenské činnosti. V roce 2006 činil její obrat 42 milionů EUR. Výhradní smlouva o vývoji, uvádění na trh a užití, která byla podepsána v roce 2003 na dobu deseti let, stanoví, že [IFP nabízí] společnosti Beicip-Franlab [výsledky svých výzkumů] (**) o algoritmech, modelech nebo metodikách [vyvinutých] (**) IFP v oblasti „Průzkum - Ložiska“ a že Beicip-Franlab může IFP požádat o realizaci produktů na tomto základě. Beicip-Franlab hradí veškeré náklady veřejné instituce IFP na vývoj produktů. Beicip-Franlab kromě toho hradí různé doplňkové odměny […] (*) k pokrytí nákladů na údržbu a užívací práva. V roce 2005 byl podepsán dodatek smlouvy, který upravuje podmínky odměňování, ale zachovává přitom zásadu, že Beicip-Franlab hradí veškeré náklady na vývoj.
(18)
Společnost Prosernat dodává studie a služby, jakož i průmyslové celky v oblasti zpracování plynu a rekuperace síry. V roce 2006 činil její obrat 49,9 milionů EUR. Dohoda o rámcové licenci a smlouva o aplikovaném výzkumu mezi veřejnou institucí IFP a společností Prosernat byly podepsány dne 18. srpna 2003 na dobu deseti let, se zpětným účinkem k 1. lednu 2002, a udělují společnosti Prosernat výhradní licenci na patenty veřejné instituce IFP a [IFP této společnosti nabízí výsledky svých] (**) výzkumů […] (*) v oblasti technologií zpracování plynu a rekuperace síry. Společnost Prosernat platí mateřské společnosti poplatek z ročního obratu jako odměnu za licenci na postupy a také poplatek, který je stanoven podle konkrétního vybavení. Odměna veřejné instituce IFP za přístup společnosti Prosernat k výsledkům výzkumných prací činí […] (*) % z celkového ročního obratu společnosti Prosernat.
(19)
V souladu s článkem 6 rozhodnutí C 51/2005 byla v roce 2009 (14) vložena do výhradních dohod, které upravují odměňování veřejné instituce IFP jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, doložka, která zajišťuje, aby se mateřské společnosti vyplácela minimální nepaušální odměna pokrývající alespoň 25 % nákladů na studie proveditelnosti před aplikovaným výzkumem, 50 % nákladů na aplikovaný výzkum a případně 75 % nákladů na předvýrobní vývojové činnosti (15) ve smyslu Pokynů Společenství pro státní podpory na výzkum a vývoj ze dne 17. února 1996 (16) (dále jen „pokyny pro výzkum a vývoj z roku 1996“), které IFP provádí v oblastech činnosti svých dceřiných společností.
(20)
V souladu s rozhodnutím o zahájení řízení by se v rámci vyšetřování projednávané podpory mělo přihlédnout k potenciálnímu dopadu státní záruky, která vyplývá z toho, že veřejná instituce IFP má postavení EPIC, na všechny subjekty skupiny IFP (tedy na veřejnou instituci IFP a její tři soukromoprávní dceřiné společnosti) (17).
3 POPIS OPATŘENÍ
(21)
Až do roku 2006 měla veřejná instituce IFP formu právnické osoby soukromého práva, profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů, a byla pod hospodářskou a finanční kontrolou francouzské vlády.
(22)
Článek 95 zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005 o programu orientace energetické politiky stanovil, že se IFP stane veřejnou institucí průmyslové a obchodní povahy (EPIC). Tato přeměna nabyla účinnosti od data zveřejnění nařízení č. 2006-797 ze dne 6. července 2006 o stanovách veřejné instituce IFP v Úředním věstníku Francouzské republiky.
(23)
K datu změny postavení na EPIC se z veřejné instituce IFP stala právnická osoba veřejného práva (18).
(24)
Právní důsledky postavení EPIC jsou podrobně vysvětleny v části 2 (Popis opatření) rozhodnutí C 56/2007 a v části 3.2.1 (Právní důsledky postavení EPIC pro IFP) rozhodnutí o zahájení řízení, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis.
4 DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(25)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise uvedla, že pochybnosti související s podporou se týkaly zejména skutečnosti, že nepřiměřený režim obecného práva, který byl zaveden ve prospěch veřejných institucí průmyslové a obchodní povahy (EPIC) v případě konkurzu, je obdobný mechanismu neomezené státní záruky využívajícímu veřejné prostředky:
-
Na veřejné instituce EPIC jakožto právnické osoby veřejného práva se z důvodu obecné zásady nezabavitelnosti majetku právnických osob veřejného práva, kterou francouzské soudy, zejména Kasační soud, uznávají již od konce 19. století (19), nepoužije insolvenční a konkurzní řízení. Podrobnější informace jsou uvedeny v části 3.2.1.1 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně ve 38. až 40. bodě odůvodnění (20).
-
Na druhou stranu pro veřejné instituce EPIC platí zákon ze dne 16. července 1980 a související prováděcí předpisy. Tyto předpisy výslovně stanoví, že stát je orgánem způsobilým k vymáhání dluhů veřejných institucí, udělují mu významné pravomoci, například pravomoc provedení úhrady z moci úřední a pravomoc vytvoření dostatečných zdrojů, a upravují zásadu konečné odpovědnosti státu za dluhy právnických osob veřejného práva. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.2 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně ve 41. až 45. bodě odůvodnění (21).
-
V případě zániku EPIC se použije zásada převodu dluhů na stát nebo na jiný veřejnoprávní subjekt (22), takže všichni věřitelé EPIC mají jistotu, že nikdy nepřijdou o svou pohledávku vůči veřejné instituci. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.3 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně v 46. až 51. bodě odůvodnění (23).
-
EPIC by mohly využít přednostního přístupu k účtům záloh státní pokladny. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.4 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně v 52. bodě odůvodnění (24).
(26)
Kromě toho, jak Komise podrobněji uvedla v 65 až 74. bodě rozhodnutí o zahájení řízení, měla Komise za to, že vysvětlení, které francouzské orgány podaly k právním předpisům, a priori nestačilo k odstranění pochybností.
(27)
Komise dále uvedla, že nelze vyloučit, že z této situace vyplývá selektivní hospodářská výhoda, zejména kvůli podmínkám financování, které se zdají být příznivější, a to i v přesto, že veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti nejsou oceňovány externí ratingovou agenturou. Skupina IFP by mohla být rovněž zvýhodněna ve svých vztazích se zákazníky a dodavateli, pokud se tito zákazníci a dodavatelé domnívají, že jejich pohledávky jsou zaručené státem. Ve fázi předběžného šetření proto nemohlo být vyloučeno, že při dodávce nebo nákupu zboží či služeb spojených s pohledávkou poskytují tito dodavatelé nebo zákazníci veřejné instituci IFP lepší podmínky, než by poskytli podniku, který nedisponuje státní zárukou.
(28)
Komise rovněž na základě informací, které měla k dispozici po předběžném šetření, dospěla k závěru, že neomezená povaha záruky, zejména pokud jde o její trvání, její výši a její rozsah, velice ztěžuje výpočet tržního poplatku, který by veřejná instituce IFP měla státu platit za poskytnutí této ochrany.
(29)
Komise rovněž uvedla, že pochybuje o slučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem, protože se prima facie nezdá, že by tato podpora usnadňovala rozvoj některých hospodářských činností nebo regionů.
5 PŘIPOMÍNKY A NÁVRHY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
5.1 PŮVODNÍ PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(30)
V návaznosti na výše uvedené rozhodnutí o zahájení řízení sdělily francouzské orgány Komisi své připomínky a návrhy dopisem ze dne 14. října 2008. Tento dopis doplnil připomínky a návrhy uvedené v předchozích dopisech francouzských orgánů (25) a shrnuté v rozhodnutí o zahájení řízení.
(31)
Ve svých připomínkách ze dne 14. října 2008 francouzské orgány na úvod připomněly, že řízení ve věci skupiny IFP bylo zahájeno souběžně s výše uvedeným řízením ve věci pošty, a uvedly, že proto mutatis mutandis využijí stejné argumenty jako ty, které předložily při vyšetřování uvedené věci (26). Francouzské orgány rovněž upozornily, že i přes výše uvedené obdobné prvky je veřejná instituce IFP jedinečná v tom, že se jedná o výzkumnou instituci pověřenou třemi posláními obecného zájmu (výzkum, vzdělávání a dokumentace), jejíž činnosti jsou z velké části nehospodářské povahy, což je důvodem k financování z veřejných zdrojů. Dále odůvodnily změnu postavení na EPIC: údajným účelem změny postavení bylo dosažení souladu mezi povahou činnosti a způsobem financování IFP na jedné straně s jeho právním postavením na straně druhé, aby se instituce IFP přiblížila k veřejné sféře zrušením postavení profesní instituce soukromého práva.
(32)
Francouzské orgány nesouhlasily s tím, že by se jednalo o státní podporu, protože podle nich nejsou splněny dvě podmínky čl. 107 odst. 1 SFEU, projednávané opatření nezahrnuje převod státních zdrojů (5.1.1) a neposkytuje veřejné instituci IFP žádnou výhodu (5.1.2).
5.1.1 NEEXISTENCE ZÁRUKY, KTEROU BY POSKYTOVAL STÁT A KTERÁ BY ZAHRNOVALA PREVOD STÁTNÍCH PROSTREDKU
(33)
Podle francouzských orgánů a) není veřejným institucím poskytována záruka v důsledku jejich postavení a b) odůvodnění Komise v rozhodnutí o zahájení řízení je chybné.
A. Neexistence neomezené státní záruky
(34)
Jak bylo uvedeno v 41. až 45. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány uvedly na podporu svého tvrzení pět argumentů.
(35)
Za prvé, žádný právní předpis ani žádné rozhodnutí nezavádí zásadu, podle které by stát za dluhy EPIC ručil ze zásady a neomezeně.
(36)
Za druhé, z jurisdikce Státní rady, zejména z rozsudku ve věci Société de l'hôtel d'Albe (27) a ze dvou rozhodnutí ve věci Campoloro (28), vyplývá, že záruky neexistují.
(37)
Za třetí, ústavní zákon ze dne 1. srpna 2001 o rozpočtovém zákoně stanoví, že záruka může vzniknout pouze na základě ustanovení rozpočtového zákona (29), což Státní rada výslovně potvrdila ve své výroční zprávě za rok 2006 (30). Podle znalce, kterého francouzské orgány pověřily ve věci pošty (31), proto od úplného nabytí účinnosti rozpočtového zákona ke dni 1. ledna 2005 nemohla být podle práva poskytnuta žádná implicitní záruka. Na dluhy sjednané po dni 1. ledna 2005 se tudíž nevztahuje žádná implicitní záruka. V případě dluhů sjednaných před dnem 1. ledna 2005 má znalec za to, že vzhledem k tomu, že v této věci neexistuje žádné soudní rozhodnutí, nelze stanovit, zda z důvodu dodržování ústavou chráněných práv věřitele lze nebo nelze vyloučit neplatnost implicitních záruk, které byly poskytnuty před dnem 1. ledna 2005, aniž by byly výslovně povoleny rozpočtovým zákonem.
(38)
Za čtvrté se Francie domnívá, že kdyby měly EPIC nárok na státní záruku, změna jejich postavení by vyžadovala zavedení opatření k ochraně práv věřitelů. Vzhledem k tomu, že takový mechanismus nebyl nikdy zaveden (32), docházejí k závěru, že EPIC naopak nepožívají žádné státní záruky.
(39)
Za páté, francouzské orgány citují článek (33) pana Labetoulle, bývalého předsedy právní sekce Státní rady, podle něhož „z právních předpisů nevyplývá žádné automatické poskytování, využívání a rozsah této záruky [státní záruky, která by se plnoprávně vztahovala na státní veřejné instituce].“
B. Chybné odůvodnění Komise (34)
(40)
Francouzské orgány se domnívají, že v případě EPIC a) není zaručena úhrada individuálních pohledávek, b) není zaručeno zachování existence veřejné instituce nebo jejích závazků.
a) Neexistence záruky za úhradu individuálních pohledávek
(41)
Jak bylo uvedeno v 46. až 49. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že zákon ze dne 16. července 1980 nezakládá záruku. Francie se dovolává dokumentů a jednání při přípravě zákona, výkladu rozhodnutí ve věci Camporolo ze dne 10. listopadu 1999 (35) a dne 18. listopadu 2005 (36) a zásadních článků (37) a tvrdí, že podle ní není v zákoně ze dne 16. července 1980 stanovena povinnost státu vynaložit své vlastní zdroje: výraz „tak učiní“ uvedený v článku 1 prý dává státu pouze pravomoc „zastoupit“ výkonný orgán právnické osoby, kterou zastupuje, na základě „zásady, podle níž má zástupce stejné pravomoci jako zastupovaný“. V rámci tohoto zastoupení může stát pouze vykonávat pravomoci daného výkonného orgánu, do nichž nepatří možnost nakládat státním rozpočtem, protože přidělení výjimečné dotace „nespadá do oblasti výkonu pravomoci zastupovat“.
(42)
Mimo jiné, jak je uvedeno v 50. až 53. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány tvrdí, že objektivní odpovědnosti státu se nelze dovolávat jen kvůli nedostatku aktiv. Podle francouzských orgánů je předpokladem jakékoli záruky to, že ručitel souhlasí s ručením. Jestliže se odpovědnost vztahuje k pochybení nebo, v případě objektivní odpovědnosti, na převzetí následků vlastního činu, nemůže se jednat o záruku. Francie zastává názor, že není možno uplatnit odpovědnost státu pouze z důvodu, že prefekt nebo dozorčí orgán nemohl z důvodu finanční a majetkové situace veřejné instituce přijmout žádná opatření, která by umožnila úhradu pohledávky Je třeba mít za to, že k žádnému provinění nedošlo, protože skutečnost, že prefekt nebo dozorčí orgán nepřijali opatření, není sama o sobě chybou. Francouzské orgány nicméně uznávají, že představitelé státu musí při postupu podle zákona ze dne 16. července 1980 zohledňovat požadavek na kontinuitu veřejné služby, ale domnívají se, že i kdyby soud nařídil odškodnění věřitele, věřitel by se nacházel ve stejné situaci jako v právu obecném, protože při uplatnění obecného práva by byl daný majetek prodán a věřitelé by obdrželi odpovídající částku. Pro věřitele tudíž podle jejich názoru nevyplývá žádná výhoda.
b) Neexistence záruky za zachování veřejné instituce IFP nebo za její závazky
(43)
Jak bylo uvedeno v 54. až 56. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že skutečnost, že se na veřejnoprávní subjekty nepoužijí řízení obecného práva v oblasti soudního vyrovnání a likvidace, nevylučuje možnost konkurzu EPIC nebo konkurzního řízení s tímto subjektem. Francouzské orgány nesouhlasí s analýzou Komise, která vychází ze sdělení o státních podporách ve formě záruk (38) (dále jen sdělení o zárukách), a domnívají se, že v tomto konkrétním případě Komise neprokázala existenci „příznivějších úvěrových podmínek“, které by souvisely s vyloučením možnosti konkurzního řízení, a neposkytla důkazy o tom, že veřejná instituce IFP nemůže upadnout do konkurzu a že insolvenční řízení není možné, protože zákon z roku 1985 je pouze procesní zákon a skutečnost, že EPIC nespadají do jeho oblasti působnosti neznamená, že se v jejich případě nemůže použít ad hoc postup soudního vyrovnání, likvidace nebo „úpadku“.
(44)
Jak je mimo jiné vysvětleno ve 25. až 67. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány tvrdí, že použití „řízení“ zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980 místo hromadného řízení obecného práva by věřitelům neposkytlo žádnou výhodu. Nesouhlasí s tím, že pro vyhodnocení, zda uplatnění určitého řízení v případě platební neschopnosti poskytuje subjektu, který takovému řízení podléhá, výhodu oproti podnikům podléhajícím obchodnímu právu (39), je nutné dodržovat kritéria zveřejnění (40) a rovnocennosti (41), jak Komise požaduje v 81. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, ovšem samy používají tatáž kritéria pro analýzu řízení zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980. Francouzské orgány tvrdí, že pokud jde o kritérium zveřejnění, je řízení řádně vymezeno ratingovými agenturami jako použitelné v případě platební neschopnosti EPIC, zatímco pokud jde o kritérium rovnocennosti, rozlišují případ, kdy lze použít požadavek kontinuity veřejné služby, od případu, kdy takový požadavek uplatnit nelze, a upozorňují, že veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti se nacházejí v takové finanční situaci, že je nepravděpodobné, že by skupina IFP neměla dostatek aktiv, její dostupné prostředky a investice (150,3 milionů EUR) totiž v roce 2007 dosahovaly přibližně pětinásobku jejích úvěrů a finančních dluhů (25,2 milionů EUR):
a)
za předpokladu, že by se nepoužil žádný požadavek veřejné služby, by v případě nedostatku aktiv veřejné instituce řízení zavedené zákonem z roku 1980 neposkytlo věřitelům výhodnější podmínky než řízení podle obecného práva: získali by stejné částky jako věřitelé subjektu, který se řídí obchodním právem, tedy částky vyplývající z realizace aktiv, a po ukončení řízení by již neměli nárok na odvolání (42), protože podle názoru francouzských orgánů se odpovědnosti státu nelze dovolávat na základě pouhého nedostatku aktiv. Lišily by se pouze dva aspekty:
-
pohledávky věřitelů by se nevyřizovaly hromadně: na rozdíl od soukromoprávního řízení, v němž se pohledávky vyřizují hromadně a věřitelé jsou uspokojováni podle přednostního pořadí sestupně a v poměru k disponibilním částkám, řízení zavedené zákonem ze dne 16. července 1980 se vyznačuje tím, že věřitel si zachová svá práva, pouze pokud o to sám požádá. Logika zákona ze dne 16. července 1980 je taková, že „kdo dřív přijde, ten dřív bere“,
-
představitel státu pod dohledem správního soudu (dohled nad závažným proviněním, jak jej ustanovila Státní rada ve výše uvedeném rozhodnutí Campoloro) zastává funkci rovnocennou funkci likvidátora a správce konkurzní podstaty.
b)
za předpokladu, že by musela být zajištěna kontinuita veřejné služby, francouzské orgány připouštějí, že by představitel státu při výkonu svých pravomocí svěřených zákonem ze dne 16. července 1980 mohl rozhodnout, že určitá aktiva nezbytná k plnění poslání veřejné služby nebudou prodána. Pokud by určitý majetek nebyl postoupen a stát by za něj neposkytl náhradu, projevila by se tato skutečnost sníženým prodejem aktiv a odpovídajícím snížením částek, které by mohli obdržet věřitelé. Podle francouzských orgánů toto řízení neuděluje věřitelům veřejné instituce IFP větší práva, než která by měli při použití obchodního práva. Francouzské orgány však připouštějí, že za tohoto předpokladu by bylo možné dovolávat se objektivní odpovědnosti státu, která by se projevila odškodněním věřitelů ve výši újmy, kterou utrpěli (maximálně do výše prodejní hodnoty aktiv, která si stát zachoval z důvodu kontinuity veřejné služby). Věřitelé by tedy případně byli ve stejné situaci, jako kdyby se použilo obecné právo. Francouzské orgány z toho vyvozují, že řízení zavedené zákonem ze dne 16. července 1980 neposkytuje žádnou výhodu oproti řízení podle obecného práva, a že tedy není důvod k tomu, aby veřejná instituce IFP musela podléhat řízení podle obecného práva.
(45)
Jak bylo vysvětleno v 68. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány zdůrazňují, že předpisy, které Komise uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení, zejména v 82. bodě odůvodnění, tedy kodifikační předpis č. 02-060-M95 ze dne 18. července 2002 o úpravě financování a účetnictví státních veřejných institucí výrobní a obchodní povahy a Příručka k finanční organizaci založení, přeměně a zrušení státních veřejných institucí a sdružení veřejného zájmu ze dne 14. listopadu 2006, nelze ani použít ani přenést na veřejnou instituci IFP.
(46)
Francouzské orgány se domnívají, že v případě rekapitalizace dceřiných společností veřejné instituce IFP by se neměla otázka uvedená v 80. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení posuzovat proto, aby se prokázala existence případné státní záruky, ale spíše proto, aby se změřily případné účinky takové záruky, která by případně vytvářela pro veřejnou instituci IFP a její dceřiné společnosti lepší situaci tím, že by usnadnila podmínky jejich rekapitalizace. Domnívají se rovněž, že tvrzení Komise vychází ze dvou nesprávných názorů:
-
Komise se podle nich mýlí, když tvrdí, že by veřejná instituce mohla eventuálně podporovat své dceřiné společnosti prostřednictvím převodů uvnitř skupiny, protože podmínky, za nichž mateřská společnost skupiny, i kdyby to byla veřejnoprávní společnost, může podporovat svou dceřinou společnost v obtížích, jsou podrobně upraveny právem obchodních společností (43) a nijak nesouvisí s pojmem podniku ve smyslu soutěžního práva.
-
francouzské orgány rovněž nesouhlasí s tvrzením, že by veřejné instituci IFP její postavení EPIC a státní záruka, která by z takového postavení případně vyplývala, umožňovalo rekapitalizovat dceřiné společnosti snadněji, než by tomu bylo v případě soukromoprávní mateřské společnosti skupiny. Francouzské orgány tvrdí, že skutečnost, že určitá společnost dočasně nese ztráty jedné ze svých dceřiných společností, je běžnou součástí fungování skupiny společností, jak již podle jejich názoru uznal i soud Evropské unie (44), a že zásah veřejnoprávního investora, který jedná podle stejných pravidel jako soukromoprávní investor, neobsahuje prvky státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU (45). Podle jejich názoru je tomu tak zejména v případě veřejné instituce IFP, která má právní možnost (nikoli povinnost) rekapitalizovat svou dceřinou společnost v obtížích podle stejných hodnotících kritérií jako každý dobrý investor. Francouzské orgány rovněž nesouhlasí s tvrzením, že veřejné instituce s postavením EPIC mají možnost „přímého přístupu“ k „účtům státní pokladny“. Upřesňují, že rozpočtový mechanismus „účtu finanční pomoci“, který je upraven článkem 24 rozpočtového zákona, se týká zřízení účtů pro omezené úvěry (jejich výše je omezena rozpočtovým zákonem), které státu umožňují, aby v případě, že si to přeje a může tak učinit (zejména s ohledem na právo Evropské unie), poskytl zálohy různým subjektům. Podle francouzských orgánů nemají veřejné instituce EPIC k těmto účtům „přímý přístup“.
5.1.2 NEEXISTENCE VÝHOD NA ÚROVNI VEREJNÉ INSTITUCE IFP A JEJÍCH DCERINÝCH SPOLECNOSTÍ
(47)
Francouzské orgány se především domnívají, že v tomto konkrétním případě nelze na základě výše uvedeného sdělení o zárukách vyvodit existenci výhody, dále že rozšíření výhod, kterých veřejná instituce IFP údajně požívá z důvodu svého postavení EPIC, na její dceřiné společnosti, akciové společnosti veřejného práva, je v rozporu s rozhodovacími postupy Komise a že v tomto konkrétním případě nebylo prokázáno poskytnutí skutečné hospodářské výhody veřejné instituci IFP a jejím dceřiným společnostem.
(48)
Francouzské orgány se domnívají, že Komise mylně vykládá bod 1.2 výše uvedeného sdělení o zárukách, v němž je stanoveno, že „(…) podporu ve formě záruky představují rovněž výhodnější úvěrové podmínky získané podniky, jejichž právní forma vylučuje konkurzní řízení nebo jiná řízení v případě platební neschopnosti, nebo zajistí výslovnou státní záruku nebo pokrytí ztrát státem“:
-
francouzské orgány za prvé nesouhlasí s tvrzením, že veřejná instituce IFP má kvůli svému postavení EPIC právní formu, která vylučuje konkurzní řízení nebo insolvenční řízení; v každém případě to Komise podle jejich názoru neprokázala, pouze předložila důkaz, že toto postavení znemožňuje použít jeden konkrétní postup (v dané věci řízení zavedené zákonem ze dne 25. ledna 1985);
-
francouzské orgány za druhé popírají, že existuje automatická vazba mezi právní a statutární nemožností stát se předmětem konkurzního nebo insolvenčního řízení a mezi využíváním příznivějších podmínek financování na trzích; podle jejich názoru má Komise při uplatňování bodu 1.2 výše uvedeného sdělení o zárukách povinnost předem prokázat existenci příznivějších úvěrových podmínek, aby bylo možné tvrdit, že podnik, jehož právní forma vylučuje konkurzní nebo insolvenční řízení, je příjemcem podpory ve formě záruk.
(49)
Francouzské orgány dále uvádějí, že Komise v rozhodnutí o zahájení řízení nepřihlížela ke své rozhodovací praxi při hodnocení případných výhod, které na úrovni dceřiných společností veřejné instituce IFP vyplývají z existence neomezené záruky pro EPIC. Komise podle jejich názoru uvažovala opačně než při zřízení společnosti La Banque Postale (46): tato společnost byla, stejně jako dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, akciovou společností, kterou ze 100 % vlastnil subjekt srovnatelný s veřejnou institucí EPIC, ale Komise dospěla k závěru (a to bez ohledu na závazky, které Francie v této věci přijala), že právní forma veřejnoprávní akciové společnosti umožňuje sama o sobě vyloučit existenci neomezené záruky na úrovni dceřiné společnosti. Stejné uvažování by podle francouzských orgánů mělo vést k závěru, že dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, které mají rovněž postavení veřejnoprávní akciové společnosti, rovněž nemají nárok na neomezenou záruku, která případně vyplývá z postavení EPIC.
(50)
Komise rovněž údajně neprokázala existenci skutečné hospodářské výhody v případě veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností, pouze v rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že podmínky financování „se zdají být“ příznivější, aniž by předložila konkrétní důkaz. Z jurisdikce Evropské unie vyplývá, že Komise by měla v tomto konkrétním případě prokázat, že veřejné instituci IFP její postavení EPIC skutečně umožnilo získat příznivější podmínky financování (47). Francouzské orgány tvrdí, že během řízení informovaly o určitých skutečnostech, které prokazovaly, že postavení EPIC veřejné instituci IFP ani jejím dceřiným společnostem neposkytlo a ani nemohlo poskytnout žádnou finanční výhodu, protože při přeměně veřejné instituce IFP byla dodržena obecná zásada kontinuity, zejména na úrovni její činnosti, organizace, účetního a finančního režimu (zdroje a účetní a finanční pravidla) a daňového režimu.
(51)
Francouzské orgány se domnívají, že výše uvedené skutečnosti prokazují, že
-
finanční situace veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností je dobrá, čímž je bezpředmětná otázka jejího případného konkurzu, a tedy i zásahu státu jako konečného ručitele,
-
krátkodobé podmínky financování veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností jsou v případě každého jednotlivého subjektu odlišné a jsou výsledkem konkrétních jednání, které proběhlo intuitu personae s bankami jednotlivých subjektů.
-
ve vztazích veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností s dodavateli rovněž neexistují zvýhodněné podmínky, které by vyplývaly z toho, že uvedení dodavatelé a zákazníci počítají se zárukou státu.
(52)
Francouzské orgány proto dospěly k závěru, že:
-
analýza provedená Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení je sporná: veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti nedisponují žádnou státní zárukou,
-
Komise neprokázala existenci výhody, která by pro veřejnou instituci IFP a její dceřiné společnosti vyplývala z postavení EPIC veřejné instituce IFP,
-
Komise proto neprokázala existenci státní podpory ve prospěch veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností.
5.2 NÁVRHY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(53)
Francouzské orgány však za účelem odstranění všech pochybností Komise uvedly, že kdyby Komise souhlasila s ukončením řízení rozhodnutím o neexistenci podpory podle čl. 7 odst. 2 výše uvedeného procesního řízení, jsou ochotny přijmout následující opatření:
-
vyjasnit prováděcí nařízení k zákonu ze dne 16. července 1980,
-
vložit ustanovení o neexistenci záruky do smluv veřejné instituce IFP, které zahrnují pohledávku,
-
vložit ustanovení o neexistenci záruky do smluv o financování dceřiných společností veřejné instituce IFP.
5.2.1 VYJASNENÍ PROVÁDECÍHO NARÍZENÍ K ZÁKONU ZE DNE 16. CERVENCE 1980
(54)
Jak je upřesněno v 94. až 96. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány navrhují vyjasnit výklad zákona ze dne 16. července 1980 úpravou čl. 3 odst. 1 čtvrtého pododstavce jeho prováděcího nařízení (48). Navrhovaná změna by podle nich odstranila veškeré pochybnosti o významu výrazu „tak učiní“ při organizaci dozorčích pravomocí svěřených prefektovi nebo dozorčímu orgánu, kteří by po provedení změny museli uvolnit prostředky z rozpočtu daného územního celku nebo dané instituce (49). Podle francouzských orgánů by tento návrh vyloučil, že by v budoucnosti mohl zástupce státu při výkonu své dozorčí pravomoci zvýšit prostředky územního celku nebo dotčené instituce státní dotací nebo vkladem veřejných zdrojů.Vložení zmínky upřesňující absenci záruky do smluv veřejné instituce IFP, které by zahrnovaly pohledávku
5.2.2 VLOŽENÍ ZMÍNKY UPŘESŇUJÍCÍ ABSENCI ZÁRUKY DO SMLUV VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP, KTERÉ BY ZAHRNOVALY POHLEDÁVKU
(55)
Jak upřesňují body odůvodnění 97 až 100 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány nesouhlasí s názorem Komise (50), podle kterého by bylo možné uplatnit odpovědnost státu čistě na základě platební neschopnosti veřejné instituce IFP. Podávají nicméně návrh založený na výjimce přijatého rizika (viz rozsudky Státní rady ve věcech Sille (51) a Meunier (52)), přičemž podobně jako ve věci La Poste navrhují, že věřitelům veřejné instituce IFP úředně potvrdí, že za jejich pohledávku nebyla vystavena státní záruka a že v případě platební neschopnosti by nebyl stát povinen převzít finanční závazky podniku při zaplacení pohledávky. Proto by se případné zúčastněné strany, jež se vědomě a se znalostí věci vystavily riziku, nemohly domáhat nároku na odškodné. Francouzské orgány by se proto zavázaly, že společně s veřejnou institucí IFP budou při každé transakci ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se vztahuje smlouva) uvádět tuto zmínku:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky IFP při placení pohledávky“.
(56)
Jak upřesňuje 101. bod odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány rovněž vzaly na vědomí pochybnosti, které Komise vyjádřila v 71. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, ve kterém se uvádí, že výjimka přijatého rizika je, na jedné straně, pravidlo stanovené judikaturou, která se může měnit, a že, na straně druhé, toto pravidlo spočívá na nástrojích sekundárního práva, jež mohou být v případě konfliktu zbaveny platnosti, a nakonec, že návrh francouzských orgánů se nevztahuje na všechny eventuality, neboť pohledávky mohou být nejen finanční, ale také obchodní či jiné.
(57)
Jak upřesňují body odůvodnění 102 až 104 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány poté, co uvedly své zásadní námitky ohledně stanoviska Komise k uplatnění plné odpovědnosti státu za provinění pouze na základě nedostatku aktiv veřejné instituce IFP, poskytly v odpovědi na tyto pochybnosti doplňující údaje:
a)
francouzské orgány se domnívají, že první námitka Komise odpovídá úvaze, že i když vnitrostátní právo členského státu neobsahuje zákonné ustanovení v tomto smyslu, pouhé riziko změny v judikatuře, to znamená změna vnitrostátního práva, postačuje k prokázání existence státní podpory. Komise nemůže zakládat možné opatření podpory na případné změně práva, která je v daném případě více než nepravděpodobná, přičemž výjimka přijatého rizika představuje obecnou zásadu veřejného práva, obsáhle potvrzenou v judikatuře, nikdy nepopíranou a hojně komentovanou;
b)
co se týče druhé námitky, francouzské orgány uznávají, že zákon a právní předpisy jsou nadřazeny smlouvě a že sporná doložka může být kdykoli prohlášena za neplatnou. Nicméně se domnívají, že tato námitka se nedovolává na žádný nadřazený právní předpis, není ničím podepřená, a nemá tedy žádný význam;
c)
nakonec, co se týče třetí námitky, francouzské orgány se domnívají, že tato námitka je založena pouze na předpokladu případné důvěry a očekávání státní záruky na pohledávky ze strany dodavatelů, což je předpoklad, který sám o sobě nemůže zakládat existenci výhody, ale měl by jej potvrdit důkaz svědčící o tom, že veřejné instituci IFP a jejím dceřiným společnostem byla skutečně poskytnuta takováto hospodářská výhoda.
(58)
Přesto, jak upřesňuje 106. bod odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány poznamenávají, že jsou ochotny rozšířit svůj návrh zápisu absence záruky na všechny smlouvy zahrnující pohledávku tak, aby se výslovně vyloučilo veškeré riziko uplatnění plné odpovědnosti státu, založené pouze na platební neschopnosti veřejné instituce IFP.
5.2.3 VLOŽENÍ ZMÍNKY UPŘESŇUJÍCÍ ABSENCI ZÁRUKY DO SMLUV O FINANCOVÁNÍ DCEŘINÝCH SPOLEČNOSTÍ VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP AXENS, BEICIP-FRANLAB, PROSERNAT
(59)
Kromě toho, za účelem doplnění navrhovaného mechanismu, francouzské orgány předložily Komisi dodatečný návrh podobný tomu, jenž byl předložen při zakládání La Banque Postale a který spočíval v přijetí písemného závazku týkajícího se podmínek poskytnutí půjček dceřiným společnostem veřejné instituce IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) na trzích, že při každé transakci se uvede ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se vztahuje smlouva), že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato finanční transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou“.
(60)
Jak upřesňují body odůvodnění 107 až 110 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že obě navrhovaná objasňující opatření (jejichž podrobný popis je uveden v 55. a 59. bodě odůvodnění) umožňují objasnit věřitelům veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností jejich práva tak, že Francii nelze považovat, jak uvedla Komise v 87. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, za „odpovědnou za očekávání věřitelů veřejné instituce IFP ohledně existence záruky“ a domnívat se, že svévolně udržuje „neprůhlednou právní situaci“, jež „zvýhodňuje veřejnou instituci IFP a může vést k uvolnění státních prostředků“.
5.3 DOPLŇUJÍCÍ PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(61)
Ve svých dopisech ze dne 16. července 2010 a 26. listopadu 2010 francouzské orgány poskytly doplňující údaje, jež podle nich potvrzují neexistenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP.
(62)
V úvodu svého dopisu ze dne 16. července 2010 připomínají věc France Télécom (53) a skutečnost, že soud Evropské unie připomenul povinnost Komise prokázat existenci skutečné výhody s cílem stanovit existenci státní podpory. Domnívají se, že v tomto případě neomezená záruka, která podle Komise vyplývá z postavení veřejné instituce IFP, neposkytuje ve skutečnosti této instituci žádnou hospodářskou výhodu. Ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 francouzské orgány upřesňují, že podle nich spočívá důkazní břemeno na Komisi. V této souvislosti připomínají požadavky judikatury Evropské unie na důkazy a odůvodnění, zejména pak rozsudku Tribunálu ve výše uvedené věci France Télécom a rozsudků Soudního dvora ve věci Krantz (54) a nověji ve věci Deutsche Post AG (55). Francouzské orgány se domnívají, že analýza předložená Komisí je v tomto případě „založena více na předpokladech, než na konkrétní analýze“.
(63)
Kromě toho francouzské orgány usuzují, že Komise se domnívá, že veřejná instituce IFP by mohla získat výhodu na třech úrovních: i) na úrovni svých vztahů s bankovními a finančními institucemi, ii) na úrovni svých vztahů s dodavateli, iii) na úrovni svých vztahů s třetími průmyslovými partnery, kteří využívají výzkumné služby.
(64)
Co se týče vztahů veřejné instituce IFP s bankovními a finančními institucemi, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP dosud na základě svého postavení EPIC nezískala žádnou hospodářskou výhodu. Překládají Komisi informace potvrzující, že i) v dlouhodobém časovém horizontu veřejná instituce IFP vykazovala nulový dluh za léta 2005, 2006 a 2007 (56), stejně jako za léta 2008 a 2009, že ii) ve střednědobém horizontu veřejná instituce IFP samozřejmě každoročně dojednala úvěrové linie u různých bankovních institucí, ale získala sazby srovnatelné s těmi na trhu, a v každém případě tyto úvěrové linie nikdy nepoužila a nakonec, že iii) v krátkodobém horizontu bylo zadlužení veřejné instituce IFP za dané období téměř nulové anebo nulové.
(65)
Co se týče vztahů s dodavateli, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP, coby veřejný zadavatel, podléhá povinnosti zveřejnit informace a povinnosti uskutečnit veřejné výběrové řízení podle vyhlášky č. 2005-649 ze dne 6. června 2005 (57), a proto nemůže získat žádnou výhodu. V svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 francouzské orgány znovu poukazují na tuto analýzu a upřesňují, že zadávání zakázek veřejné instituce IFP na základě výběrového řízení v souladu se směrnicí 2004/18/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (58) podle nich představuje dostatečnou záruku, že se zabrání narušení hospodářské soutěže na trhu. Podle Francie veřejná instituce IFP, která by získala své dodavatele na základě výběrového řízení v souladu s povinnostmi vyplývajícími z práva Evropské unie, by nemohla být přinejmenším z důvodu neexistence konkrétních důkazů obviněna z toho, že získala neoprávněnou výhodu. Zdůrazňují, že právě v zájmu efektivnosti zadávání veřejných zakázek se zjednodušilo používání elektronických systémů nákupů, přičemž v 13. bodě odůvodnění směrnice 2004/18/ES se například uvádí, že „tato technika nákupů umožňuje veřejným zadavatelům […] disponovat poměrně širokým spektrem nabídek […], a tudíž zajistit optimální využití veřejných prostředků prostřednictvím široké hospodářské soutěže“. V této souvislosti se zmiňují o zprávě (59) Komise, ve které Komise dochází k závěru, že právní předpisy v oblasti zadávání veřejných zakázek mají pozitivní dopad na pokles cen, tedy pokles, jenž je prezentován jako „sociální výhoda“ spravedlivější soutěže mezi uchazeči. Komise tím, že by tyto úspory „připsala“ postavení EPIC veřejné instituce IFP, by se neztotožnila se smyslem směrnice, která ve výběrových řízeních spatřuje hlavní vektor hospodářské soutěže, jež vede ke snížení nákladů veřejné zakázky.
(66)
Konečně, pokud jde o vztahy veřejné instituce IFP s jejími zákazníky, Francie upřesňuje, že příslušné činnosti v oblasti smluvního výzkumu se vztahují na služby poskytované veřejnou institucí IFP na žádost zákazníka, třetí strany nebo dceřiné společnosti v oblasti, která patří do rozsahu úloh veřejné instituce IFP, což nemá z hlediska vlastnictví výsledků pro veřejnou instituci IFP strategický význam, může obohatit poznatky a know-how veřejné instituce z hlediska řízení programů veřejného výzkumu a vývoje, jež uskutečňuje, a nepatří do výhradní oblasti činnosti dceřiných společností. Francouzské orgány poznamenávají, že při poskytování služeb výzkumu těmto zákazníkům se používá specifického vybavení a specifického posudku.
(67)
V této souvislosti Francie tvrdí, že i kdyby měla veřejná instituce IFP na základě svého postavení EPIC výhodu při výkonu těchto hospodářských činností, tato výhoda by neměla žádný materiální dopad na trh. Především by pak nemohla narušit hospodářskou soutěž, ani ovlivnit obchod mezi členskými státy. Pokud jde o běžné období počínající změnou statusu veřejné instituce IFP (ke které došlo v červenci 2006), francouzské orgány nicméně přiznávají, že by veřejná instituce IFP mohla případně dosáhnout snížení poplatků z důvodů nevystavení záruky za řádné provedení smlouvy, které by představovalo zanedbatelnou částku vzhledem k částkám, které banky a pojišťovny obvykle vyžadují. Francouzské orgány z toho vyvozují, že takový účinek nemá charakter výhody, což by zpochybnilo samotnou existenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP.
6 PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN A STANOVISKO FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
6.1 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTI UOP LIMITED
(68)
Ve svém dopise ze dne 28. listopadu 2008 společnost UOP Limited nejprve zdůvodnila svůj zájem konat jako třetí strana zainteresovaná na řízení (60) a poté předložila několik obecných připomínek s tím, že podle ní je subjekt, který nazývá „IFP/Axens“, příjemcem státní podpory:
-
celek tvořený veřejnou institucí a její dceřinou společností Axens, „IFP/Axens“ je zřejmě nepopiratelně vnímám trhem jako veřejný subjekt (5.1.1);
-
udělení postavení EPIC subjektu „IFP/Axens“ mohlo umožnit a nadále by umožňovalo zásadní narušení hospodářské soutěže na trhu technologií postupů, tedy trhu, na kterém je činná společnost UOP Limited, protože by ho zvýhodnilo ve vztahu k dodavatelům, poskytovatelům kapitálu a zákazníkům (5.1.2).
6.1.1 VNÍMÁNÍ SUBJEKTU „IFP/AXENS“ ZE STRANY TRHU
(69)
Podle společnosti UOP Limited argument francouzských orgánů, že Axens, stejně jako jiné dceřiné společnosti IFP, tvoří samostatné hospodářské subjekty, není možné přijmout. Komise zřejmě oprávněně zdůrazňuje, že i) Axens je 100 % vlastněn veřejnou institucí IFP; ii) uskutečňování výzkumu a vývoje veřejné instituce IFP společností Axens zřejmě odráží strategické priority rozhodnuté státem; iii) vedoucí pracovníci veřejné instituce IFP se účastní řízení společnosti Axens; iv) Axens má s veřejnou institucí IFP exkluzivní smlouvu, která je podstatná pro hospodářskou činnost dceřiné společnosti; a v) především existuje dohoda o prvním použití a přidělování zaměstnanců.
(70)
K informacím uvedeným v předcházejícím bodě odůvodnění společnost UOP Limited doplňuje, že rozhodujícími faktory jsou rovněž to, jak svůj vztah prezentují IFP a Axens a jak to vnímá trh:
-
IFP a Axens na trhu vystupují jako jeden hospodářský subjekt „IFP/Axens“. Na internetové stránce společnosti Axens se údajně především uvádí, že „společnost se už téměř padesát let opírá o úspěch v oblasti výzkumu a vývoje a vlastní průmyslové výroby“ (61). Kromě toho reklamy společnosti Axens na její technologii odkazují na veřejnou instituci IFP. Navíc zaměstnanci společnosti Axens a veřejné instituce IFP občas navštěvují držitele svých licencí společně.
-
Průmyslový tisk uvádí příklad vnímání subjektu „IFP/Axens“ ze strany trhu jako jednoho hospodářského subjektu. Společnost UOP Limited především připojila výňatky z výstřižků z tisku, jež se týkají činnosti subjektu „IFP/Axens“ v oblasti licencí na technologie postupů, anebo se alternativně zmiňují o poskytování takových licencí veřejnou institucí IFP prostřednictvím dceřiné společnosti Axens. Kromě toho společnost UOP Limited poskytla příklady v podobě článků nebo prezentací, ve kterých se zaměstnanci společnosti Axens nechali slyšet, že veřejná instituce IFP vnímá Axens jako zahrnující „všechny příslušné činnosti průmyslové divize a divize Procatalyse“.
6.1.2 VÝHODY PLYNOUCÍ Z POSTAVENÍ EPIC
(71)
Společnost UOP Limited uvádí, že skutečnost, že dodavatelé i zákazníci vnímají společnost Axens jako nakládající s neomezenými státními zdroji za účelem financování svých činností, ji výrazně zvýhodňuje na trhu. I když by se jednalo pouze o vnímání ze strany trhu, tato skutečnost má v globálním kontextu hospodářské krize stále větší význam.
(72)
Co se týče zákazníků, záruky, které údajně nabízí subjekt „IFP/Axens“, mají zvláštní význam na trhu, kde zákazníci předtím, než si vyberou danou technologii, zváží dlouhodobé ekonomické důvody. Na příkladu „aromatických komplexů“ společnost UOP Limited v podstatě vysvětluje, že před zavedením takovýchto technologií musí zákazníci velmi významně investovat do projektování a vybudování výrobních infrastruktur, které si údajně vyžadují několik let práce. Úspěch těchto průmyslových komplexů je ale spojený s výkonností používaných technologií, u kterých zákazníci obecně požadují, aby jim na ně prodejce postupů poskytl záruku (62). Za předpokladu, že by nebyla dosažena požadovaná úroveň výkonnosti, by neváhali se domáhat odpovědnosti prodejce a vyžadovali by plnění přísných závazků, pokud jde o uvedení do původního stavu. Významným faktorem ve volbě kupujících je tedy dlouhodobá platební schopnost prodejce, nejen kvůli dodržení smluvních závazků, ale také z důvodu perspektiv poskytnutých v oblasti výzkumu a vývoje, jež jsou zárukou budoucího zlepšení výkonnosti získaného postupu. Subjekt „IFP/Axens“, vnímaný trhem jako závislý na státu, má tedy údajnou výhodu ve vztahu ke konkurentům, neboť kupující nemají zvláštní důvod pochybovat o jeho dlouhodobém přežití.
(73)
Pokud jde o dodavatele, společnost UOP Limited se domnívá, že subjektu „IFP/Axens“ mohly být poskytnuty zvýhodněné podmínky v porovnání s konkurencí; v tomto směru odkazuje na smlouvy podepsané společně institucí IFP a společností Axens uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení.
(74)
Co se týče finančních trhů, společnost UOP Limited se domnívá, že subjekt „IFP/Axens“ má zvýhodněné podmínky a zvýhodněné úrokové sazby na kapitálových trzích s ohledem na úlohu konečného ručitele, kterým by byl stát. Kromě toho v souvislosti s finanční krizí přítomnost státu a jistota, kterou tato přítomnost představuje pro investory, údajně umožňuje přilákat soukromý kapitál v době nedostatku. Konkurenční podniky nemají podobný přístup k financování nebo jej mohou získat za méně zajímavých podmínek. Podle společnosti UOP Limited vliv hospodářské a finanční krize ještě posílil potenciál opatření narušovat hospodářskou soutěž.
(75)
Ve svém dopise ze dne 23. ledna 2009 společnost UOP Limited odkazuje na své předchozí připomínky a na připomínky předané v rámci řízení týkajícího se výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005. Domnívá se, že tyto informace poskytují dostatek důkazů o významu platební schopnosti smluvních partnerů na dotyčném trhu s licencemi na výrobní postupy. Opakuje argument, podle kterého zákazníci subjektu „IFP/Axens“ předpokládají, že jsou v obchodním vztahu se státním orgánem, jehož dlouhodobá životaschopnost je bez jakéhokoli rizika. Konečně společnost UOP Limited vyzývá Komisi, aby analyzovala dohody mezi společností Axens a jejími zákazníky, přičemž uvádí, že je přesvědčena o tom, že tyto dohody neobsahují žádné ustanovení, jež by mohlo omezit odpovědnost společnosti Axens.
6.2 STANOVISKO FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM SPOLEČNOSTI UOP LIMITED
(76)
Ve svém dopise ze dne 22. června 2009 se francouzské orgány domnívají, že připomínky společnosti UOP Limited jsou „založené na nesprávných, nebo dokonce zcela nepravdivých tvrzeních, a v každém případě nejsou založené na žádném důkazu o existenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP nebo společnost Axens“.
(77)
Francouzské orgány v zásadě popírají relevantnost tvrzení, že trh vnímá „IFP/Axens“ jako veřejný subjekt zvýhodňovaný ve vztahu k zákazníkům, dodavatelům či finančním trhům, a odmítají tvrzení, že subjekt „IFP/Axens“ je orgánem státu, který se vůbec neobává o svou dlouhodobou životaschopnost.
(78)
Francouzské orgány dále rozvíjejí dva argumenty:
-
zaprvé, subjekt IFP/Axens není orgánem státu disponujícím neomezenými zdroji; navíc nic nedokazuje, že tento subjekt je na trhu takto vnímán (6.2.1);
-
zadruhé, postavení EPIC veřejné instituce IFP neposkytuje společnosti Axens žádnou výhodu na trhu (6.2.2).
6.2.1 SUBJEKT IFP/AXENS ÚDAJNĚ NENÍ STÁTNÍM ORGÁNEM DISPONUJÍCÍM NEOMEZENÝMI ZDROJI
(79)
Podle francouzských orgánů, na rozdíl o tvrzení společnosti UOP Limited, dodavatelé a zákazníci subjektu „IFP/Axens“ údajně nevnímají tento podnik jako „státní orgán“ disponující neomezenými zdroji.
(80)
Zaprvé, francouzské orgány odkazují na právní analýzu, kterou předložily Komisi, a na své předchozí připomínky, jež podle nich dokazují, že postavení EPIC veřejné instituce IFP neposkytuje žádnou státní záruku.
(81)
Zadruhé, francouzské orgány poznamenávají, že společnost UOP Limited se dovolává na „údajné víry v neomezenou státní záruku ve prospěch IFP/Axens“, která právně neexistuje, a ani by sama o sobě nepostačovala k prokázání existence státní podpory.
(82)
Zatřetí, i za předpokladu, že by veřejná instituce IFP získala státní záruku - což francouzské orgány popírají - bylo by chybou se domnívat, že by taková záruka byla automaticky rozšířená na dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, protože tato instituce a její dceřiné společnosti údajně tvoří jednu hospodářskou skupinu ve smyslu práva hospodářské soutěže. Podle Francie se na dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, především pak společnost Axens, jako na subjekty soukromého práva podléhající právu obchodních společností, nevztahuje tato záruka, přičemž zásada nezávislosti dceřiných společností odporuje zejména teorii „automatického rozšíření“ záruk v rámci skupiny, kterou předložila společnost UOP Limited. Pojem skupina, který může mít význam v právu hospodářské soutěže, není podle všeho obsažen v právu obchodních společností, a tak poskytnutí záruk v rámci skupiny by podléhalo přísným podmínkám co do formy i obsahu. Jednalo by se především o případ veřejné instituce IFP, kde se vyžaduje povolení správní rady ve smyslu článku 7 jejích stanov. Vedle toho se francouzské orgány domnívají, že Komise již vzala tuto skutečnost na vědomí, neboť uznala, „že právní postavení Banque Postale (právnická osoba soukromého práva) stačí samo o sobě na vyloučení existence jakékoli neomezené záruky pro Banque Postale“ (63).
6.2.2 SPOLEČNOST AXENS NENÍ Z DŮVODU POSTAVENÍ EPIC VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP NIJAK ZVÝHODNĚNA NA TRHU
(83)
Francouzské orgány se domnívají, že argument společnosti UOP Limited, podle něhož trh věří, že subjekt „IFP/Axens“ je státním orgánem s neomezenými zdroji a že požívá výhod vůči svým zákazníkům, dodavatelům i věřitelům, není založen „na žádném hodnověrném důkaze“, a navíc je „nesporně vyvrácen fakty“.
(84)
Francouzské orgány předložily služební zprávu ředitelství pro právní záležitosti a dohody (AJA) společnosti Axens nazvanou „Zásady právní jistoty Axens“ (64), ve které jsou přesně vymezené vztahy mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens. Tyto vztahy se výslovně řídí obecným pravidlem, že Axens nebude od své mateřské společnosti vyžadovat záruku, a to z jakéhokoli důvodu. Francouzské orgány upřesnily, že od tohoto pravidla absence záruky není možná žádná odchylka. Kromě toho se tato zásada připomíná in extenso v dokumentu těmito slovy: „IFP neručí za konání nebo opomenutí společnosti Axens“. Francouzské orgány jasně uvedly, že toto pravidlo se vztahuje na veškeré smlouvy či projekty, jež by mohla společnost Axens uzavřít nebo realizovat se zákazníky, dodavateli nebo na finančních trzích.
6.2.2.1 K vztahům mezi společností Axens a jejími zákazníky
(85)
Podle Francie společnost UOP Limited neodůvodněně vyvozuje z významu státní záruky, jaká je dlouhodobá finanční situace společnosti Axens, zejména co se týče smluvních záruk a závazků údržby klasicky obsažených v licenčních dohodách (65), a rovněž neuvádí důvody, kvůli kterým se „domnívá, že Komise nenalezne žádné ustanovení omezující odpovědnost společnosti Axens“.
(86)
V tomto směru se francouzské orgány jasně vyjádřily, že pravidlo popsané v 84. bodě odůvodnění (podle kterého dceřiná společnost nepředkládá mateřské společnosti žádnou žádost o záruku) se vztahuje rovněž na veškeré záruky, které by mohla společnost Axens vyjednat nebo uzavřít se zákazníkem. Francouzské orgány ilustrovaly své argumenty na příkladu „aromatických komplexů“, který společnost UOP Limited zmínila ve svých připomínkách. Francouzské orgány upřesnily, že obecně společnost Axens volí možnost omezení své odpovědnosti na určitou část poplatku […] (*). Tato politika omezení záruk, která je jednou ze Zásad právní jistoty Axens, se proto výrazně liší od zvyklostí jiných podniků působících v této oblasti, jež mají podle francouzských orgánů ve zvyku poskytovat v určitých případech neomezené záruky.
(87)
Konečně, francouzské orgány připomínají, že povinnosti v oblasti údržby/opravy použitelné v případě škodné události by neměly za následek uvolnění finančního krytí ze strany veřejné instituce IFP:
a)
v případě neplnění závazků ze strany společnosti Axens by kapacita nabízená jejími pojišťovateli odpovědnosti za škodu prostřednictvím různých pojistných linií v rámci jejího globálního programu byla o mnoho větší, než jsou odpovědnostní stropy společnosti Axens smluvně dojednané s držiteli její licence,
b)
velmi významná by byla rovněž schopnost okamžitého nebo rychlého uvolnění zdrojů společnosti Axens, zejména díky jejímu malému zadlužení,
c)
dohody mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens by výslovně omezovaly odpovědnost veřejné instituce IFP v případě neplnění závazků ze strany držitele licence společnosti Axens na částky, které musí být nevyhnutelně ohraničené, protože jsou spojeny s poplatkem, který vybírá veřejná instituce IFP,
d)
pojišťovatel odpovědnosti za škodu společnosti Axens by se výslovně zřekl jakéhokoli uplatňování nároků vůči veřejné instituci IFP z jakéhokoli důvodu.
(88)
Na základě toho francouzské orgány vyvozují, že tvrzení společnosti UOP Limited týkající se existence domnělých výhod, které společnost Axens získává na trhu licencí na výrobní postupy, by se tímto vyvrátila, zejména protože společnost Axens bez přestání uskutečňovala politiku omezování záruk týkajících se odpovědnosti a poskytovaných jejím zákazníkům.
(89)
V svém dopise ze dne 8. září 2009 francouzské orgány jasně uvedly, že omezení odpovědnosti vůči zákazníkům je ustanovené jak v dohodě o rámcové licenci (66), tak v dohodě o licenci na výrobky (67), jež byly uzavřeny mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens a vstoupily v platnost 1. ledna 2001. V obou smlouvách se ustanovuje, že pokud může společnost Axens prokázat, že příčinou neplnění závazků z její strany jsou služby poskytované veřejnou institucí IFP, finanční odpovědnost této instituce se omezí na určité procento (68) částek, které veřejná instituce IFP skutečně vybrala jako poplatek úměrný prodejní transakci, v souvislosti s kterou vznikla reklamace (licence na výrobky) a úměrný k jednotce, která je předmětem sublicence nebo prodejní transakce uskutečněné v rámci sublicence, v souvislosti s kterou vznikla reklamace (rámcová licence). Jinými slovy, odpovědnost veřejné instituce IFP nikdy nesmí přesáhnout 100 % vybraných částek. Kromě toho je v rámcové licenci ustanoveno, že společnost Axens převezme finanční záruky za technickou výkonnost výrobních postupů poskytovaných držitelům sublicencí. Veřejná instituce IFP tedy není odpovědná za technické záruky poskytované společností Axens jejím zákazníkům.
(90)
Vedle toho je třeba upřesnit, že v licenčních smlouvách mezi společností Axens a jejími zákazníky je symetricky zahrnuta skutečnost, že finanční odpovědnost společnosti Axens je obecně omezena na […] (*) % licenčních poplatků zaplacených za každou jednotku, na kterou se vztahuje reklamace. Odpovědnost veřejné instituce IFP je zcela nezávislá na odpovědnosti společnosti Axens, pokud se záruka, kterou tato společnost poskytla svému zákazníkovi, z obchodních důvodů jeví jako vyšší než ta, kterou poskytla veřejná instituce IFP. Stejná zásada se uplatňuje na veškeré licence, které veřejná instituce IFP poskytne třetím stranám, jiným než svým dceřiným společnostem.
(91)
Nakonec francouzské orgány doplnily, že veřejná instituce IFP sleduje zásadu omezovat svou odpovědnost vůči zákazníkům (dceřiným společnostem nebo společnostem mimo skupinu) v případech, kdy pro ně zabezpečuje služby (studie, výzkumy v oblasti zakázek, testy atd.). Odpovědnost, kterou na sebe bere veřejná instituce IFP, potom spočívá v závazku opravit vykonané práce, zatímco ve finanční oblasti platí zásada, že odpovědnost je omezená na […] (*) % skutečně zaplacené odměny se stropem, který může v závislosti na daném případě být až […] (*) %. Pokud se tedy zákazník domnívá, že práce vykonaná veřejnou institucí IFP je chybná, tato instituce nebude v žádné případě povinna neomezeně vykonávat opravy prací.
6.2.2.2 Ke vztahům mezi společností Axens a jejími dodavateli a k podmínkám financování na finančních trzích
(92)
Francouzské orgány popírají jakoukoli relevantnost tvrzení společnosti UOP Limited, že domnělá víra v existenci neomezených finančních záruk ve prospěch společnosti Axens by této společnosti měla poskytovat zvýhodněné podmínky jak ze strany dodavatelů, tak finančních trhů. Podle názoru Francie neposkytla společnost UOP Limited sebemenší důkaz na podporu tohoto tvrzení.
(93)
Francouzské orgány se domnívají, že pravidlo popsané v 84. bodě odůvodnění, podle kterého dceřiná společnost nepodává mateřské společnosti žádnou žádost o záruku, je dostatečné pro to, aby zneplatnilo hypotézu, kterou předkládá společnost UOP Limited.
(94)
Ostatně pokud jde o podmínky půjčky společnosti Axens, stejně jako v případě společností Beicip-Franlab a Prosernat, na finančních trzích, francouzské orgány poznamenávají, že by byly ochotny se zavázat před Komisí, že při každé transakci bude ve smlouvě o financování uvedeno, že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato finanční transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou“ (69).
7 HODNOCENÍ
7.1 EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SMLOUVY O FUNGOVÁNÍ EU
(95)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU stanoví: „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(96)
V tomto případě na prokázání existence státní podpory je především zapotřebí ověřit, zda opatření spočívající v udělení postavení EPIC veřejné instituci IFP ze strany Francie dne 7. července 2006 využívá státní zdroje (7.1.1) na poskytnutí neomezené státní záruky vztahující se na hospodářské činnosti (7.1.2). Zatímco rozsah krytí prostřednictvím státní záruky a povaha činností, na než se vztahuje, umožní vymezit dosah tohoto rozhodnutí (7.1.3), následně bude nutné přezkoumat, zda dotyčné opatření poskytuje skupině IFP selektivní výhodu (7.1.4), která by mohla ovlivňovat obchod mezi členskými státy (7.1.5).
7.1.1 VYUŽÍVÁNÍ STÁTNÍCH ZDROJŮ VE FORMĚ NEOMEZENÉ ZÁRUKY
(97)
Se zřetelem na osobitou strukturu hospodářské skupiny ve smyslu práva hospodářské soutěže je zapotřebí zohlednit možný dopad neomezené státní záruky vyplývající z postavení EPIC veřejné instituce IFP na všechny subjekty skupiny IFP, tj. samotnou veřejnou instituci a její dceřiné společnosti, ve dvou fázích:
-
pokud jde o veřejnou instituci IFP, dopad neomezené záruky přímo vyplývá z postavení EPIC: veřejná instituce IFP, coby právnická osoba veřejného práva, nepodléhá obecnému právu týkajícímu se soudního vyrovnání a likvidace podniků v obtížích. Vzhledem k této zvláštnosti by mateřská společnost skupiny IFP mohla přímo vykonávat své hospodářské činnosti za výhodnějších podmínek, než mají další účastníci na trhu, kteří nemají podobnou ochranu (7.1.1.1),
-
pokud jde o činnosti vykonávané přímo dceřinými společnostmi soukromého práva skupiny IFP, které plně podléhají obecnému právu v oblasti konkurzu, přímé uplatnění nároku vůči veřejné instituci, a tedy i státu, je podle všeho nemožné. Proto je za předpokladu nedostatečné výše majetku některé z dceřiných společností vhodné analyzovat, zda by věřitelé společností Axens, Prosernat a Beicip-Franlab mohli těžit z nepřímého mechanismu na základě případné odpovědnosti mateřské společnosti za počínání jejích dceřiných společností, rovnocenné mechanismu záruky (7.1.1.2).
7.1.1.1 Krytí veřejné instituce IFP prostřednictvím neomezené státní záruky, kterou poskytuje postavení EPIC
(98)
Ve výše uvedeném rozhodnutí C 56/2007 došla Komise k závěru (70), že podstatné zvláštnosti postavení veřejné instituce La Poste (71), a zejména pak existence záruky na úhradu jednotlivých pohledávek a na zachování existence a/nebo povinností La Poste, znamenají, že stát plní úlohu konečného ručitele za hospodářské činnosti vykonávané veřejnou institucí.
(99)
V tomto případě se Komise domnívá, že argumenty použité ve výše uvedeném rozhodnutí C 56/2007 je možno v zásadě uplatnit na postavení EPIC veřejné instituce IFP a že se na tuto instituci taktéž vztahuje zvláštní právní stav, pokud jde o uspokojování jejích věřitelů či zachování její existence v případě platební neschopnosti. Pro potřeby této analýzy bude tedy Komise odkazovat na argumenty rozvinuté v části 4.1 („Charakteristika podpory“) výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007.
A. Záruka za úhradu jednotlivých pohledávek
(100)
Nejprve je třeba ověřit argument francouzských orgánů, že právní předpisy nebo judikatura vylučují existenci státní záruky ve prospěch institucí s postavením EPIC (a), a až potom prokázat, že kdyby se veřejná instituce nacházela v situaci zastavení plateb, na její věřitele by se vztahovalo výhodnější řízení než na věřitelské podniky podléhající obecnému právu.
a) Odmítnutí argumentů francouzských orgánů
(101)
Na rozdíl od tvrzení francouzských orgánů Komise může usuzovat, že francouzské právo připouští existenci implicitních záruk, zejména existenci státní záruky v důsledku postavení veřejné instituce. Komise odmítá argumenty francouzských orgánů z těchto důvodů:
(102)
Zaprvé, Komise se odvolává mutatis mutandis na body odůvodnění 120 a 121 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007 v souvislosti s tvrzením francouzských orgánů, že žádný předpis anebo rozhodnutí nestanovuje zásadu, podle níž stát ručí za dluhy subjektů s postavením EPIC. Komise se naopak domnívá, že ačkoli opravdu neexistuje žádný předpis nebo rozhodnutí potvrzující nebo vylučující existenci výslovné státní záruky ve prospěch subjektů EPIC, absence takové záruky nevylučuje existenci záruky implicitní.
(103)
Zadruhé, Komise se odvolává mutatis mutandis na body odůvodnění 122 až 124 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007 v souvislosti s názorem francouzských orgánů, že existuje judikatura o neexistenci záruk, zejména rozsudek ve věci Société de l'hôtel d'Albe (72) a rozsudky ve věci Campoloro (73). Co se týče první věci, jak zdůraznil odborník Komise ve věci La Poste, rozsudek Société de l'hôtel d'Albe se netýká konkrétní situace, v níž by mohla být záruka uplatněna (74). Pokud jde o druhou věc (75), Komise se naopak domnívá, že tato věc ukazuje, že režim odpovědnosti státu při zavádění opatření ohledně postupu pro vymáhání dluhů veřejných institucí vykazuje veškeré vlastnosti záručního mechanismu.
(104)
Zatřetí, Komise se domnívá, že argument francouzských orgánů předložený ve věci La Poste, podle něhož se na dluhy, které vznikly subjektům s postavením EPIC po vstupu v platnost ústavního zákona a rozpočtovém zákoně (LOLF) dne 1. ledna 2005, nemůže vztahovat implicitní záruka, nelze přijmout:
a)
Komise zdůrazňuje, že změna právního postavení veřejné instituce IFP nastala dne 7. července 2006, což je až po vstupu v platnost zákona LOLF. Za takovýchto podmínek není nutné zkoumat argumenty odborníka francouzských orgánů ve věci La Poste ohledně případných dluhů vzniklých před datem 1. ledna 2005, a to i přesto, že na ně francouzské orgány ve svých připomínkách odkazují mutatis mutandis. Ve skutečnosti dluhy, které vznikly veřejné instituci IFP před datem 1. ledna 2005, vznikly profesní instituci ve smyslu zákona č. 4-612 ze dne 17. listopadu 1943 o řízení profesních zájmů (a tedy právnické osobě soukromého práva), a proto se na ně v čase jejich vzniku (76) nemohla vztahovat neomezená záruka plynoucí z postavení EPIC.
b)
Komise nicméně podotýká, že - jak ostatně zdůraznil její odborník ve věci La Poste a jak už vysvětlila ve 130. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, že rozsah povinnosti zahrnout do rozpočtového zákona státní záruky se omezuje na „poskytnutí“ takových záruk; že poskytnutí záruk se vztahuje na případy, ve kterých se stát výslovným projevem vůle rozhodl poskytnout záruku za instituci nebo za transakci; že do rozsahu povinnosti zahrnout záruky do rozpočtového zákona proto nepatří záruky vzniklé na základě právního postavení nebo právní povinnosti, jež se vyznačují tím, že jsou implicitní a automatické; že tato druhá kategorie nezávisí na rozhodnutí státu, ale na skutečnosti, že záruka je vlastně důsledkem již existujícího právního rámce daného státem (77).
c)
Komise na základě toho došla k závěru, že stejně jako v 131. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, argument francouzských orgánů opírající se o LOLF není přesvědčivý a skutečnost, že žádný rozpočtový zákon neupřesňuje, že stát poskytuje záruku veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení, nevylučuje existenci takové implicitní záruky; že Komise není v žádném případě vázána charakteristikou opatření jakožto záruky podle francouzského práva, ani skutečností, že by se jednalo o záruku spadající pod ustanovení LOLF; že podstatné je hodnocení tohoto opatření pouze z hlediska práva Evropské unie; že toto právo uznává existenci implicitní záruky, jestliže je členský stát právně vázán k uhrazení pohledávky jiné osoby v případě její platební neschopnosti (78).
(105)
Začtvrté, Komise odmítá argument francouzských orgánů, že v případě existence státní záruky ve prospěch subjektů s postavením EPIC by si založení každého nového subjektu s tímto postavením (včetně změny právního postavení) žádalo zavedení opatření týkajících se záruk, jež by ochránila právní nároky věřitelů, které vznikly před změnou postavení subjektu, a jejich protiargument (modus tollens), že když takový mechanismus nebyl nikdy zaveden (79), neměla by existovat žádná záruka ve prospěch veřejné instituce IFP:
a)
Jak uvedl odborník Komise ve věci La Poste a jak se uvádí v 133. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, Komise se domnívá, že takové tvrzení vychází z příliš širokého výkladu ústavní ochrany práva vlastnit majetek.
b)
Komise si přeje upřesnit, jak ostatně učinila v 134. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, že právo vlastnit majetek nestanovuje přijetí zvláštního opatření k zaručení práv věřitelů v době přeměny EPIC na společnost podléhající řízení týkajícímu se soudní vyrovnání a likvidace, a že neexistence takových opatření tudíž není známkou absence implicitní záruky.
c)
Komise dodává, jak vysvětlila v bodech odůvodnění 135 a 136 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se odvolává mutatis mutandis, že skutečnost, že francouzské orgány rozhodly o poskytnutí výslovné záruky podniku La Poste (80), když v roce 1990 získal postavení rovnocenné s EPIC, nedokazuje, že už v jeho prospěch neexistovala nějaká implicitní záruka.
(106)
Zapáté, Komise odkazuje na část tohoto rozhodnutí týkající se uplatnění odpovědnosti státu, stejně jako na část 4.1.1 bod A písm. b) podbod 3) výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, pokud je o článek pana Labetoullea citovaný francouzskými orgány (81) a jeho analýzu judikatury Camporolo (82).
(107)
Oproti tomu, co tvrdí francouzské orgány - podle nich předpisy vylučují takovou záruku - Komise podotýká, že existence implicitních záruk vázaných na právní postavení veřejné instituce je potvrzena oznámením Státní rady předloženým v roce 1995 ve věci Crédit Lyonnais, které zakládá existenci implicitní státní záruky pouze na povaze subjektu coby veřejné instituce (83).
(108)
Jak bylo vysvětleno ve zmíněném rozhodnutí C 56/2007, konkrétně v bodech odůvodnění 142 až 145, na které se odkazuje mutatis mutandis, Komise nesdílí výklad francouzských orgánů, podle něhož nelze toto stanovisko Státní rady přenést na veřejnou instituci IFP. V rozhodnutí se konkrétně zdůrazňuje, že toto stanovisko se nijak neodvolává ani na poslání této veřejné instituce ani na to, zda tato veřejná instituce má nebo nemá veřejného účetního. Francouzské orgány nevysvětlují, proč by se podle nich dalo toto stanovisko použít pouze na veřejné instituce s veřejným účetním. Komise dále odmítá argumenty francouzských orgánů, podle nichž toto stanovisko není použitelné, jelikož je starší než zákon LOLF a je v rozporu z pozdější judikaturou Státní rady. Komise současně připomíná v bodě odůvodnění 104 a také ve dříve zmíněném rozhodnutí C 56/2007, že zákon LOLF není překážkou existence implicitní státní záruky ve prospěch veřejné instituce IFP.
(109)
Jak je uvedeno v bodech odůvodnění 146 a 147 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, bere Komise na vědomí oznámení ministra hospodářství, financí a průmyslu ze dne 22. července 2003, jehož předmětem je „registrace mechanismů implicitních nebo výslovných záruk poskytnutých státem“, a které potvrzuje existenci implicitních záruk vyplývajících ze zákonného nebo správního opatření, které „vytváří a nese s sebou finanční důsledky pro stát“. Toto oznámení ukazuje, že státní záruka může vyplývat z právních aktů nejrůznější povahy (84), a připomíná, že založení veřejné instituce může být ze své podstaty spojeno s vytvořením implicitní státní záruky ve prospěch věřitelů této instituce (85).
b) Věřitel veřejné instituce IFP má jistotu, že jeho pohledávka bude uhrazena.
(110)
Podle příkladu dokazování v části 4.1.1. bod A písm. b) zmíněného rozhodnutí C 56/2007, na které odkazuje mutatis mutandis, hodlá Komise nyní dokázat, že se v případě zastavení plateb ze strany veřejné instituce IFP budou její věřitelé nacházet v příznivější situaci než věřitelé podniku, který podléhá obchodnímu právu.
(111)
Zaprvé, jelikož se jedná o veřejné instituce, nevztahují se na ně tradiční omezení úhrady pohledávek subjektu soukromého práva. Na základě skutečností, jimiž se podrobněji zabývají body odůvodnění 150 až 154 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odvolává mutatis mutandis, Komise v tomto prvním bodě dochází k závěru, že:
-
na rozdíl od věřitelů podniků podléhajících obchodnímu právu, věřitelé veřejné instituce IFP (vzhledem k tomu, že tato instituce nepodléhá obecnému právu ve věcech soudního vyrovnání a soudní likvidace podniků v obtížích) neriskují, že jejich pohledávka při ukončení řízení o soudním vyrovnání zanikne úplně nebo částečně,
-
právní subjektivita veřejné instituce IFP není překážkou pro státní záruku,
-
při absenci výslovného omezení odpovědnosti státu za veřejnou instituci IFP se mohou věřitelé této instituce po právu opírat o zásadu, podle níž stát přebírá dluhy veřejné instituce IFP, i když je tato instituce právnickou osobou.
(112)
Zadruhé, v případě vymáhání dluhů veřejných institucí rozhodnutím soudu je řízení podle zákona ze dne 16. července 1980 (a různých souvisejících prováděcích aktů (86)) z důvodů vysvětlených v bodech odůvodnění 113 až 117 příznivější pro věřitele veřejné instituce IFP než soudní řízení obecného práva, jelikož nevede k zániku pohledávky za veřejnou institucí IFP.
(113)
V souladu s rozborem uvedeným v bodech odůvodnění 157 až 161 rozhodnutí C 56/2007, na které se odvolává mutatis mutandis, Komise především poznamenává, že zákon z roku 1980 (87) a jeho prováděcí opatření (88) označují stát jako orgán oprávněný k vymáhání dluhů veřejných institucí a svěřují mu významné pravomoci: provedení úhrady z moci úřední a vytvoření dostatečných zdrojů.
(114)
Podobně jako v souvislosti s body odůvodnění 162 až 168 rozhodnutí C 56/2007, na něž se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že zvláštní řízení stanovené zákonem z roku 1980 a jeho prováděcími předpisy je pouze řízením o vymáhání pohledávek, a nikoliv likvidačním řízením, a že následkem jeho použití pohledávka nezaniká, zatímco následkem uplatnění likvidačního řízení podle obecného práva závěrečný rozsudek pro nedostatek aktiv bez postihu s sebou nese zákaz, aby věřitelé pohledávku dále soudně vymáhali. Komise rovněž poznamenává, že zákon z roku 1980 a související prováděcí předpisy tím, že stanoví odklad úhrady z moci úřední a nepočítají se zastavením plateb, umožňují věřitelům předpokládat, že stále existují nebo budou existovat zdroje pro zaplacení jejich pohledávky za veřejným subjektem. Z těchto dvou aspektů vyplývá, že nedostatek peněžních prostředků je v případě potřeby jištěn státem, nebo je pouze přechodný. Naproti tomu žádné likvidační řízení nestanoví možnost, že se třetí osoba stane odpovědnou za dluhy insolventní osoby, samozřejmě vyjma případu, kdy se jedná o ručitele.
(115)
V souladu s rozborem uvedeným v bodech odůvodnění 170 až 180 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že francouzské právní předpisy dovolují, ba dokonce podporují stát v tom, aby poskytoval dotace veřejným institucím při nedostatku peněžních prostředků přednostně před klasickými bankovními půjčkami, a tyto dotace mohou podle zákona ze dne 16. července 1980 představovat „dodatečné zdroje“. Domnívá se rovněž, že jsou věřitelé s těmito právními dokumenty obeznámeni, a právem se tudíž domnívají, že dozorčí orgán bude schopen nalézt zdroje potřebné k úhradě jejich pohledávky. Komise se domnívá, že předpoklad, za něhož se věřiteli nezdaří dosáhnout splacení své pohledávky za použití řízení podle zákona ze dne 16. července 1980, je málo pravděpodobný.
(116)
Na rozdíl od závěru, k němuž dospěla v souvislosti s věcí La Poste v uvedeném rozhodnutí C 56/2007, Komise zdůrazňuje, že v tomto případě lze uvolnit relativně veliké vlastní zdroje veřejné instituce IFP, jelikož, jak vysvětlily francouzské orgány v bodě odůvodnění 44, hotovost a investice (150,3 milionu EUR) byly na konci roku 2007 přibližně pětkrát vyšší než suma půjček a finančních dluhů (25,2 milionu EUR). Komise tím uznala, že za současného stavu jejích financí je podle všeho málo pravděpodobné, přinejmenším v blízké budoucnosti, že v důsledku nedostatku vlastních zdrojů se veřejná instituce IFP může octnout v platební neschopnosti a vznikne potřeba státního zásahu.
(117)
Přestože je v současné době nedostatek aktiv veřejné instituce IFP nepravděpodobný, neznamená to, že tomu tak bude i v dlouhodobém horizontu. Za těchto okolností by nemožnost uvolnění zdrojů cestou postoupení majetku měla za následek použití jiných záručních mechanismů (zálohy, uplatnění odpovědnosti státu atd.). Ustaví-li totiž zákonodárce systém ochrany majetku, eventuální neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP by mohlo vést k nárůstu sporů o objektivní odpovědnost státu (89). V této souvislosti bere Komise na vědomí argument francouzských orgánů (90), podle něhož by v případě, že by stát považoval aktiva patřící veřejné instituci za nezbytná pro výkon jejího poslání veřejné služby. a postavil se tudíž proti jejich prodeji, nebyl povinen poskytnout vyrovnání prostřednictvím záručních mechanismů. Bere nicméně na vědomí, že francouzské orgány uznaly (i když popírají, že by tím byla veřejná instituce zvýhodněna), že požadavek kontinuity veřejné služby je závazný pro představitele státu při provádění řízení zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980 (91). Komise se také domnívá, že by v důsledku tohoto rozhodnutí veřejné moci nepřistoupit k prodeji aktiv v zájmu zachování veřejné služby mohlo dojít k uplatnění objektivní odpovědnosti státu za porušení rovnosti před veřejnými břemeny.
(118)
Zatřetí, z důvodů, které již byly uvedeny v bodech odůvodnění 185 až 226 rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, má Komise za to, že za málo pravděpodobného předpokladu, že řízení ustavené zákonem ze dne 16. července 1980 neumožní uspokojení věřitele, vykazují prostředky, k nimž by se věřitel mohl uchýlit, aby uplatnil odpovědnost státu, vlastnosti záručního mechanismu.
(119)
Přestože se francouzské orgány domnívají, že odpovědnost státu nelze v zásadě uplatnit, ať se jedná o odpovědnost za zavinění či objektivní odpovědnost (92), současně přiznávají, že za předpokladu existence požadavku kontinuity veřejné služby a závaznosti tohoto požadavku pro představitele státu při provádění řízení podle zákona z roku 1980 by mohl soud nařídit odškodnění věřitele. Francouzské orgány mají za tohoto předpokladu za to, že by věřitel nebyl nijak zvýhodněn, jelikož by odškodnění bylo srovnatelné s odškodněním, které by získal podle obecného práva. Komise v této souvislosti upozorňuje na některé právní zvláštnosti plynoucí ze zákona z roku 1980: v soudní likvidaci podle obecného práva věřitelé (zejména věřitelé z písemné smlouvy) obvykle nezískávají zpět celou svou pohledávku a za podnik v likvidaci třetí osoby většinou dluhy neplatí.
(120)
Francouzské orgány rovněž popírají, že možnosti odškodnění věřitelů prostřednictvím uplatnění odpovědnosti lze považovat za formu záruky. Komise se naopak domnívá, že se uplatnění odpovědnosti státu (za zavinění nebo objektivní odpovědnost) při provádění řízení o vymáhání dluhů veřejných subjektů podle zákona ze dne 16. července 1980 rovná mechanismu záruky podle práva Evropské unie, neboť zajišťuje věřitelům uspokojení jejich pohledávky tím, že donutí stát splatit ji v případě neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP. Judikatura Evropského soudu pro lidská práva (ESLP) nadto ve věci Société de gestion du port de Campoloro a Société fermière de Campoloro v. Francie (93) (dále jen „věc Campoloro“) uznává existenci automatické záruky.
(121)
A konečně, podobně jako v důkazech předložených v bodech odůvodnění 181 až 184 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se mutatis mutandis odkazuje, Komise vyjadřuje stanovisko, že návrh francouzských orgánů na vyjasnění prováděcího nařízení k zákonu z roku 1980 nestačí k vyloučení toho, že zdroje budou uvolněny díky poskytnutí dotace z veřejných zdrojů.
a)
Francouzské orgány navrhly změnit prováděcí nařízení k zákonu z roku 1980 takto: „Zůstala-li úřední výzva po uplynutí těchto lhůt bez účinku, představitel státu nebo dozorčí orgán zanese výdaj do rozpočtu územního správního celku nebo veřejné instituce, která neplní své závazky. V případě potřeby uvolní potřebné zdroje v rámci rozpočtu správního celku nebo instituce buď snížením prostředků určených na jiné výdaje, nebo dosud nevyužitých, anebo navýšením zdrojů“ (změny jsou podtrženy).
b)
Komise v každém případě poznamenává, jak učinila v 67. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, že právní předpisy ani v současném znění ani ve znění změněném podle francouzských orgánů nevylučují, že zdroje mohou být uvolněny díky navýšení zdrojů předem umožněnému poskytnutím dotace nebo finančního příspěvku z veřejných zdrojů.
(122)
Z důvodů vyložených v bodech odůvodnění 204 až 211 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se mutatis mutandis odkazuje, se Komise domnívá, že kromě toho, že rozhodnutí ESPL ve věci Campoloro dokazuje, že uplatnění odpovědnosti francouzského státu v tomto případě působí jako implicitní záruka za pasiva veřejných orgánů a není spojena s žádnou podmínkou vzniku škody.
a)
Komise zejména konstatuje, že ESLP odmítl argumenty francouzských orgánů (94) založené jednak na tom, že příčinu nelze připsat státu, a jednak na neexistenci záruky státu vůči veřejným orgánům, které mají subjektivitu právnické osoby, a dále konstatuje, že ESLP přihlédl k protiargumentům žalujících stran (95).
b)
Komise upozorňuje, že ESLP konstatoval porušení čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o lidských právech (dále jen „Úmluva“), konkrétně proto, že „Je tudíž třeba, aby tyto rozsudky byly provedeny, přičemž Soudní dvůr připomíná, že státní orgán nemůže pod záminkou chybějících zdrojů nesplatit dluh na základě soudního rozhodnutí […]“. ESLP rovněž shledal, že došlo k porušení článku 1 Protokolu č. 1 k Evropské úmluvě o lidských právech, neboť žalující strany utrpěly zásah do jejich práva vlastnit majetek, neboť jsou zatíženy zvláštním a přílišným břemenem z důvodu nezaplacení dlužných částek (96). Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem nakonec ESLP připsal státu dluhy dlužnických obcí v plné výši (97).
c)
Komise má za to, že z této judikatury vyplývají tři důležité skutečnosti:
-
s výhradou toho, že žalující strany dosáhly soudního rozhodnutí, kterým byla jejich pohledávka uznána, odpovědnost státu plní úlohu implicitní záruky (98), neboť francouzský stát je na jedné straně odsouzen k úhradě celého dluhu právnické osoby veřejného práva (99) a na druhé straně se nerozlišovalo mezi tím, co může souviset s platební neschopností dlužnického orgánu veřejné samosprávy a případným nesplněním povinnosti ze strany státu (neboť ESLP v žádném stadiu řízení nehledá příčinu na straně státu a omezuje se jen na stav platební neschopnosti dlužníka);
-
tato odpovědnost pokrývá dluhy orgánů veřejné moci, které však jsou právnickými osobami. Francouzská vláda se výslovně dovolávala existence právnické osoby a vlastního jmění, aby oponovala uplatnění odpovědnosti francouzského státu, avšak ESLP tento argument odmítl;
-
působnost státní záruky se vztahuje na veřejné orgány, které jsou od něj odvozeny. Záruka je tedy vnitřně spjata s veřejnoprávním statusem dlužníka.
d)
Komise kromě toho konstatuje, že řešení, které přijal ESLP v uvedené věci Campoloro, není ojedinělé, a naopak má svůj původ ve velmi zřetelné tendenci judikatury, která se projevila zejména v rozsudcích Artico v. Itálie (100) a Bourdov v. Rusko (101).
(123)
Z důvodů uvedených v bodech odůvodnění 212 až 220 zmíněného rozhodnutí C 56/2007, na které Komise odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že připomínky francouzských orgánů nejsou takového charakteru, aby mohly způsobit neplatnost tohoto důkazu. Na základě výše uvedeného Komise, podobně jako v závěru, k němuž dospěla ve věci La Poste v bodě odůvodnění 222 uvedeného rozhodnutí C 56/2007 a v rozhodnutí o zahájení řízení, usoudila z toho, co už bylo uvedeno, že za současného stavu francouzského práva může věřitel veřejné instituce IFP, který se nedomohl zaplacení své pohledávky na základě použití postupů podle zákona ze 16. července 1980, získat všechny sumy odpovídající nesplacené pohledávce tak, že se bude domáhat konečné odpovědnosti státu, na rozdíl od toho, k čemu dochází v rámci likvidačního řízení obecného práva, při němž je uspokojení věřitele omezeno hodnotou disponibilního majetku. Komise se proto domnívá, že na odpovědnost státu se má pohlížet jako na záruku, že není omezena žádným francouzským právním předpisem a že je vnitřně spjata s veřejnoprávním postavením dlužnické instituce.
(124)
Kromě toho z důvodů, které už byly vysvětleny v bodech odůvodnění 223 až 226 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, Komise bere na vědomí francouzský návrh na to, aby byla do všech smluv veřejné instituce IFP, z nichž vyplývá dluh, vložena doložka omezující riziko uplatnění objektivní odpovědnosti státu pouze základě platební neschopnosti veřejné instituce IFP. Domnívá se však, že takový právní rámec je křehký a vyvolává pochybnosti o jeho trvalosti, protože výjimku přijatého rizika stanovila jako pravidlo judikatura, která se může dále vyvíjet. Komise se domnívá, že takový návrh je sám o sobě nedostatečný, protože nepočítá se všemi eventualitami: neumožňuje vyloučit, že se státní záruka může uplatnit při všech druzích odpovědnosti (zejména mimosmluvní odpovědnosti a trestní odpovědnosti). Mimoto nelze smluvně stanovit, že stát nebude ručit za dluhy, které má veřejná instituce IFP vůči svým dlužníkům, jelikož veřejná instituce se může například octnout v postavení dlužníka vůči třetí osobě na základě různých právních mechanismů, zejména v případě pohlcení jiného subjektu (102), vůči němuž by měly třetí osoby na první pohled nezjistitelné pohledávky. Závěrem, pokud jde o jednotlivé pohledávky třetích osob, Komise se domnívá, že „odstranit“ státní záruku může jen obecně závazný právní předpis upravující situace a třetí osoby všeho druhu, v němž by bylo uvedeno, že stát není ručitelem veřejné instituce IFP. Nakonec i za předpokladu, že by francouzské návrhy připravily věřitele veřejné instituce IFP o všechny možnosti, jak uplatnit odpovědnost státu za účelem uspokojení své pohledávky (podle Komise je tento předpoklad neověřený), tyto návrhy neumožňují spolehlivě zjistit, k čemu by došlo v případě platební neschopnosti (103) veřejné instituce IFP.
(125)
Za čtvrté, i kdyby věřitel nebyl uspokojen, může způsobit právní účinky přípustného omylu, jehož se dopustil při zakládání pohledávky, a který spočíval v domněnce, že bude tato pohledávka splacena.
(126)
Z důvodů, které již byly vysvětleny v bodech odůvodnění 227, 228 (odstavce 1 až 3) a 229 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že teorie zdánlivosti (104) umožňuje potvrdit, že věřitelé veřejné instituce IFP jsou oprávnění se domnívat na základě souboru souhlasných indicií, že taková záruka skutečně existuje (a to i za předpokladu, quod non, že postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC) veřejné instituce IFP jí z právního hlediska neposkytuje neomezenou záruku francouzského státu). Hlavní relevantní indicie z hlediska teorie zdánlivosti vyplývají na jedné straně z toho, že různé právní předpisy (zákon z roku 1980 a jeho prováděcí opatření) nebo úřední dokumenty (rozpočtové dokumenty) dávají věřiteli právo domnívat se, že stát převezme dluhy institucí s postavením EPIC v případě nedostatku hotovosti nebo že uplatní svou odpovědnost, a na druhé straně chybějící vysvětlení právního stavu po skončení řízení ve věci Campoloro a prvních řízení, která Komise zahájila v souvislosti s postavením institucí EPIC, taktéž utvrzuje víru věřitelů v existenci takové záruky; svou roli tu nakonec sehrává i neexistence jasných informací o účincích zastavení plateb instituce se statusem EPIC.
(127)
V tomto případe by Komise chtěla dodat, že před 7. červencem 2006 byli případní věřitelé veřejné instituce IFP ve smluvním vztahu s profesní institucí ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o řízení profesních zájmů (a tedy právnickou osobou soukromého práva), u níž nebyl důvod domnívat se, že se na ni může vztahovat jakákoli státní záruka.Proto teorie zdánlivosti může být v daném případě relevantní, pouze co se týče pohledávek vzniklých po změně postavení veřejné instituce IFP.
(128)
Komise dospěla k podobnému závěru jako její odborník ve věci La Post, že co se týče pohledávek vzniklých po 7. červenci 2006, i kdyby se za předpokladu, který obhajují francouzské orgány, věřitel mylně domníval, že stát je povinen ručit za dluhy veřejných institucí, konkrétně za veřejnou instituci IFP, jeho omyl by byl přípustný vzhledem k výše uvedeným prvkům a právo by tomu mohlo připisovat účinky. Kdyby věřitel výjimečně nemohl dosáhnout uspokojení své pohledávky, měl by nicméně jistotu, že není možné, aby zanikla.
B. Záruka zachování existence veřejné instituce IFP nebo jejích závazků
(129)
Z důvodů, které byly vysvětleny v bodech odůvodnění 230 až 250 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že i když se v přiměřené lhůtě a s použitím postupů popsaných v předchozí části nepodaří věřiteli instituce s postavením EPIC dosáhnout úhrady své pohledávky, má jistotu, že tato pohledávka mu nezanikne, na rozdíl od situace, v níž se nachází věřitel subjektu soukromého práva v likvidaci, který nemá žádnou jistotu, že jeho pohledávka bude uspokojena.
(130)
Komise zdůrazňuje, že neexistuje žádný postup týkající se likvidace a zániku veřejné instituce z vůle veřejného orgánu, který by byl spojen se zánikem práv a povinností této instituce: v případě zániku z rozhodnutí veřejného orgánu, třebaže to žádný právní předpis výslovně nestanoví, praxe a určité základní zásady správního práva spíše prokazují, že práva a povinnosti veřejných institucí, které jako takové zaniknou, vždy převezme jiný subjekt, popřípadě stát. Jinými slovy, dluhy veřejných institucí vždy přecházejí na jinou právnickou osobu, která nemůže odmítnout jejich převzetí, takže každý věřitel má jistotu, že bude možné domáhat se práv, které mu vyplývají z jeho pohledávky za jiným subjektem, a že jeho pohledávka tedy nezanikne.
(131)
Komise odkazuje na podrobnou analýzu v bodech odůvodnění 233 až 250 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, která se opírá o studii organického vývoje veřejných institucí, kterou provedl odborník ve věci La Poste, a která rozlišuje tři příčiny zániku veřejných institucí (105): případ zániku veřejných institucí uplynutím doby, na kterou byly zřízeny, případ zániku veřejných institucí zánikem jejich poslání a častější případ převodu poslání, který s sebou nevyhnutně nese přechod práv a povinností.
a)
Na základě tohoto znaleckého posudku lze zaprvé soudit, že ačkoli neexistuje obecná právní úprava zániku veřejných institucí, praxe ukazuje, že právní předpis vždy upravuje přesun práv a povinností zanikající instituce buď na stát, nebo na subjekt, který přebírá jeho poslání (106).
b)
Zadruhé, obecně jde o přesun „práv a povinností“ (výraz povinnosti se jistým způsobem vztahuje na dluhy), někdy o převod „majetku“ (107) (formulace, která rovněž zahrnuje dluhy). Jediný zjištěný příklad bezvýhradného zániku veřejné instituce se v každém případě týkal převodu samotných „dluhů“ na jiné subjekty veřejného práva (108).
c)
Zatřetí, i když dojde k zániku poslání, v praxi přebírá práva a povinnosti veřejné instituce jiný subjekt.
d)
Za čtvrté, praxe popsaná ve studii je v souladu s kodifikačním předpisem č. 02-060-M95 z 18. července 2002 a s Příručkou k finanční organizaci založení, přeměně a zrušení státních veřejných institucí (109), tj. práva a povinnosti likvidované instituce s postavením EPIC přecházejí buď na stát nebo na právnickou osobu, která přebírá poslání instituce.
(132)
Komise na základě názoru svého odborníka ve věci La Poste nakonec usoudila, že dluhy veřejných institucí se v praxi vždy převádějí na jinou právnickou osobu veřejného práva v případě zániku veřejné instituce, která vykonávala poslání. Věřitelé těchto veřejných institucí, k nimž náleží veřejná instituce IFP, mají proto jistotu, že jejich neuhrazené pohledávky nezaniknou.
C. Závěr o existenci státní záruky v prospěch veřejné instituce IFP
(133)
Na základě skutečností uvedených za účelem prokázání existence záruky na uspokojení jednotlivých pohledávek a zachovaní existence závazků veřejné instituce IFP Komise dospěla k závěru, že počínaje změnou právního postavení veřejné instituce IFP, k níž došlo 7. července 2006,
-
věřitelé veřejné instituce IFP nenarážejí na obvyklá omezení soukromého práva a veřejného práva, která by mohla bránit plné úhradě pohledávky,
-
věřitelé veřejné instituce IFP mohou k vymáhání svých pohledávek použít zvláštní postupy, které opravňují stát, aby donutil dlužnický subjekt k úhradě pohledávky,
-
francouzské právo věřitelům veřejné instituce IFP nikde nenaznačuje, že by se tato instituce mohla definitivně octnout ve stavu nedostatku peněžních prostředků,
-
rozpočtové dokumenty v případě nedostatku peněžních prostředků naznačují, že stát by mohl poskytnout mimořádný finanční příspěvek subjektům veřejného sektoru, k nimž IFP náleží,
-
neumožňují-li výše popsané postupy věřiteli, aby byl uspokojen, může uplatnit odpovědnost státu, aby dosáhl zaplacení své pohledávky v plné výši,
-
pokud by se výše zvažované činnosti měly rozložit v čase, věřitel má jistotu, že jeho pohledávka nezanikne, i kdyby u veřejné instituce IFP došlo k organickému vývoji.
(134)
Tyto zvláštnosti úzce souvisejí s právním postavením veřejné instituce IFP a znamenají, že stát plní úlohu konečného ručitele. Lze tudíž oprávněně usoudit, že veřejné instituci IFP byla poskytnuta neomezená záruka francouzského státu z důvodu jejího postavení EPIC.
(135)
Neomezená státní záruka ve prospěch veřejné instituce IFP má za následek převod státních zdrojů ve smyslu bodu 2.1 výše uvedeného sdělení o zárukách. Veřejná instituce IFP v praxi neplatí za tuto záruku žádný poplatek. Tímto způsobem dochází ke vzniku výhody a k čerpání státních prostředků, protože stát se zříká odměny, která je s poskytnutím záruk obvykle spojena. Na druhé straně záruka vytváří riziko možného a budoucího čerpání státních zdrojů, jelikož stát by byl povinen platit dluhy veřejné instituce IFP (110).
(136)
Neomezenou státní záruku ve prospěch veřejné instituce IFP lze nakonec přičíst státu, neboť vyplývá z kombinace veřejnoprávního postavení IFP, zásad vnitrostátního práva a dvou právních aktů, tj. zákona ze dne 25. ledna 1985, nyní obchodní zákoník, a zákona č. 80-539 ze dne 16. července 1980 a jeho prováděcích opatření.
7.1.1.2 Neexistence krytí dceřiných společností soukromého práva skupiny IFP neomezenou zárukou
(137)
Jak již Komise uvedla ve svém rozhodnutí týkajícím se uvedené věci C 51/2005 (111), v rozhodnutí o zahájení řízení v této věci a v části 2 (skupina IFP) veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat tvoří z hlediska práva hospodářské soutěže hospodářskou skupinu: veřejná instituce IFP totiž přímo vlastní 100 % kapitálu společnosti Axens a 100 % kapitálu společnosti Beicip-Franlab a nepřímo vlastní 100 % kapitálu společnosti Prosernat, vykonává kontrolu nad svými dceřinými společnostmi prostřednictvím členství svých řídících pracovníků v rozhodovacích orgánech těchto společností, vyjadřuje se zejména ke strategickému směřování a k rozhodnutím zásadního významu pro budoucnost dceřiných společností a je vázáná exkluzivními dohodami o převodu technologií nezbytných k výkonu hospodářských činností dceřiných společností (dohody zahrnují reciproční práva prvního odmítnutí) (112)), jakož i smlouvami o poskytnutí prostor a přidělení pracovníků, takže hospodářská integrace veřejné instituce IFP a jejich dceřiných společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat je dost silná k tomu, aby bylo možné dospět k tomuto závěru. Také je třeba prozkoumat skutečný rozsah státní záruky a prověřit, zda se v případě, že dceřiná společnost soukromého práva veřejné instituce IFP neplní své závazky, mohou uvolnit státní zdroje, a uspokojit její věřitele (jinými slovy, zda se na hospodářské činnosti dceřiných společností veřejné instituce IFP vztahuje či nevztahuje neomezená státní záruka).
(138)
Společnost UOP Limited se ve svých připomínkách k této otázce nevyjadřuje. Její argumenty vycházejí z vnímání subjektu IFP/Axens z pohledu účastníka trhu, z něhož podle ní může vyplynout výhoda pro skupinu IFP jednak ve vztazích s dodavateli, jednak ve vztazích se zákazníky nebo poskytovateli kapitálu. Tento aspekt bude prozkoumán v bodě 7.1.4 tohoto rozhodnutí v souvislosti se zkoumáním výhod, které má skupina IFP z opatření.
(139)
Naproti tomu, jak se uvádí v bodě odůvodnění 47, francouzské orgány popírají existenci státní záruky v prospěch dceřiných společností veřejné instituce IFP zejména z důvodu jejich postavení akciových společností podle obecného práva.
(140)
Podobně jako při dokazování existence neomezené státní záruky v prospěch veřejné instituce IFP v bodě 7.1.1.1 Komise postupně prozkoumá, zda věřitelé dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP získali záruku, pokud jde o uspokojení jejich individuálních pohledávek (A) nebo záruku na zachování závazků těchto dceřiných společností (B) v případě nedostatku majetku.
A. Věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnou záruku, že jejich individuální pohledávky budou uspokojeny
(141)
Dceřiné společnosti veřejné instituce IFP mají právní postavení akciových společností. Jako právnické osoby soukromého práva (na rozdíl od jejich kontrolujícího akcionáře, který je veřejnou institucí) patří v plném rozsahu do působnosti řízení ve věcech soudního vyrovnání a soudní likvidace podle obecného práva (113) ve Francii.
(142)
Než bude prozkoumáno, zda lze uplatnit odpovědnost kontrolujícího akcionáře - veřejné instituce IFP - za počínání dceřiných společností b), je třeba představit řízení o soudní likvidaci podle obecného práva, jemuž by tyto dceřiné společnosti soukromého práva podléhaly v případě zastavení plateb a).
a) Řízení o soudní likvidaci podle obecného práva
(143)
Za předpokladu, že by se některá z dceřiných společností skupiny IFP, akciová společnost, ocitla v situaci zastavení plateb (jinými slovy, nebyla by více schopna splácet své nevyřízené dluhy s pomocí svých likvidních aktiv) a vyrovnání by bylo zjevně nemožné (114), řízení podle obecného práva (115) by vedlo ke vstupu této společnosti do soudní likvidace. O zahájení řízení (116) by v případě potřeby požádal dlužník nejpozději do čtyřiceti pěti dnů po zastavení plateb (pokud již dlužník nepožádal o zahájení smírčího řízení). Účelem takového řízení o soudní likvidaci by bylo ukončení činnosti podniku nebo zpeněžení jeho majetku celkovým či jednotlivým prodejem jeho práv a majetku (117). V rozhodnutí o zahájení soudní likvidace (118) by soud určil konkurzního soudce a za likvidátora by vyjmenoval soudního zplnomocněnce nebo osobu vybranou kvůli její kompetentnosti v dané věci. Likvidátor by vypracoval v měsíci svého jmenování zprávu o situaci podniku a potom by uskutečnil likvidační operace a audit (119) pohledávek (120). Výtěžek z likvidace by se potom rozdělil mezi věřitele podle jejich pořadí (přednostní věřitelé a hypoteční věřitelé, věřitelé, na které se vztahuje zvláštní movitá záruka, věřitelé na základě písemné smlouvy, tj. nepřednostní věřitelé, v poměru jejich pohledávek).
(144)
Pokud již nejsou nevyřízení závazky a likvidátor má dostatečné sumy na to, aby uspokojil věřitele, nebo pokud není možné pokračovat v operacích soudní likvidace kvůli nedostatku majetku, soud vyhlásí soudní likvidaci za ukončenou (121). Po ukončení řízení se na dlužníka vztahuje zásada zákazu dalšího soudního vymáhání pohledávek. Jinými slovy, rozsudek o ukončení soudní likvidace pro nedostatek majetku nedává věřitelům možnost dále soudně vymáhat pohledávky od dlužníka, vyjma případu (122), kdy je pohledávka důsledkem trestního odsouzení nebo práv souvisejících s osobou věřitele.
b) Neexistence záručního mechanismu ve prospěch dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP
(145)
Jak vysvětlil odborník ve věci La Poste, v některých obchodních společnostech, zejména v akciových společnostech a ve společnostech s ručením omezeným nejsou společníci obvykle povinni hradit dluhy organizace, v níž mají účast, nad rámec svého původního vkladu. Přesně do této kategorie patří dceřiné společnosti veřejné instituce jako akciové společnosti. Ve skupině IFP, stejně tak jako v jakékoliv jiné skupině společností se v případě neplnění závazků ze strany dceřiné společnosti, založené ve formě společnosti s omezeným rizikem (v tomto případě akciové společnosti), omezuje odpovědnost mateřské společnosti na ztrátu jejích vkladů (jako v případě každého běžného akcionáře), pokud neexistuje ručení, avaly, záruky, prohlášení o splnění závazků nebo doporučující dopisy (123), které by výslovně zakládaly vznik odpovědnosti mateřské společnosti.
(146)
S ohledem na příslušnost veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností k jedné a té samé skupině ve smyslu práva hospodářské soutěže je třeba prověřit, zda ve francouzském právu obchodních společností vztah hospodářské závislosti, v němž se nacházejí dceřiné společnosti vůči své mateřské společnosti, může nebo nemůže automaticky způsobit vznik odpovědnosti veřejné instituce IFP v případě, že si tyto dceřiné společnosti soukromého práva neplní své závazky, a na základě toho čerpání státních prostředků, když stát zajistil podstatnou část financování veřejné instituce a poskytl jí implicitní neomezenou záruku.
(147)
Po skončení tohoto důkladného prozkoumání může Komise dospět k závěru, že ve francouzském občanském a obchodním právu v případě neplnění závazků ze strany některé dceřiné společnosti v podstatě nelze uplatnit odpovědnost jejího akcionáře, který nad ní vykonává kontrolu, pokud se neprokáže existence zavinění na straně kontrolujícího akcionáře v řízení jeho dceřiné společnosti i). Nedávno uvažované návrhy reformy občanského zákoníku, od nichž bylo poté upuštěno a které se konkrétně týkaly rozšíření zásady odpovědnosti za počínání třetí osoby na případ vztahu mezi mateřskou společností a dceřinými společnostmi, naopak potvrdily, že taková zásada v současnosti ve francouzském právu neexistuje ii).
i) Neexistence obecné odpovědnosti akcionáře za jeho dceřinou společnost
(148)
Podle právní doktríny (124), organizace skupiny není nikdy sama o sobě zdrojem sukcesivní odpovědnosti. Francouzské právo vyznává zásadu osobní odpovědnosti uvedené v článku 1382 občanského zákoníku (125). Proto jedině protiprávní jednání, které lze připsat mateřské společnosti, může umožnit přístup k jejímu majetku.
(149)
V první řadě, pokud je v tomto případě mateřská společnost skupiny IFP právnickou osobou veřejného práva (veřejná instituce IFP), tento problém vyvolává dodatečné potíže: je třeba si totiž nejprve položit otázku, která soustava soudů (správní soudy anebo obecné soudy) je ve francouzském systému v případě potřeby příslušná posoudit případnou odpovědnost právnické osoby veřejného práva kontrolující právnickou osobu soukromého práva, která vstoupila do soudní likvidace.
(150)
Komise poznamenává, že pokud jde o žaloby o odpovědnost při nedostatku majetku (126), kompetenční soud se dlouho domníval, že obecný soud je příslušný v případě, že právnická osoba veřejného práva je řídícím subjektem podle práva (127) a správní soud, když právnická osoba veřejného práva je řídícím subjektem ve skutečnosti (128). V tomto případě je však podle všeho rozdělení pravomocí mezi správní soudy a obecné soudy dále založeno na povaze poskytovaných služeb: veřejná služba v oblasti správy nebo činnost průmyslového a obchodního charakteru.
a)
Pokud jde o veřejnou službu v oblasti správy, kompetenční soud podle všeho upustil od předchozí judikatury, která vycházela z řízení de jure nebo de facto (129) vzhledem ke svému rozhodnutí ve věci Département de la Dordogne (departement Dordogne) (130): soud vyššího stupně tehdy rozhodl ve prospěch příslušnosti správního soudu, protože věc se týkala veřejné služby v oblasti správy, a to tak, že právnická osoba veřejného práva je buď řídícím subjektem de jure anebo de facto právnické osoby soukromého práva, která plní úkoly veřejné služby. Poté, co kompetenční soud připomněl v souvislosti s rozsudkem ve věci Blanco (131), že „odpovědnost, která může náležet státu nebo jiným právnickým osobám veřejného práva z důvodu škod připsaných jejich veřejným službám v oblasti správy, podléhá systému veřejného práva“ (podtržení vloženo) a že jinak je tomu jen v případě, když to zákon výslovně stanovil, rozhodl, že ze zákona z 25. ledna 1985 o vyrovnání a soudní likvidaci podniků (v současnosti kodifikovaného v článcích L. 624-3 a násl. Obchodního zákoníku) nevyplývá, „že by zákonodárce mínil odchylně od zásad, kterými se řídí odpovědnost právnických osob veřejného práva, zahrnout do působnosti obecných soudů přezkum občanskoprávní odpovědnosti státu nebo jiných právnických osob veřejného práva z titulu plnění úkolů veřejné služby v oblasti správy.“ (Podtržení vloženo).
b)
Naopak vzhledem k tomu, že jde o činnost průmyslového nebo obchodního charakteru, jsou k přezkoumání občanskoprávní odpovědnosti právnické osoby veřejného práva vykonávající kontrolu nad soukromou osobou, která vstoupila do likvidace, zjevně příslušné soudy. V rozhodnutí ve věci Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) rozhodl soud pro kompetenční spory zejména, že „ačkoli jsou pro přezkum občanskoprávní odpovědnosti státu či jiných právnických osob veřejného práva v důsledku výkonu správní služby příslušné správní soudy, žaloba v takové záležitosti spadá do pravomoci obecných soudů, jakmile se odpovědnost státu nebo právnické osoby veřejného práva zkoumá z hlediska výkonu činnosti průmyslového nebo obchodního charakteru, přičemž není třeba rozlišovat, zda dotyčný orgán státní moci jednal jako řídící subjekt de jure nebo de facto“. (Podtržení přidáno). Kompetenční soud dospěl k tomuto závěru v uvedené věci tak, že neuznal, že činnosti vykonávané akciovou společností s představenstvem a dozorčí radou (SEM Olympique d'Alès en Cévennes) mají povahu veřejné služby v oblasti správy, na základě uvážení dvou aspektů: jejího předmětu (133) a způsobu jejího financování (134).
(151)
Co se týče konkrétně akciových společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, dceřiných společnosti soukromého práva kontrolovaných veřejnou institucí IFP, z informací uvedených ve spisu a zejména z informací uvedených v bodě odůvodnění 159 vyplývá, že jejich předmět spadá pod hospodářský účel (135), nikoli pod správní účel. Kromě toho podstatná část zdrojů těchto podniků pochází z provozních příjmů, které vytvářejí jejich hospodářské činnosti, nikoli z veřejného financování. Nakonec je třeba uvést, že tyto dceřiné společnosti veřejné instituce IFP byly založeny jako obchodní společnosti z iniciativy právnické osoby soukromého práva (136) (nikoli právnické osoby veřejného práva, protože k transformaci veřejné instituce IFP na veřejnou instituci s postavením EPIC došlo až 7. července 2006). Průmyslová a obchodní povaha činnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat je tudíž nesporná a v případě soudní likvidace jsou obecné soudy bezpochyby příslušné rozhodovat o případné žalobě o odpovědnosti proti veřejné instituci IFP.
(152)
Za těchto podmínek třeba ověřit podmínky vzniku odpovědnosti kontrolujícího akcionáře z hlediska judikatury kasačního soudu. Jinak podmínky, za nichž lze rozšířit řízení o soudní likvidaci zahájené proti určité osobě (dceřiné společnosti) na jinou právnickou osobu (mateřskou společnost), jsou velice přísné. Ve vztahu k dceřiné společnosti, která neplní své závazky, musí osoby poškozené tímto jednáním dokázat protiprávní jednání mateřské společnosti, aby se domohly náhrady, a zvláště popírání mateřskou společností právní subjektivity její dceřiné společnosti (α) a chybné řízení kontrolované společnosti (β).
α) Popírání právní subjektivity dceřiné společnosti mateřskou společností
(153)
Judikatura kasačního soudu potvrdila možnost rozšířit odpovědnost mateřské společnosti na jednání jejích dceřiných společností ve dvou mimořádných případech (137): jednak když se majetek dceřiných společností zaměňuje s majetkem mateřské společnosti (předpoklad zvaný „záměna majetků“), a jednak když jsou dceřiné společnosti fiktivními právnickými osobami (předpoklad zvaný „fiktivnost právnické osoby“).
(154)
Pokud jde o „záměnu majetků“ (138), tento pojem všeobecně charakterizuje situaci, kdy z příslušných účetních záznamů dvou samostatných právních subjektů nelze určit, ke kterému z nich se vztahuje některá položka aktiv nebo pasiv. K prokázání existence takové záměny majetků však nestačí existence vazeb, ani úzkých, mezi společnostmi skupiny. Kromě toho údaje o společnících nebo řídících pracovnících, ani adresa sídla společnosti (139), neumožňují samy o sobě zjistit záměnu majetků. K vyloučení jakékoliv záměny majetků obvykle stačí formální vymezení vztahů v rámci skupin ve smlouvách uzavřených mezi mateřskou společností a jejími dceřinými společnostmi (140).
(155)
Ve dvou věcech z nedávné doby Metaleurop (141) a AOL Liberté (142) kasační soud podle všeho dokonce zpřísnil svou kontrolu podmínek rozšíření řízení proti mateřské společnosti skupiny. Integrace společností skupiny, dokonce velmi silná, s sebou nezbytně nepřináší záměnu majetků. Podle právní doktríny (143)„[ani] smlouvy o správě hotovosti a výměnách mezi dvěma subjekty, ani výměny zaměstnanců, ani zálohy vyplacené mateřskou společností, ani převzetí mateřskou společností pravomocí řídit dceřinou společnost nenabylo charakter všeobecného zmatku v účtech, který by zdůvodňoval opětovné spojení majetků.“ Proto se zdá, že je zvlášť těžké uplatnit odpovědnost mateřské společnosti za jednání některé její dceřiné společnosti na základě záměny jejich majetků (144), přičemž úroveň důkazů požadovaná kasačním soudem k jejímu prokázání je mimořádně vysoká.
(156)
V tomto případě je třeba konstatovat, že Komise už zdůraznila, že „[…] jelikož veřejná instituce IFP a dotčené dceřiné společnosti jsou samostatnými právními subjekty, jejich účty jsou odděleny“ (145). Kromě toho dohody, které mezi sebou uzavřely veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti, zejména exkluzivní smlouvy o převodu technologií nebo o přidělení zaměstnanců (146), nenabyly charakter všeobecného zmatku v účtech, který by zdůvodňoval opětovné spojení majetků ve smyslu judikatury kasačního soudu, jelikož každé plnění se odděleně účtuje v příslušných výkazech jednotlivých subjektů skupiny IFP, jak stanoví konkrétně body 7.1.4. a 7.3.
(157)
Co se týče „fiktivnosti právnické osoby“, jde o charakteristiku neexistence údajů ve společenské smlouvě dceřiné společnosti (affectio societatis) tak, aby se prokázalo, že ve skutečnosti neexistuje. Kasační soud (147) se domnívá, že společnost je fiktivní, když existence právnické osoby, proti které je zahajováno řízení, je pouze zdánlivá, neboť nemá činnost odlišnou (148) od činnosti majitele společnosti - fyzické nebo právnické osoby.
(158)
Na základě veřejně dostupných informací (149) Komise konstatuje, že veřejná instituce IFP a Axens, Beicip-Franlab a Prosernat nemají ani stejnou adresu, ani stejné provozovny:
a)
veřejná instituce IFP je zapsána v obchodním rejstříku a rejstříku společností (dále jen „ORRS“) v Nanterre pod číslem B 775 729 155 a její sídlo se nachází v Rueil-Malmaison (150). Veřejná instituce IFP má dvě provozovny, které se nacházejí ve Francii, v Solaize (151) a v Pau (152).
b)
Společnost Axens je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 599 815 073 a její sídlo se také nachází v Rueil-Malmaison, avšak na adrese, která není totožná (153) s adresou mateřské společnosti. Její provozovny se také nacházejí v místech, které jsou jiné než je místo její mateřské společnosti, nejčastěji mimo Francie: ve Spojených státech v Houstonu (Texas), v Princetonu (New Jersey), v Savannah (Gruzie) a v Calvert City (Kentucky), v Kanadě v Brockville (Ontario), v Číně v Pekingu, v Japonsku v Tokiu, v Indii v Dillí (New Delhi), v Bahrajnu a v Rusku v Moskvě;
c)
společnost Beicip-Franlab je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 679 804 047 a její sídlo se též nachází v Rueil-Malmaison, avšak na adrese, která není totožná (154) s adresou její mateřské společnosti a společnosti Axens. Má dceřiné společnosti a kanceláře v mnoha zemích světa, zejména v Bahrajnu, Abú Dhabí, v Libyi v Tripolisu, v Malajsii v Kuala Lumpur, ve Spojených státech v Houstonu v Texasu, v Mexiku ve Villahermosa, v Brazílii v Rio de Janeiro a v Rusku v Moskvě;
d)
společnost Prosernat je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 315 251 330 a její sídlo se nachází v Puteaux (155). Společnost uvádí (156), že má zastoupení asi v dvaceti zemích světa, především v Jižní Americe (Argentina, Brazílie, Venezuela), Evropě (Velká Británie, Itálie, Norsko), Severní Africe (Alžírsko, Egypt), v zemích Perského zálivu (Saudská Arábie, Spojené arabské emiráty, Kuvajt, Omán, Katar), Iránu, Rusku a ve Společenství nezávislých států, jakož i v jihovýchodní Asii.
(159)
Kromě toho v tomto případě jsou hospodářské činnosti prováděné jednotlivými dceřinými společnostmi skutečné, takže je přiměřeně nelze hodnotit jako fiktivní, jelikož kasační soud má na hodnocení právnické osoby coby „fiktivní“ velmi přísná kriteria (157):
a)
společnost Axens založená v roce 2001 skutečně provádí hospodářskou činnost na trhu s katalyzátory a technologiemi pro rafinérský a petrochemický průmysl, pro tyto účely zaměstnává přes 600 osob, a díky této činnosti dosahuje roční obrat přibližně 300 milionů EUR.
b)
Společnost Beicip-Franlab založená v roce 1967 vykonává skutečnou činnost v oblasti vydávání a distribuci programového vybavení se zaměřením na „Průzkum - Ložiska“ a provádění studií a poradenské činnosti. Na této činnosti se podílí více než sto zaměstnanců a její roční obrat činí asi čtyřicet milionů EUR.
c)
Společnost Prosernat pořízená v roce 2001 působí v oblasti studií a služeb a výroby zařízení na zpracování plynu a rekuperaci síry. Pro účely výkonu této činnosti podnik zaměstnává přibližně 70 osob a dosahuje obratu přibližně 50 milionů EUR.
(160)
Z uvedeného vyplývá, že kromě případu pochybení při výkonu řízení, který bude prozkoumán v bodech odůvodnění 161 až 164, velice úzce vymezené případy - fiktivnost právnické osoby v případě dceřiné společnosti nebo záměna majetků dceřiné společnosti a mateřské společnosti - ustanovené judikaturou jako předpoklad vzniku odpovědnosti mateřské společnosti za jednání jejích dceřiných společností, nebyly v tomto případě jednoznačně splněny. Komise se proto domnívá, že nejsou splněné podmínky pro automatické uplatnění odpovědnosti veřejné instituce IFP v případě likvidace jejích dceřiných společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat.
β) Odpovědnost za pochybení při řízení dceřiné společnosti mateřskou společností
(161)
Pochybení při výkonu kontroly nad dceřinou společností tradičně může zakládat odpovědnost mateřské společnosti (158). V případě, že se mateřská společnost dopustila nedbalosti při kontrole, kterou je povinna vykonávat při řízení svých dceřiných společností, „zvláště v případě skupin společností judikatura umožňuje domáhat se odpovědnosti mateřské společnosti“ (159). Právní doktrína vyvozuje, že pochybení při řízení dceřiné společnosti v obtížích ze strany její mateřské společnosti, která vystupovala jako řídící subjekt de jure nebo de facto, může založit vznik její odpovědnosti (160) v případě likvidace. Mateřská společnost totiž může být coby společník dceřiné společnosti shledána odpovědnou (161), pokud jí lze připsat chybné jednání, které je příčinou obtíží kontrolované společnosti (162).
(162)
Obecné právo tedy stanoví odpovědnost řídících subjektů vůči jejich společnosti, společníkům nebo věřitelům (163). V případě skupiny se věřitelé dceřiné společnosti, která je v situaci zastavení plateb, budou snažit dokázat, že mateřská společnost měla de jure nebo de facto postavení řídícího subjektu (164) dceřiné společnosti. Odpovědnost mateřské společnosti za pochybení její dceřiné společnosti je potvrzena zejména právem hromadných řízení (165), přesněji v rámci žaloby o odpovědnosti za nedostatek majetku (166), pod podmínkou, že se tato společnost chová jako řídící subjekt (167) své dceřiné společnosti. K uplatnění odpovědnosti mateřské společnosti za pochybení je třeba předložit důkaz o takovém zavinění, a zejména o vztahu příčinnosti mezi pochybením a škodou způsobenou jednáním dceřiné společnosti (168).
(163)
Z uvedeného v každém případě vyplývá, že tyto žaloby nejsou v žádném případě žalobami o záruku, protože jsou vždy založeny na odpovědnosti za pochybení mateřské společnosti. Tyto žaloby též nemohou založit obecnou zásadu odpovědnosti mateřské společnosti za počínání jejích dceřiných společností, která by popřela zásadu omezení odpovědnosti akcionáře za počáteční vklady do akciových společností, s výjimkou předpokladů, že akciové společnosti by byly fiktivními subjekty nebo by se jejich majetek zaměňoval s majetkem mateřské společnosti, které v tomto případě možno vyloučit.
(164)
Nakonec z judikatury kasačního soudu vyplývá, že použití zásady odpovědnosti za pochybení mateřské společnosti při řízení dceřiné společnosti se v žádném případě nepodobá mechanismu, který je rovnocenný záručnímu systému.
ii) Nedávné návrhy reformy odpovědnosti za počínání třetí osoby
(165)
Podle závěrů nedávné parlamentní informační zprávy (169) se tedy zdá, že za současné právní úpravy „řešení přijímaná judikaturou kladou důraz na důležitost překážky, jakou je právní subjektivita právnické osoby v rámci připsatelnosti odpovědnosti“ (170). (Podtržení přidáno).
(166)
V této souvislosti je taková překážka podle všeho rozhodující, protože ve Franci se nedávno rozproudila diskuse o vhodnosti reformy občanského zákoníku, která by rozšířila odpovědnost za počínání třetí osoby (171) (zejména v případě vztahů, v kterých se nacházejí dceřiné společnosti skupiny vůči své mateřské společnosti) na situace hospodářské závislosti. Zdá se, že některá sdružení spotřebitelů (172) zmíněná v uvedené parlamentní zprávě zejména litují toho, že technika „přidružení“ společností umožňuje určitým subjektům v pozdějším sporu namítat právní oddělení společností skupiny v případě zpochybnění odpovědnosti dceřiné společnosti, ačkoli obchodní nabídky byly založeny na obraze skupiny dokonale integrovaných společností nabízejících soubor služeb.
(167)
V článku 1355 předběžného návrhu Catala (173) bylo nedávno navrženo, aby byl stanoven nový právní základ odpovědnosti za počínání třetí osoby, který by přehodnotil zásadu právní nezávislosti dceřiných společností:
„Článek 1355
Plným právem odpovídáme za škody způsobené těmi, jejichž způsob života řídíme nebo jejichž činnost organizujeme, vedeme nebo kontrolujeme ve svém vlastním zájmu. […]“.
(168)
Komentáře autorů tohoto předběžného návrhu objasňují inovace navrhnuté v tomto dokumentu v oblasti mimosmluvní odpovědnosti za počínání třetí osoby. Jeho přijetím by se přidalo do možného základu „řízení a organizování činnosti jiného v osobním zájmu toho, kdo tuto kontrolu vykonává“ (174), čímž by se výrazně změnila současná právní úprava v tom, že od daného okamžiku by tato odpovědnost byla přísná: „nevyžadoval by se důkaz o zavinění řídícím subjektem, nýbrž důkaz o jednání, které by mohlo založit vznik osobní odpovědnosti přímého původce, kdyby nejednal pod kontrolou jiného“ (175).
(169)
V odstavci 2 článku 1360 předběžného návrhu se uvádí tato zásada v případě odpovědnosti mateřské společnosti skupiny společností ve vztahu k jejím dceřiným společnostem:
„Článek 1360
[…] Stejně je odpovědný ten, kdo kontroluje hospodářskou nebo majetkovou činnost profesionála, který je v závislém postavení, i když jedná za sebe samého, pokud poškozený prokáže, že poškozující jednání souvisí s výkonem kontroly. Totéž platí zejména o mateřských společnostech odpovědných za škody způsobené jejich dceřinými společnostmi nebo o poskytovatelích koncesí v případě škod způsobených jejich koncesionáři.“ (Podtržení vloženo.)
(170)
Z uvedeného naopak vyplývá, že za současného stavu francouzského práva uplatnění odpovědnosti mateřské společnosti za počínání její dceřiné společnosti skutečně předpokládá, jak už bylo vysvětleno, předložení důkazu o pochybení mateřské společnosti vůči společnosti dceřiné.
(171)
Pokud jde o předvídatelný vývoj francouzského pozitivního práva, Komise bere na vědomí, že od reformy plánované v tomto směru bylo podle všeho upuštěno. V uvedené parlamentní zprávě se totiž pracovní skupina komise pro zákony vyslovila proti jakémukoli „potvrzení existence objektivní odpovědnosti z důvodu stavu hospodářské závislosti“ (doporučení č. 19). Zdá se však, že taková reforma už není na programu dne: především nefiguruje v návrhu zákona č. 657 o reformě občanskoprávní odpovědnosti (176) předložené na řádném zasedání 2009-2010 (zaevidovaném předsednictvím senátu dne 9. července 2010).
(172)
Následkem toho na rozdíl od odpovědnosti státu v případě neplnění závazků ze strany jeho veřejných institucí, která má vlastnosti záručního mechanismu (zejména) proto, neboť je automatická, za současného stavu francouzského práva neexistuje implicitní a automatické uplatnění odpovědnosti mateřských společností za jednání jejích dceřiných společností soukromého práva, které vstoupily do soudní likvidace.
B. Věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnou záruku, co se týče zachování jejich existence a/nebo jejich povinností.
(173)
Na základě uvedeného může Komise konstatovat, že pokud dceřiné společnosti veřejné instituce IFP coby akciové společnosti zaniknou po skončení řízení o likvidaci, jejich práva a povinnosti zaniknou spolu s nimi. Za podobných okolností by jejich akcionář, který je kontroluje - veřejná instituce IFP, jistě měl možnost předem vložit kapitál (177), aby zabránil jejich zániku a likvidaci. Takový kapitálový vklad by tak mohl zajistit zachování pohledávek, které mají třetí osoby za těmito dceřinými společnostmi.
(174)
Byla by to tedy strategická volba veřejné instituce a nikoli její automatická povinnost ze zákona. Kromě toho by taková volba byla přísně vymezena právem v oblasti státní podpory: za předpokladu, že by takový kapitálový zásah nebyl odůvodněný chováním soukromého investora v tržním hospodářství, po oznámení francouzskými orgány by nadále podléhal předběžné kontrole (a předběžnému souhlasu) Evropské komise.
(175)
Komise může současně dospět k závěru, že v případě řízení o likvidaci věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnu jistotu, že jejich pohledávky budou uhrazeny.
C. Závěr o neexistenci státní záruky pokrývající dceřiné společnosti soukromého práva veřejné instituce IFP
(176)
Na základě uvedeného Komise může dospět k závěru, že na rozdíl od věřitelů veřejné instituce IFP nemají věřitelé dceřiných společností soukromého práva skupiny IFP záruku ani toho, že jejich jednotlivé pohledávky budou uhrazeny, a ani toho, že bude zachována existence těchto akciových společností v případě likvidace. Z toho vyplývá, že se na tyto dceřiné společnosti soukromého práva nevztahuje neomezená státní záruka, na kterou má nárok veřejná instituce IFP z důvodu svého právního postavení. Komise opírá svou analýzu o skutečnost, že věřitelé dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP:
-
nadále podléhají řízení obecného práva ve věcech vyrovnání a likvidace podniků,
-
za současného stavu francouzského práva nemohou automaticky uplatnit odpovědnost akcionáře kontrolujícího dceřiné společnosti - veřejné instituce IFP (a tedy francouzského státu), za jednání jejích dceřiných společností; jsou totiž povinni předložit předběžný důkaz o tom, že se veřejná instituce dopustila chyby, což vylučuje, aby takové uplatnění odpovědnosti bylo automatické, a aby teda mohlo být považováno za záruční mechanismus.
(177)
Komise zdůrazňuje, že podobné závěry už přijala v jiných případech, kdy usoudila, že na akciovou společnost v 100 % vlastnictví veřejné instituce nebo samotného státu, se nevztahuje neomezená státní záruka, jakou získal její akcionář. Pokud jde o akciové společnosti přímo ve vlastnictví státu, Komise se od roku 2003 domnívala ve věci EDF (178), že transformace podniku se statusem EPIC na akciovou společnost obecného práva, a tedy jeho podřízení obecnému konkursnímu právu, mělo za následek zrušení záruky, která se až do té doby na podnik vztahovala. Nedávno se to potvrdilo, když se sám podnik La Poste transformoval na akciovou společnost (179) v 100 % vlastnictví státu. Co se týče akciových společností ve vlastnictví veřejných institucí, Komise uznala v uvedeném rozhodnutí o zřízení La Banque Postale, že právní postavení takové dceřiné společnosti - akciové společnosti v úplném vlastnictví veřejné instituce (v tomto případě podniku La Poste, který měl svého času veřejnoprávní status EPIC) - samo o sobě umožňuje vyloučit existenci neomezené státní záruky v jejím případě (180).
7.1.2 HOSPODÁŘSKÁ POVAHA ČINNOSTÍ VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP KRYTÝCH NEOMEZENOU ZÁRUKOU
(178)
Jak již Komise uvedla ve svých předchozích rozhodnutích týkajících se veřejné instituce IFP (181), veřejná instituce IFP plní podle svých stanov tyto tři úkoly:
-
výzkum a vývoj v oblasti vyhledávání ložisek ropy a plynu a v oblasti technologií rafinace a petrochemie,
-
vzdělávání inženýrů a techniků a
-
poskytování informací a dokumentace souvisejících s těmito odvětvími.
(179)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 31, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP je výzkumná instituce, která plní tři úlohy obecného zájmu (výzkum, vzdělávání a dokumentace).
(180)
Komise se rovněž domnívá, že z hlediska úkolů, jimiž byla veřejná instituce IFP pověřena, ji lze kvalifikovat jako „výzkumnou instituci“ ve smyslu bodu 2.2. písm. d) rámce Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace (182) (dále jen „rámec VaVaI“): jejím prvořadým cílem je vykonávat činnosti základního výzkumu (183), aplikovaného výzkumu (184) nebo experimentálního vývoje (185) a rozšiřovat jejich výsledky formou výuky, publikováním nebo převodem technologií.
(181)
V souladu s judikaturou Soudního dvora (186), veřejné financování činností vykonávaných výzkumnou institucí (včetně jejich krytí neomezenou státní zárukou) může mít za následek (187) poskytnutí státní pomoci uvedené instituci, pokud vykonává hospodářskou činnost, to znamená činnost spočívající v poskytování zboží a služeb na daném trhu (188), a to nezávisle na jejím právním postavení a způsobu jejího financování.
(182)
Co se konkrétně týče hospodářské (nebo nehospodářské) povahy činností vykonávaných výzkumnými institucemi, Komise zpřesnila v průběhu své rozhodovací praxe (189), co patří do jedné či druhé kategorie.
(183)
Pokud jde o hlavní činnosti výzkumných institucí, Komise se domnívá, že v zásadě mají nehospodářskou povahu, konkrétně:
-
vzdělávání s cílem zvýšit počty a zlepšit kvalifikaci lidských zdrojů,
-
provádění nezávislého výzkumu i výzkumu prováděného ve spolupráci s jinými subjekty s cílem zvýšit objem znalostí a zlepšit chápání stávajícího know-how;
-
šíření výsledků výzkumu.
(184)
Komise má dále za to, že činnosti sloužící převodu technologií (poskytování licencí, tvorba vedlejších produktů nebo jiných forem řízení znalostí vytvořených výzkumnou institucí) mají nehospodářskou povahu, jestliže jsou „prováděny interně“ (190) a veškeré příjmy z těchto činností jsou reinvestovány do hlavních činností daných výzkumných institucí.
(185)
Komise se naopak domnívá, že výzkum prováděný na základě smluv s průmyslem, pronájem výzkumné infrastruktury nebo poradenská činnost (191) patří do kategorie hospodářských činností.
(186)
V tomto případě neomezená státní záruka poskytnutá veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení EPIC pokrývá jednak její nehospodářské činnosti (což samo o sobě nevyvolává problém z hlediska práva v oblasti státní podpory), a jednak její hospodářské činnosti, které jsou dvojího druhu.
(187)
Co se týče prvního druhu hospodářských činností, francouzské orgány navzdory své domněnce, jak se uvádí v bodě odůvodnění 31, že činnosti veřejné instituce IFP jsou většinou nehospodářské, ve svých dopisech z 13. ledna a 16. července 2010 přiznaly, že mimo výhradní oblasti činnosti svých dceřiných společností poskytovala veřejná instituce IFP služby spočívající především v pronájmu materiálu svým dceřiným společnostem a prostor, přidělování zaměstnanců a v poskytování právních služeb a služeb v oblasti smluvního výzkumu pro třetí osoby a pro své dceřiné společnosti. Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 185, takové činnosti mají skutečně hospodářskou povahu v tom smyslu, v jakém ji obvykle chápe Komise.
(188)
Pokud jde o druhý druh hospodářských činností - činnosti v oblasti převodu technologií, jako je poskytování licencí, tvorba vedlejších produktů nebo jiné formy řízení znalostí, které vytvořila výzkumná instituce -, jsou v podstatě, jak je uvedeno v bodě odůvodnění 184, nehospodářské povahy, jestliže se provádějí interně a jestliže jsou příjmy z nich v plném rozsahu reinvestovány do veřejného výzkumu. V tomto případě však, jak Komise usoudila v uvedeném rozhodnutí C 51/2005, velmi specifické vztahy mezi veřejnou institucí IFP a některými jejími dceřinými společnostmi soukromého práva způsobují, že „[…] některé činnosti veřejné instituce IFP přesahují rámec jejich nehospodářských činností, neboť umožňují jejich komerční využití ze strany jejích dceřiných společností“ (192). Komise totiž dospěla k závěru, že dotyčné dceřiné společnosti nemohou být považovány za hospodářské subjekty nezávislé na mateřské společnosti, vzhledem k tomu, že jejich činnosti jsou začleněny do vývojové strategie veřejné instituce IFP, kde vykonává nejen kontrolu de jure, ale rovněž kontrolu de facto, kde výhradní dohody svědčí o velké hospodářské integraci a kde dotyčné dceřiné společnosti vytvářejí u hospodářských subjektů příslušných odvětví dojem společného subjektu. Převody technologií, zejména těch, které pocházejí z aplikovaného výzkumu (193), mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, je proto třeba považovat za hospodářské činnosti ve smyslu práva hospodářské soutěže.
7.1.3 PŮSOBNOST TOHOTO ROZHODNUTÍ
(189)
Z bodu 7.1.1 vyplývá, že činnosti vykonávané přímo veřejnou institucí IFP jsou kryty státní zárukou na rozdíl od činností vykonávaných jejími dceřinými společnostmi soukromého práva, na které se záruka nevztahuje.
(190)
Kromě toho v rámci činností, které vykonává přímo veřejná instituce IFP, případně zahrnuje státní podporu jen pokrytí státní zárukou těch činností, které mají hospodářskou povahu, pokud jsou splněny i ostatní podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(191)
Z bodu 7.1.2 nakonec vyplývá, že tyto hospodářské činnosti se omezují jednak na činnosti smluvního výzkumu, které vykonává veřejná instituce IFP, a jednak na činnosti v oblasti převodu technologií ve výhradních oblastech činnosti dceřiných společností Axens, Prosernat a Beicip-Franlab, jakož i na pronájem infrastruktur, přidělování zaměstnanců a poskytování právních služeb.
7.1.4 EXISTENCE SELEKTIVNÍ VÝHODY PRO SKUPINU IFP
(192)
Pro účely analýzy případných výhod, které by skupina IFP mohla mít z neomezené státní záruky, která byla poskytnuta její mateřské společnosti - veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení EPIC, Komise bude postupovat dvoufázově: nejdříve prozkoumá případné výhody plynoucí mateřské společnosti (7.1.4.1) a poté prozkoumá výhody, které mohly být přeneseny na její dceřiné společnosti (7.1.4.2).
7.1.4.1 Výhody plynoucí veřejné instituci IFP
(193)
V uvedeném rozhodnutí o zahájení řízení - v souladu s bodem 2.1.3 uvedeného oznámení týkajícího se záruk - Komise uvedla, že veřejná instituce IFP může mít výhodu ze svého postavení EPIC, a to zejména díky výhodnějším podmínkám financování (194) na kapitálových trzích, přičemž výhoda vyplývá z neuplatnitelnosti postupu obecného práva v oblasti vyrovnání a soudní likvidace na právnické osoby veřejného práva. Kromě toho, pokud jde o neplnění závazků ze strany veřejné instituce, Komise poznamenala, že státní záruka se vztahuje na všechny pohledávky veřejné instituce IFP, které, jak bylo upřesněno v bodě odůvodnění 71 rozhodnutí o zahájení řízení, „mohou být nejen finanční, ale i obchodní nebo ještě jiného druhu, zejména pohledávky dodavatelů (jejichž faktury nebyly proplaceny) nebo odběratelů (jimž nebyly poskytnuty služby)“.
(194)
Po skončení důkladného prozkoumání uvedeného opatření se Komise rovněž domnívá, že je třeba analyzovat případnou výhodu pro veřejnou instituci IFP v jejích vztazích s bankovními a finančními institucemi (A), dodavateli (B) a odběrateli (C).
A. Neexistence výhody ve vztazích s bankovními a finančními institucemi
(195)
Ačkoli Komise v uvedeném rozhodnutí o zahájení řízení přiznává, že veřejná instituce IFP není předmětem finančního ratingu ze strany externí ratingové agentury (195), současně zdůrazňuje, že finance, které byly poskytnuty veřejné instituci IFP, jsou nevyhnutelně předmětem hodnocení rizika neplnění závazků ze strany věřitelů (196). Jelikož veřejná instituce IFP „využívá úvěrový trh k financování svého dluhu“, Komise uvádí, že ve stadiu předběžného přezkumu nemůže vyloučit, že IFP může být poskytnuta hospodářská výhoda spočívající v tom, že finanční trhy zohledňují skutečnost, že stát plní úlohu konečného ručitele za dluhy veřejné instituce IFP.
(196)
Po skončení důkladného prozkoumání Komise vzala na vědomí informace od Francie uvedené v bodě odůvodnění 64, které jsou shrnuty do tabulky 1, která se nachází v tomto odůvodnění (a kde „tis. EUR“ znamená „tisíc eur“).
Tabulka č. 1
Zadlužení veřejné instituce IFP v období 2005-2010
Subjekt:
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
Půjčky a dluhy vůči úvěrovým ústavům (197)
Splatnost do 1 roku (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Splatnost nad 1 rok
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) z toho běžná pomoc od banky a kreditní zůstatky v bankách
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Úroková sazba půjček a dluhů vůči úvěrovým ústavům:
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Střednědobé a dlouhodobé půjčky
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Pomoc od bank a krátkodobé úvěrové linky
[Banka č. 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
Z těchto údajů vyplývá, že pokud jde o dobu splatnosti půjček nad jeden rok, veřejná instituce IFP nepoužila půjčku od peněžního ústavu od změny svého právního postavení, tj. v období od roku 2006 do roku 2009, za které jsou k dispozici údaje. Ve stejném období po změně právního postavení veřejná instituce IFP použila půjčku se splatností do jednoho roku pouze jednou, v roku 2009, v zanedbatelné výši […] (*) EUR. Je třeba však konstatovat, že sazba uplatňovaná [bankou č. 3] (**) (EONIA + […] (*) %) byla o […] (*) bazických bodů vyšší (jinak za stejných podmínek) než sazba sjednaná veřejnou institucí IFP v roce 2005 u [banky č. 1] (**) (EONIA + […] (*) %), kdy byla ještě právnickou osobou soukromého práva, a tedy se na ni ještě nevztahovala státní záruka, která jí v současnosti plyne z jejího právního postavení veřejné instituce.
(198)
Co se týče zvláště roku 2010, francouzské orgány se jasně vyjádřily, že veřejná instituce IFP přijala čtyři návrhy úvěrových linek ve výši […] (*) EUR s roční sazbou v rozpětí EONIA + […] (*) % u [banky č. 4] (**) (plus poplatek za poskytnutí úvěrové linky […] (*) %, tj. […] (*) EUR) nebo u [banka č. 5] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR) a EONIA + […] (*) % u [banky č. 3] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR) nebo u [banky č. 1] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR). Veřejná instituce IFP zároveň přijala další nabídku „spotu“ od [banka č. 3] (**) (v závislost na zvolené době čerpání) se sazbou rovnající se sazbě EURIBOR + […] (*) %. Komise poznamenává, že tyto sazby jsou stejné jako sazby, které veřejná instituce IFP sjednávala před změnou svého právního postavení v roce 2006, kdy byla ještě právnickou osobou soukromého práva, na kterou se nevztahovala státní záruka.
(199)
S ohledem na uvedené Komise uznává, že v době od změny jejího právního postavení do roku 2010 veřejná instituce IFP nezískala na základě svého postavení EPIC žádnou skutečnou hospodářskou výhodu ve svých vztazích s bankovními a finančními institucemi. Jinými slovy, možná výhoda, která podniku mohla plynout neomezené záruky v podobě úrokových sazeb půjček, výhodnějších než byly tržní sazby, se v posuzovaném období neuplatnila.
(200)
Takový závěr se samozřejmě týká pouze minulosti, neboť Komise nemůže předvídat budoucí chování tržních subjektů, ani vývoj, pokud jde o jejich vnímání vlivu státní záruky za riziko neplacení závazků ze strany veřejné instituce IFP. Současně bude v rámci ročních zpráv, které musí zasílat Komisi, potřebné, aby francouzské orgány poskytly informace týkající se úrovně a podmínek zadlužení veřejné instituce IFP a předložily důkaz o tom, že jsou tyto půjčky v souladu s tržními podmínkami, a aby v odhadu maximální hodnoty vlivu záruky doplnily informace o hrubém ekvivalentu odpovídající podpory s pomocí podobné metodiky, jako je ta, která je popsána v tabulce č. 6 a v bodě odůvodnění 300.
(201)
Komise nakonec bere na vědomí návrh francouzských orgánů, aby byla do smlouvy o financování u každé transakce (pro každý nástroj, na který se vztahuje smlouva) uvedena tato písemná zmínka:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky IFP při placení pohledávky“.
(202)
V této souvislosti tento závazek spolu se všemi povinnostmi Francie, a to i tehdy, když sám neumožní vyřešit otázku existence záruky, umožní v případě potřeby uplatnit výjimku přijatého rizika a značně omezit případný negativní vliv záruky.
B. Výhoda ve vztazích s dodavateli
(203)
Pokud jde o dodavatele, na rozdíl od toho, co uvádějí francouzské orgány (viz bod odůvodnění 65), nestačí na vyloučení jakékoli výhody z důvodu jejího postavení EPIC, aby veřejná instituce IFP podléhala povinnosti vyhlásit veřejnou soutěž podle práva Evropské unie nebo vnitrostátního práva: v rámci zorganizované veřejné zakázky každý zájemce - dodavatel může předem počítat s nemožností konkurzu veřejné instituce IFP, když odpovídá na výzvu k podání nabídek. V oblasti veřejných zakázek je třeba též rozlišovat mezi nižší cenou spojenou se zvýšením efektivnosti díky konkurenci zájemců ve veřejných soutěžích - která představuje, jak zdůraznila Komise ve zprávě zmíněné francouzskými orgány, skutečný „zisk společnosti“ - a nižší cenou, která vyplývá z příznivějšího posouzení smluvními partnery rizika neplnění závazků ze strany subjektu, o němž vědí, že je chráněn před rizikem soudní likvidace svým právním postavením veřejné instituce. I když oba tyto faktory směřují k zajištění nižších cen veřejných zakázek, vnitřně jsou velice rozdílné, takže Komise nemůže připisovat účinky jednoho faktoru druhému faktoru.
(204)
Pro účely posouzení nižších cen následkem příznivějšího posouzení rizika neplnění závazků ze strany instituce s postavením EPIC jejími dodavateli, má Komise v úmyslu vycházet v úvahách z nákladů na krytí případného rizika. Při neexistenci státní záruky by totiž dodavatel veřejné instituce IFP, který by chtěl získat srovnatelnou záruku (neboli získat úplné krytí rizika neplnění závazků ze strany smluvního partnera), mohl využít služeb peněžního ústavu nebo specializované pojišťovny. Takové převzetí rizika neplnění závazků především běžně nabízejí společnosti, které se specializují na faktoring (199).
(205)
Komise konstatuje, že poplatek za faktoringovou službu zahrnuje dvě složky:
a)
provizi za financování (nebo úroky z půjček) vypočítanou prorata temporis za účelem krytí předběžného financování zálohy poskytnuté dodavateli, která se odvíjí především od úrokové sazby platné v době postoupení pohledávek;
b)
vlastní provizi za faktoring (200), která se pohybuje v rozpětí od 0,7 % do 2,5 % svěřeného obratu při průměrné sazbě 1,5 % a která je vypočtena z částky pohledávek převedených na platby za účetní služby, služby související s vymáháním pohledávek a se zárukou za řádné plnění smlouvy.
(206)
Francouzské orgány ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 uvedly, že podle jejich názoru se úvahy Komise o úloze faktoringu zakládají na nedokonalém posouzení důvodů, kvůli nimž nějaký podnik může zvolit tento typ služeb. Francouzské orgány samozřejmě uznávají, že faktoringové společnosti mohou zajistit tři služby, a to služby týkající se hotovostních záloh, vymáhání pohledávek a záruk za pohledávky, ale upřesňují, že tyto služby mohou být poskytnuty buď společně nebo jednotlivě. Na základě studie, kterou v roce 2009 provedla Banque de France (201), doplňují, že v nabídce faktorů u těchto služeb převažovalo delegované řízení (tedy finanční transakce bez vymáhání pohledávek), takže využívání faktoringu se pro dodavatele čím dál tím častěji omezovalo na pouhou hotovostní transakci. Komise bere tuto připomínku na vědomí.
(207)
Francouzské orgány mimo jiné sdělily výši plateb, které veřejná instituce IFP provedla faktorům (202) od roku 2004 (za účelem úhrady dodávek nezbytných pro oba typy - tedy hospodářské i nehospodářské činnosti):
Tabulka č. 2
Využití faktoringu dodavateli veřejné instituce IFP v období 2004-2010
Rok
Počet dotčených
dodavatelů
Platby faktorům
v EUR
Počet dotčených
faktur
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
(2004-2010)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Francouzské orgány shledávají, že od změny postavení IFP v roce 2006 se její platby faktorům zvýšily. Vyvozují z toho, že tento vývoj zneplatňuje argumenty Komise ohledně vnímání rizika neplnění závazků ze strany institucí EPIC třetími osobami. Domnívají se, že pokud by veřejná instituce IFP byla od roku 2006 pojištěna státem proti riziku neplnění závazků, využívání služeb faktorů mělo být od tohoto data méně časté, nebo dokonce mělo zcela vymizet.
(209)
Vzhledem k tomu, jak francouzské orgány samy uvádějí v bodě odůvodnění 206, že využití faktoringu vyplývá čím dál tím častěji z potřeby hotovostní zálohy (nárůst služeb v rámci delegovaného řízení) a stále méně z převzetí rizika nezaplacení (pokles služeb týkajících se vymáhání, financování a záruky) a vzhledem k tomu, že v účetnictví IFP není možné rozlišit, který typ faktoringové služby její dodavatelé využili, Komise se naopak domnívá, že vývoj zjištěný veřejnou institucí IFP neumožňuje vyvrátit její názor, a tím méně prokázat, že dodavatelé veřejné instituce IFP usoudili, že se riziko neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP zvýšilo na základě změny jejího postavení.
(210)
Komise uznává, že není schopna dodat přesný odhad výše poplatku nutného pro krytí dodavatelů proti riziku neplnění závazků ze strany IFP, pokud jim již státní záruka nebyla poskytnuta. Komise však konstatuje, že pokud faktoringová provize uvedená v bodě odůvodnění 205.b ve skutečnosti kryje tři různé služby (vymáhání, financování a záruku proti riziku nezaplacení), představuje uvedená maximální výše 2,5 % zaručeného obratu každopádně horní mez poplatku, který je nutný jen pro krytí rizika neplnění závazků.
(211)
V každém případě francouzské orgány mají i nadále možnost oznámit přesnější metodiku odhadu výhody, kterou záruka poskytuje veřejné instituci v jejích vztazích s dodavateli. Tato metodika založená na hospodářském odborném posudku, který byl kontradiktorně projednán v rámci vyšetřování, může být v budoucnosti předmětem kladného rozhodnutí Komise a Francie ji bude moci použít za účelem plnění povinností poskytovat informace, které jsou upřesněny ve výroku tohoto rozhodnutí.
(212)
Co se týče uvedených částek, francouzské orgány ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 uvedly, že náklady na získání tohoto majetku a služeb jsou přímo zahrnuty do sazeb valorizace pracovníků pověřených činnostmi, jichž se týká získání tohoto majetku a služeb (204). Mimo jiné s činnostmi souvisejícími s přefakturováním přiděleného personálu a prostor nejsou spojeny žádné výrazné zvláštní výdaje, jelikož všechny související náklady jsou již zahrnuty do strukturálních nákladů instituce.
(213)
Co se týče majetku a služeb získaných konkrétně za účelem vykonávání hospodářských činností, průměrná roční částka těchto dodávek představuje podle francouzských orgánů pouze malý zlomek (205) průměrného ročního obratu veřejné instituce IFP. Co se týče smluvního výzkumu na základě informací, které shromáždila veřejná instituce IFP prostřednictvím svého systému analytického účetnictví, průměrná roční částka těchto dodávek, které veřejná instituce IFP získala za účelem poskytování svých služeb od roku 2006 do roku 2009, dosahuje výše […] (*) EUR ročně.
(214)
Komise se domnívá, že veřejná instituce IFP získala pro výkon svých hospodářských činností skutečnou hospodářskou výhodu, která spočívá v nižších cenách uplatňovaných jejími dodavateli a vyplývá z výhodnějšího hodnocení rizika neplnění závazků ze strany podniku, ke kterému tito dodavatelé dospěli. Přestože Komise není schopná přesně vyčíslit přesnou částku této výhody, domnívá se, že by v každém případě neměla překročit částku […] (*) EUR ročně (206) průměrně za dané období (2006-2009).
(215)
Komise nakonec poznamenává, že tato výhoda, kterou má veřejná instituce IFP ve vztazích se svými dodavateli je selektivní, protože konkurentům, kteří nadále podléhají řízením obecného práva o soudním vyrovnání a soudní likvidaci, nebyla poskytnuta obdobná státní záruka nerozlučně spojená s právním postavením veřejné instituce IFP.
C. Výhoda ve vztazích k zákazníkům
(216)
Co se týče služeb v oblasti smluvního výzkumu, které poskytuje veřejná instituce IFP, Komise bere na vědomí připomínky společnosti UOP Limited, která uvádí, že v oblasti převodu technologií, což je z principu riziková oblast, jsou nabyvatelé obzvláště citliví na záruky, které jsou jim jejich dodavatelé schopni poskytnout z hlediska krytí smluvní i mimosmluvní odpovědnosti.
(217)
Pokud se však jedná o mimosmluvní odpovědnost, francouzské orgány upřesnily ve svém dopise ze dne 13. ledna 2010, že soukromoprávní společnosti a veřejné instituce ve Francii podléhají bez rozdílu systému veřejného práva (článek 1382 Občanského zákoníku týkající se zejména systému trestní odpovědnosti (207)). Dále uvedly, že činnosti veřejné instituce IFP mají specifické vlastnosti, protože se při nich používají laboratorní nástroje a hořlavé, výbušné nebo toxické látky, které jsou možným zdrojem vysokého „průmyslového“ rizika (208) ve smyslu termínu běžně používaného pojišťovateli. Veřejná instituce IFP od té doby uzavřela různé pojistné smlouvy, aby byla krytá nejen proti klasickým rizikům (odpovědnost za škodu), ale rovněž proti specifickým rizikům, jako jsou rizika spojená se zdroji ionizace nebo rizika související se škodami na strojním zařízení v okolí dolů. Pokud jde o pojištění občanskoprávní odpovědnosti, pojistná smlouva veřejné instituce IFP pokrývá čtyři rizika: odpovědnost za škodu způsobenou provozem, odpovědnost za škodu po uskutečnění dodávky, odpovědnost za škodu způsobenou při výkonu povolání a zodpovědnost za škodu na životním prostředí.
(218)
Z uvedeného vyplývá, že veřejná instituce IFP se vůbec nijak nezbavila své mimosmluvní odpovědnosti vůči státu tím, že na sebe vzala riziko spojené s uplatněním záruky, která pro ni vyplývá z postavení EPIC v případě vzniku škodné události, ale naopak to, že uzavřela na trhu pojistné smlouvy nutné ke krytí tohoto rizika.
(219)
Pokud jde o smluvní odpovědnost, z informací, které poskytly francouzské orgány v odpovědi na připomínky společnosti UOP Limited, zejména těch, které jsou uvedeny v 91. bodě odůvodnění, vyplývá, že v oblasti poskytování služeb je odpovědnost veřejné instituce IFP vůči jejím zákazníkům (bez ohledu na to, zda se jedná o její vlastní dceřiné společnosti nebo třetí osoby) „omezená na […] (*) % skutečně vybrané odměny a její strop může případně v závislosti na jednotlivých případech dosáhnout až […] (*) %“, takže pokud se zákazník domnívá, že práce, kterou vykonala veřejná instituce IFP je chybná, tato instituce nemůže být v žádném případě povinna neomezeně vykonávat opravy prací. Kromě toho Komise bere na vědomí poznámku francouzských orgánů, které konstatují, že z důvodu zásady nekumulování odpovědností se smluvní strana nemůže domáhat mimosmluvní odpovědnosti, aby dosáhla náhrady škod, které utrpěla ve smyslu smluvního vztahu (209).
(220)
Je však samozřejmé, že se zřetelem na záruku, kterou poskytl stát veřejné instituci IFP, mají její zákazníci jistotu, že se instituce nikdy nedostane do situace soudní likvidace, a bude tedy vždy schopna plnit své smluvní závazky, nebo, pokud tak neučiní, budou odškodněni za neplnění závazků z její strany.
(221)
Podobně jako při úvahách, které vysvětlila v 204. bodě odůvodnění a bodech následujících, se Komise domnívá, že pokud jde o vztahy s dodavateli, při neexistenci státní záruky je zákazník, který chce získat stejnou úroveň ochrany, nucený sjednat u finančního zprostředkovatele (bankovní instituce nebo pojišťovny) záruku za řádné provedení smlouvy (anglicky „performance bond“), aby získal jistotu o řádném plnění smlouvy, která ho váže s veřejnou institucí IFP. Cílem takové ochrany je zaručit tomuto zákazníkovi finanční náhradu v případě škody, která vznikla následkem (úplného nebo částečného) neplnění smlouvy.
(222)
V tomto směru bere Komise na vědomí, že Francie přiznává, nikterak bez jistých výhrad, a jak je uvedeno v 66. bodě odůvodnění, že „jediný předpokládaný účinek pro veřejnou instituci IFP, který by mohl být zjištěný, spočívá ve snížení poplatků z důvodů nevystavení záruky za řádné provedení smlouvy“. Francouzské orgány proto bez dalších upřesnění dochází k závěru, že vzhledem „k částkám, které banky a pojišťovny obvykle vyžadují za takovou službu, se ukazuje, že výsledek takového snížení představuje zanedbatelnou částku“.
(223)
Komise v prvé řadě zdůrazňuje, že při výpočtu nákladů na záruku za řádné plnění smlouvy se zohledňují mnohé faktory, zejména druh smlouvy a krytá částka, počet zaměstnanců, finanční situace, riziko neplnění závazků a míra výskytu škodných událostí v podniku, jehož služby jsou zárukou kryty, stejně jako další čistě finanční aspekty, jako jsou odměny a provize zprostředkovatelů. Na základě veřejně dostupných informací (210) se Komise domnívá, že uplatňovaná sazba se obvykle pohybuje mezi 1 % a 5 % krytého obratu.
(224)
Stanovení cen za krytí specializovanými zprostředkovateli je založeno na statistických technikách, které jsou případně upřesněny podle druhu rizika, takže pro záruku za řádné plnění smlouvy není možné a priori stanovit paušální sazbu. Konečná cena záruky nakonec závisí na odhadované částce případných ztrát a na míře pravděpodobnosti, že k nim dojde. V důsledku toho, zatímco v některých odvětvích (například v odvětvích stavebního inženýrství a veřejných prací nebo v mezinárodním obchodě) lze poskytnout záruku za „dokonalé plnění“, podle všeho nelze uvažovat o tom, aby se v oblasti služeb smluvního výzkumu jednalo o více než záruku za „vynaložení maximálního úsilí“, protože VaV je svým charakterem rizikovou oblastí, v níž ten, kdo si kupuje výzkumné práce, nemá jistotu, zda povedou nebo nepovedou k využitelným výsledkům. V této souvislosti Komise poznamenává, že částka, která je smluvně zaručena klientům veřejné instituce IFP včetně jejích dceřiných společností, se omezuje na cenu poskytnutých výzkumných prací.
(225)
Komise přiznává, že nedokáže poskytnout přesný odhad částky poplatku, která by byla potřebná k zajištění klientům (včetně dceřiných společností) „vynaložení maximálního úsilí“ ze strany veřejné instituce IFP při poskytování výzkumných služeb. Francouzské orgány, jimž byla položena otázka v tomto směru, uvedly ve svém dopise z 26. listopadu 2010, že také nemají informace o výši pojistného, které vyžaduje trh na krytí zvláštních rizik v oblasti výzkumu a vývoje. Komise se však domnívá, že pojistné, které požaduje trh na krytí takového rizika (omezeného na „vynaložení maximálního úsilí“ ve výzkumu, a tedy menšího než riziko související s „řádným plněním“ smlouvy), by celkem logicky mělo být nižší než maximální odhady uvedené v bodě odůvodnění 223. Komise se rovněž domnívá, že maximální sazba 5 % obratu dosaženého v rámci služby kryté pojištěním v každém případě představuje horní mez pojistného, které by mělo byť potřebné ke krytí takového rizika.
(226)
Pokud jde o hodnotu hospodářských činností, které mohou být kryté takovou zárukou, Komise uvádí, že tyto činnosti jsou dvojího druhu: na jedné straně činnosti jako je pronájem infrastruktur, přidělení výzkumného personálu a poskytování právních služeb, jakož i činnosti smluvního výzkumu prováděné veřejnou institucí IFP (pro třetí osoby a také pro její dceřiné společnosti) a na druhé straně činnosti, jako převod technologií veřejné instituce IFP na její dceřiné společnosti ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat. V případě činností prováděných veřejnou institucí IFP ve výhradní oblasti činnosti její dceřiné společnosti Beicip-Franlab (211), Komise ve skutečnosti už konstatovala, že jsou v plném rozsahu financovány z příjmů získaných na trhu poradenství v oblasti těžby ropy a vývoje programového vybavení pro těžbu ropy. Komise prokázala v uvedeném rozhodnutí C 51/2005, že v rámci skupiny neexistují převody veřejného financování z veřejné instituce IFP na její dceřinou společnost Beicip-Franlab, přičemž obchodní vztahy mezi oběma subjekty se uskutečňují za obvyklých tržních podmínek. Jelikož odměny, které společnost Beicip-Franlab vyplatila veřejné instituci IFP, „dostatečně“ (212) pokryly náklady na práce, které IFP provedla ve výhradní oblasti činnosti své dceřiné společnosti, Komise může dospět k závěru, že ceny jsou stanoveny tak, že Beicip-Franlab v každém případe převezme náklady související s případným dodatečným vlivem státní záruky za náklady na výzkum, které nese veřejná instituce IFP. Za těchto podmínek pokrytí obchodních vztahů mezi dceřinou společností a její materskou společností státní zárukou nemá takovou povahu, aby poskytovalo konkurenční výhodu pro činnosti prováděné veřejnou institucí IFP ve výhradních oblastech činnosti její dceřiné společnosti Beicip-Franlab. Jejich případné pokrytí státní zárukou proto nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(227)
Pokud jde o činnosti prvního druhu, které provádí veřejná instituce IFP jak pro třetí osoby, tak pro své dceřiné společnosti, francouzské orgány oznámily ve svém dopisu z 26. listopadu 2010 hodnotu hospodářských činností provedených veřejnou institucí IFP v letech 2006 až 2009. Z těchto informací vyplývá, že průměrná roční suma vztahující se k výzkumným službám za toto období činí přibližně […] (*) EUR, z toho […] (*) EUR bylo pro třetí osoby a […] (*) pro dceřiné společnosti.
(228)
Francouzské orgány kromě toho poskytly údaje týkající se správních služeb, které veřejná instituce poskytla svým dceřiným společnostem během stejného období. Z těchto informací vyplývá, že od roku 2006 činí průměrná roční částka, kterou veřejná instituce IFP naúčtovala svým dceřiným společnostem, přibližně […] (*) EUR za přidělený personál a […] (*) EUR za náklady na domiciliaci (213).
(229)
Pokud jde o činnosti druhého druhu, tj. činnosti v oblasti převodu technologií veřejné instituce IFP na její dceřiné společnosti ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat, je třeba nejdříve zdůraznit, že rozhodnutí C 51/2005 už zohlednilo sumy týkající se činností za rok 2006:
a)
ve výhradní oblasti činnosti společnosti Axens uskutečnila veřejná instituce IFP studie technické proveditelnosti, které předcházely aplikovanému výzkumu, za […] (*) EUR a práce průmyslového výzkumu za […] (*) EUR, čili celkem hospodářskou činnost za […] (*) EUR;
b)
ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat uskutečnila veřejná instituce IFP studie technické proveditelnosti za […] (*) EUR a práce průmyslového výzkumu za […] (*) EUR, čili celkem hospodářskou činnost za […] (*) EUR;
c)
celkem tedy veřejná instituce IFP poskytla výzkumné služby ve výhradních oblastech činnosti svých dceřiných společností za 56,4 milionu EUR (z toho studie technické proveditelnosti za 7,4 milionu EUR a práce průmyslového výzkumu za 49,0 milionu EUR), přičemž z jejích vlastních zdrojů pocházelo jen […] (*) EUR, takže Komise usoudila, že tyto výzkumné činnosti byly podpořeny ze státních prostředků ve výši 11,3 milionu EUR (což představuje 20 % intenzitu podpory (214)).
(230)
Pokud jde o následující roky, v souladu s článkem 5 odst. 1 uvedeného rozhodnutí C 51/2005 až do uplynutí data výlučných dohod bude Francie povinna „odevzdávat Komisi podrobné roční zprávy o projektech, které uskutečnila veřejná instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat.“. Informace obsažené v těchto ročních zprávách umožní přesně vypočítat roční sumu za výzkumné služby, které veřejná instituce IFP vykonala pro své dceřiné společnosti ve výhradní oblasti jejich činnosti.
(231)
Dosud Francie zaslala Komisi roční zprávy za léta 2007, 2008 a 2009. S ohledem na lhůty potřebné ke zpracování účetních údajů se zpráva za rok 2010 odevzdá v průběhu roku 2011.
(232)
Ve výhradních oblastech činnosti společnosti Axens jsou tyto hospodářské činnosti shrnuté za roky 2007 až 2009 v tabulce 3, která se nachází v tomto bodě odůvodnění (v tisících eur).
Tabulka 3
Činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společnosti od roku 2007 do roku 2009
(v tis. EUR)
Celkem
Celkové náklady
Celkové vlastní zdroje
Veřejné zdroje (+) nebo zisk (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Výzkum, který veřejná instituce IFP provádí ve výhradní oblasti činnosti společnosti d'Axens, tedy umožnil hospodářskou činnost ve výši […] (*) EUR v roce 2007, […] (*) v roce 2008 a […] (*) v roce 2009, jež je srovnatelná s činností, kterou Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005 pro rok 2006 ([…] (*) EUR).
(234)
Ve výhradních oblastech činnosti společnosti Prosernat jsou tyto hospodářské činnosti shrnuté za roky 2007 až 2009 v tabulce 4, která se nachází v tomto bodě odůvodnění (v tis. eur).
Tabulka 4
Činnosti veřejné instituce lFP ve výhradních oblastech společnosti Prosernat v letech 2007 až 2009
(v tis. EUR)
Celkem
Celkové náklady
Celkové vlastní zdroje
Veřejné zdroje (+) nebo zisk (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Výzkum, který veřejná instituce IFP provádí ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat, tedy umožnil hospodářskou činnost ve výši […] (*) EUR v roce 2007, […] (*) v roce 2008 a […] (*) v roce 2009, jež je srovnatelná s činností, kterou Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005 pro rok 2006 ([…] (*) EUR).
(236)
Komise se proto domnívá, že veřejná instituce IFP požívala při výkonu svých hospodářských činností skutečné hospodářské výhody, která spočívala v tom, že neplatila prémii odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy nebo přinejmenším záruce za vynaložení maximálního úsilí, a mohla tuto výhodu nabídnout v oblasti výzkumu svým zákazníkům, mezi něž patřily i její dceřiné společnosti Axens a Prosernat v jejich výhradních oblastech činnosti. Aniž by Komise byla schopna tuto výhodu kvůli specifičnosti krytého rizika přesně vyčíslit, domnívá se, že tato výhoda v každém případě, službu po službě, rok po roce, nebude vyšší než částky uvedené v tabulce 5 v tomto bodu odůvodnění (značka „EUR“ v něm znamená EUR a značka „MEUR“ miliony EUR):
Tabulka 5
Horní meze hospodářské výhody, které veřejná instituce IFP požívala díky neomezené záruce ve vztahu se svými klienty v letech 2006 až 2009
2006
2007
2008
2009
Výzkumná činnost
(mimo výhradní oblasti činnosti dceřiných společností)
Obrat
MEUR
Horní mez (215)
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Pro dceřiné společnosti
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Pro třetí strany
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Poskytování administrativních služeb
Fakturování přidělených pracovníků
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Fakturování nákladů na domiciliaci
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Služby ve výhradní oblasti činnosti společnosti Axens
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
Služby ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Celkem pro dceřiné společnosti
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
Celkem pro třetí strany
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
V každém případě mají francouzské orgány i nadále možnost oznámit přesnější metodiku odhadu výhody, kterou záruka poskytuje veřejné instituci v jejích vztazích se zákazníky. Tato metodika založená na hospodářském odborném posudku, který byl kontradiktorně projednán v rámci vyšetřování, může být v budoucnosti předmětem kladného rozhodnutí Komise a Francie ji bude moci použít za účelem plnění povinností poskytovat informace, které jsou upřesněny ve výroku tohoto rozhodnutí.
(238)
Komise nakonec poznamenává, že tato výhoda, kterou má veřejná instituce IFP ve vztazích se svými zákazníky, je selektivní, protože konkurentům, kteří nadále podléhají řízením soudního vyrovnání a soudní likvidace podle obecného práva, nebyla poskytnuta obdobná státní záruka nerozlučně spojená s právním postavením veřejné instituce IFP.
7.1.4.2 Výhody převedené na soukromoprávní dceřiné společnosti skupiny IFP
(239)
Ve vztahu k dceřiným společnostem veřejné instituce IFP Komise v rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že ve fázi předběžného šetření nemůže vyloučit, že „veškeré výhody, které by vyplývaly z toho, že veřejná instituce IFP má postavení EPIC, například výhodnější úvěrové podmínky, by mohly být přeneseny rovněž na všechny tři dceřiné společnosti“ (216).
(240)
Z podrobného šetření, na základě důvodů uvedených v části 7.1.1.2, s ohledem na skutečnost, že ve francouzském právu neexistuje obecná odpovědnost akcionáře za dceřiné společnosti ve skupinách společností, nelze mít za to, že veřejná instituce IFP, a tedy francouzský stát, mohou nést odpovědnost za úhradu pohledávek, které mají třetí strany v důsledku hospodářských činností společností Axens a Prosernat, zejména v případě, že by tyto společnosti byly ve stavu soudní likvidace.
(241)
Je však třeba poznamenat, že i když se v rozhodnutí N 531/2005 mělo za to, že La Banque Postale, jak je uvedeno ve 177. bodě odůvodnění, podléhala jakožto akciová společnost z hlediska soudního vyrovnání a likvidace obecnému právu, a proto neměla prospěch z žádné neomezené státní záruky, Komise přesto posuzovala otázku případného převodu účinků státní záruky, které požíval její jediný akcionář, na dceřinou společnost (217).
(242)
Komise konkrétně usoudila (218), že struktura fungování skupiny umožňovala průniky mezi akcionářem (La Poste) a dceřinou společností (La Banque Postale), protože i) dceřiná společnost využívala personální a materiální zdroje mateřské společnosti a ii) platila za využívání těchto zdrojů na základě nákladů mateřské společnosti, takže v případě existence hospodářské výhody, která by snížila náklady společnosti La Poste, by byly poměrně sníženy poplatky, které společnost La Banque Postale odváděla své mateřské společnosti, čímž by došlo k (alespoň částečnému) přenosu této hospodářské výhody na dceřinou společnost.
(243)
Komise v rozhodnutí C 51/2005 obdobně konstatovala, že existuje možnost průniků, zejména pokud jde o rozhodování o tarifech, které veřejná instituce IFP účtuje za služby, které poskytuje společnostem Axens a Prosernat v jejich výhradních oblastech činnosti, takže obchodní vztahy uvnitř skupiny neodpovídají tržní logice, ale nabízejí naopak možnost křížového dotování hospodářských činností dceřiných společností z veřejných prostředků, jimiž disponuje mateřská společnost. Jak bylo uvedeno ve 226. bodě odůvodnění, Komise mimo jiné dospěla k názoru, že vztahy mezi veřejnou institucí IFP a její dceřinou společností Beicip-Prosernat (219) probíhaly za běžných tržních podmínek.
(244)
Ve věci, která se týkala společnosti La Banque Postal, dospěla Komise k názoru, že je nutné, aby se francouzské orgány zavázaly k zavedení mechanismu, který by na úrovni dceřiných společností neutralizoval eventuální výhody, kterých požívala mateřská společnost. V případě podmínek financování tato povinnost spočívala v tom, že „při každé transakci se uvede ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje), že v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. Toto smluvní ustanovení bude zveřejněno v emisním prospektu každé transakce (220).“
(245)
V tomto konkrétním případě se francouzské orgány ve věci úvěrových podmínek dceřiných společností veřejné instituce IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) zavázaly, že v každé smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje) při každé transakci písemně uvedou, že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou.“
(246)
Pokud jde o skutečnost, že dceřiné společnosti využívají personální a materiální zdroje, které jim poskytuje mateřská společnost, jak Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005, „pokud existuje dotace hospodářských činností, vyplývá z úrovně odměn vyplacených dotyčnými dceřinými společnostmi mateřské společnosti a odrazí se v účtech IFP (221).“ Ovšem při posuzování účtů veřejné instituce IFP byly jedinými nákladovými položkami, které Komise zatím nezohlednila, jak pro rok 2006 v rozhodnutí C 51/2005, tak pro další roky ve výročních zprávách předaných francouzskými orgány, položky, které se týkaly pokrytí služeb poskytovaných veřejnou institucí IFP jejím dceřiným společnostem v souvislosti s neomezenou zárukou. Vzhledem k tomu, že se státu neplatila prémie odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy nebo alespoň záruce za vynaložení maximálního úsilí, nemohla být započtena do sazeb za služby poskytované dceřiným společnostem.
(247)
Proto je třeba mít za to, že hospodářská výhoda spočívající ve statutární záruce, které veřejná instituce požívala z důvodu svého postavení, byla tímto způsobem převedena na soukromoprávní dceřiné společnosti Axens a Prosernat.
(248)
Pokud jde o smlouvy, které veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti Axens, Prosernat a Beicip-Franlab společně podepsaly se svými společnými dodavateli a o nichž se Komise zmínila v rozhodnutí o zahájení řízení a společnost UOP Limited ve svých komentářích, viz 73. bod odůvodnění, francouzské orgány sice potvrdily, že tyto smlouvy existují, ale upřesnily, že se týkají v podstatě pouze oblasti (letecké a železniční) přepravy zaměstnanců jednotlivých subjektů. Komise se domnívá, že pokud dceřiné společnosti mohly využít výhodnějších nákupních podmínek poskytnutých skupině IFP, což v případě těchto dodávek není prokázáno, bylo to spíše z důvodu množstevních slev, které dodavatelé případně poskytly při seskupení zakázek, než z důvodu případného dopadu záruky. V každém případě, i kdyby se mělo za to, že analýza uvedená v části 7.1.4.1 B pro veřejnou instituci může v případě dodávek, které dceřiné společnosti získaly spolu s veřejnou institucí, platit i pro tyto společnosti, a že by tyto společnosti proto levnějším nákupem dodávek využívaly výhodu, které veřejná instituce IFP požívá v důsledku záruky, byly by částky, o které se jedná, v tomto případě tak zanedbatelné, že Komise pochybuje, že by mohly představovat skutečnou hospodářskou výhodu.
(249)
V souladu se závěry výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 proto platí, že jediné činnosti, na které by se mohla vztahovat výhoda vyplývající z krytí výzkumných činností ve výhradních oblastech činnosti dceřiných společností prostřednictvím státní záruky, jež byla udělena mateřské společnosti, se omezují na „příspěvek [veřejné instituce IFP] na činnosti v oblastech činností společností Axens a Prosernat“ (222). Pokud se konkrétně jedná o výhody převedené na společnosti Axens a Prosernat, Komise se s ohledem na specifičnost krytého rizika domnívá - aniž by byla schopna vyčíslit přesnou výši této výhody -, že by v žádném případě neměla přesáhnout u jednotlivých služeb a v jednotlivých letech položky uvedené v tabulce 5, bodě odůvodnění 236.
(250)
Komise se domnívá, že taková hospodářská výhoda převedená veřejnou institucí IFP na její soukromoprávní dceřiné společnosti Axens a Prosernat je selektivní, neboť konkurenti těchto společností nemají přístup k technologiím a personálním a materiálním zdrojům veřejné instituce IFP za stejně příznivých podmínek.
7.1.5 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE A NEPŘÍZNIVÉ OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(251)
Zkoumané opatření může vést ke snížení provozních nákladů veřejné instituce IFP na služby poskytované třetím stranám (smluvní výzkum) a ke snížení provozních nákladů společností Axens a Prosernat na služby, jež jim poskytuje jejich mateřská společnost (výzkum ve výhradní oblasti jejich činnosti, smluvní výzkum, přidělování personálu a poskytování materiálu a správních služeb), což má za následek zvýhodnění skupiny IFP, a tudíž narušení hospodářské soutěže ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(252)
Vzhledem k tomu, že jsou trhy, na nichž působí skupina IFP, zejména trh v oblasti smluvního výzkumu, pokud jde konkrétně o veřejnou instituci IFP, trhy s katalyzátory a technologiemi určenými pro odvětví rafinace a petrochemický průmysl v případě dceřiné společnosti Axens, studie, služby a vybavení v oblasti zpracování plynu a rekuperace síry v případě dceřiné společnosti Prosernat, široce otevřené obchodu v rámci EU, mohlo by mít takové opatření nepříznivý dopad na konkurenční podniky, jež vykonávají nebo hodlají vykonávat obdobné hospodářské činnosti na dotyčných trzích.
(253)
Za těchto podmínek může existence neomezené státní záruky ve prospěch veřejné instituce IFP narušit hospodářskou soutěž a nepříznivě ovlivnit obchod ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
7.1.6 ZÁVĚR O POVAZE OPATŘENÍ PODPORY
(254)
Státní statutární záruka ve prospěch veřejné instituce IFP má tedy za následek převod státních zdrojů přičitatelný státu a vede k narušení nebo hrozbě narušení hospodářské soutěže a obchodu mezi členskými státy, přičemž zvýhodňuje skupinu IFP.
(255)
Komise dochází k závěru, že tato záruka představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
7.2 PROTIPRÁVNOST OPATŘENÍ PODPORY
(256)
Před změnou svého postavení byla IFP právnickou osobou soukromého práva vytvořenou jako profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů. IFP tak podléhala řízením obecného práva v oblasti soudního vyrovnání a soudní likvidace a nevyužívala státní záruky poskytnuté na základě postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC).
(257)
Vyhláškou ze dne 6. července 2006, vydanou podle zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005, se IFP dne 7. července 2006 stala veřejnou průmyslovou a obchodní institucí (EPIC). Na základě této změny postavení byla veřejné instituci IFP poskytnuta neomezená státní záruka. Dotčené opatření musí být tudíž kvalifikováno jako nová podpora ve smyslu čl. 1 písm. c) procesního nařízení.
(258)
V souladu s čl. 2 odst. 1 procesního nařízení musí členské státy s dostatečným časovým předstihem oznámit „všechny plány na poskytnutí nové podpory“. Vzhledem k tomu, že změna postavení veřejné instituce IFP nebyla Francií formálně oznámena, ale pouze incidenčně sdělena v rámci jiného řízení, a že účinné provedení opatření nebylo podmíněno předběžným schválením ze strany Komise, francouzská vláda poskytnutím uvedené státní podpory porušila čl. 108 odst. 3 SFEU.
(259)
Komise se tudíž domnívá, že toto opatření představuje protiprávní podporu ve smyslu čl. 1 písm. f) procesního nařízení.
7.3 SLUČITELNOST OPATŘENÍ PODPORY
7.3.1 PODPORA V OBLASTI SMLUVNÍHO VÝZKUMU A POSKYTOVÁNÍ SLUŽEB VEŘEJNOU INSTITUCÍ IFP
(260)
Poskytování služeb spočívá v pronájmu výzkumných infrastruktur, přidělování personálu či v poskytování právních služeb (dceřiným společnostem).
(261)
Služby související se smluvním výzkumem pro veřejnou instituci IFP obvykle znamenají poskytnutí pomoci zákazníkovi (třetí straně či dceřiné společnosti (223)), který hodlá vést výzkumné činnosti umožňující lepší pochopení nebo zvládnutí vědeckého nebo technického jevu (224). Žádost může být více méně konkrétní a veřejné instituci IFP může ponechat menší či větší prostor pro vlastní uvážení, od pouhého dodržení technických specifikací přesně stanovených zákazníkem až do poskytnutí kompletní výzkumné služby zahrnující doporučení. […] (*). Na základě každé žádosti předloží veřejná instituce IFP technicko-obchodní návrh společně se smluvními podmínkami realizace, jenž je předmětem jednání se zákazníkem. Francouzské orgány popsaly služby v oblasti smluvního výzkumu a služby, jež poskytuje veřejná instituce IFP v třech oblastech působnosti (CREP, CRRP, CRME).
(262)
Na úrovni CREP jsou služby zaměřené zejména na validaci a/nebo zdokonalení metodik, technologií a programů vyvinutých výzkumným střediskem. Pro účely realizace některých z těchto služeb poskytuje CREP svým průmyslovým partnerům vybavení a algoritmy výpočtů, které jsou specifické pro veřejnou instituci IFP, nebo cenné odborné posudky, jež nejsou k dispozici v rámci obchodní služby poskytované soukromým subjektem. Tyto služby mohou být tříděny podle následujících kategorií:
a)
služby spojené s konkrétním vybavením, jež nemá ve světě obdoby nebo se vyskytuje jen výjimečně (225);
b)
výklad daného případu při použití programů vyvinutých veřejnou institucí IFP, které ještě nebyly uvedeny na trh, nebo jejichž používání v tomto konkrétním kontextu vyžaduje specifické odborné posudky s využitím know-how veřejné instituce IFP (226);
c)
využití zvláštních odborných posudků veřejné instituce IFP (227);
d)
využití odborných posudků v průběhu vývoje pro účely validace know-how, technologií a vyvinutých metodik (228).
(263)
Na úrovni CRRP spočívaly služby v oblasti smluvního výzkumu například v podpoře při zavádění činností - prostřednictvím zahraniční univerzity (229) - spadajících do specifické kompetence IFP v oblasti katalyzátorů, v práci týkající se „[…] (*) (230)“ pro účely pochopení jevů jako […] (*), či ve studii (231) o […] (*).
(264)
Na úrovni CRME spočívaly služby související se smluvním výzkumem - pro výrobce automobilů - například v […] (*) na základě […] (*), […] (*) a na základě metodiky (232) veřejné instituce IFP, dále ve studii […] (*) (233) vyplývající z výzkumných činností veřejné instituce IFP […] (*) nebo z testů […] (*) týkajících se […] (*), které byly vyvinuty veřejnou institucí IFP (234).
(265)
Z tohoto popisu vyplývá, že činnosti související se smluvním výzkumem - prováděné veřejnou institucí IFP pro třetí strany - se zaměřují buď na vypracování technických studií proveditelnosti předcházejících výzkumným činnostem, nebo na nabytí nových znalostí a schopností v oblastech působnosti institutu, nebo na využívání znalostí a technologií vyvinutých veřejnou institucí IFP za účelem vývoje nových výrobků, postupů nebo služeb.
(266)
Francouzské orgány vyčíslily hodnotu činností souvisejících se smluvním výzkumem a s poskytováním služeb, jež veřejná instituce IFP prováděla pro třetí strany v období 2004-2009. Z předložených informací vyplývá, že tyto služby v oblasti výzkumu představují ročně zhruba [0-5] (**) % celkového rozpočtu veřejné instituce IFP (to znamená, že podíl služeb činí […] (*) EUR z rozpočtu přibližně 300 milionů EUR), takže tuto hospodářskou činnost lze hodnotit v rámci činností veřejné instituce jako okrajovou.
7.3.1.1 Předpoklad převodu státní podpory na třetí strany nebo dceřiné společnosti
(267)
V souladu s bodem 3.1.2 rámce pro výzkum, vývoj a inovace platí, že jakmile nezisková výzkumná instituce příležitostně provádí hospodářské činnosti, jako je pronájem vybavení, poskytování služeb podnikům nebo provádění smluv v oblasti výzkumu, veřejné financování těchto hospodářských činností má obecně za následek poskytnutí státní podpory. Pokud je nicméně možné prokázat, že veřejné financování bylo v plném rozsahu převedeno na konečného příjemce a že zprostředkovateli z toho nevyplynula žádná výhoda, lze usoudit, že tomuto zprostředkovateli nebyla poskytnuta státní podpora.
(268)
V tomto případě platí: pokud výzkumná instituce, jakou je veřejná instituce IFP, provádí činnosti v oblasti smluvního výzkumu a zároveň se na ni vztahuje neomezená státní záruka, je třeba konstatovat, že je tato instituce příjemcem státní podpory, pokud se ovšem nepotvrdí, že prodejní cena těchto služeb umožnila převod plné výše státní podpory na její zákazníky.
(269)
Ceny služeb v oblasti smluvního výzkumu veřejné instituce IFP jsou stanoveny na základě jejich úplných výrobních nákladů (235), na něž se uplatní marže, jejíž sazba se mění v závislosti na výsledku jednání se zákazníkem, o kterém se zmiňuje bod odůvodnění 261. Z předchozího vyplývá, že jediná složka nákladů, která veřejnou institucí pravděpodobně nebyla zohledněna, odpovídá právě poplatku za krytí záruky za řádné provedení smlouvy (nebo za vynaložení maximálního úsilí) veřejné instituce IFP.
(270)
Co se týká služeb v oblasti smluvního výzkumu poskytovaných veřejnou institucí IFP svým dceřiným společnostem Axens a Prosernat, Komise se domnívá, že hospodářská výhoda vyplývající ze záruky se může nadále vztahovat buď na veřejnou instituci IFP, nebo jí lze případně využít k jiným účelům, nebo může být tato výhoda vzhledem ke specifické povaze vazeb mezi dceřinými společnostmi a jejich mateřskou společností převedena na tyto dceřiné společnosti formou stanovování cen.
a)
v prvním případě je slučitelnost podpory popsána v této části;
b)
v druhém případě Komise odkazuje na analýzu slučitelnosti (viz část 7.3.2), jež bude z důvodu obezřetnosti zahrnovat předmětné částky, které odpovídají odhadu hospodářské výhody potenciálně převedené na dceřiné společnosti.
(271)
Podobně je tomu u zákazníků, kteří jsou třetími stranami: pokud by bylo možno prokázat, že byla částka odpovídající této složce dodatečných nákladů automaticky převáděna třetím osobám formou stanovování cen, pak by z podrobného posouzení převedených podpor s velkou pravděpodobností vyplynuly částky de minimis (236). Z informací předložených francouzskými orgány je totiž zřejmé, že z většiny fakturovaných služeb vyplývá obrat nižší než […] (*) EUR (tedy maximální výše krytí rizika neplnění závazků je […] (*) EUR), přičemž nejdůležitější smlouva představuje pouze částku ve výši […] (*) EUR (tedy maximální výše krytí rizika neplnění závazků je […] (*) EUR).
(272)
Nelze nicméně vyloučit následující: způsob výpočtu marže uplatňovaný veřejnou institucí IFP ne vždy umožnil, aby byla příjemci služeb v oblasti smluvního výzkumu převedena celá částka státní podpory. V takovém případě by skutečnost, že státu nebyl zaplacen poplatek za záruku za krytí smluv o poskytování služeb v oblasti smluvního výzkumu třetím stranám, představovala dodatečné veřejné financování poskytované veřejné instituci státem.
(273)
Odpovídající veřejné finanční prostředky by tudíž mohly být využity k těmto třem účelům:
a)
buď k financování nehospodářských činností veřejné instituce, jež by nepředstavovalo státní podporu;
b)
nebo k financování jiných činností v oblasti smluvního výzkumu ve prospěch třetích stran či dceřiných společností. Tento předpoklad je předmětem podrobné analýzy v části 7.3.1.2.
c)
nebo k financování výzkumu prováděného veřejnou institucí ve výhradní oblasti činností jejích dceřiných společností, jež by mohlo být připočteno k částkám státní podpory, které již byly převedeny dceřiným společnostem. Tento předpoklad je předmětem podrobné analýzy v části 7.3.2.
7.3.1.2 Slučitelnost státní záruky udělené výzkumné instituci za poskytování služeb v oblasti smluvního výzkumu a služeb, které jsou doplňkem její hlavní činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu
(274)
Před samotným rozborem specifik projednávané věci by Komise ráda znovu potvrdila zásadní postoj, který zaujala v rámci své rozhodovací praxe a podle něhož neomezená státní záruka zahrnující hospodářské činnosti v zásadě představuje státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem (237). Komise se obecně domnívá, že neomezené záruky v hospodářském odvětví, jež je otevřeno hospodářské soutěži, jsou neslučitelné se SFEU zejména proto, že z takové záruky vyplývá převzetí všech rizik spojených s hospodářskou činností státem - aniž by podnik, který je příjemcem podpory, nesl náklady tohoto krytí - a že tato záruka vyvolává situaci morálního rizika, jež podnik, který je příjemcem podpory a který je chráněn před jakoukoli hrozbou konkurzu, podněcuje k tomu, aby riskoval více než v situaci, kdy by zcela nesl negativní důsledky svého jednání. Takové neomezené záruky většinou nemohou být v souladu se zásadou proporcionality odůvodněny službami obecného hospodářského zájmu, neboť v případě neomezené záruky není podle všeho možno ověřit, zda výše podpory nepřesahuje čisté náklady na poskytování veřejné služby (238).
(275)
V tomto případě je třeba zdůraznit, že francouzské právní předpisy uložily veřejné instituci IFP povinnosti veřejné služby spočívající v trojím poslání výzkumného, vzdělávacího a dokumentačního charakteru, jež na rozdíl od služeb obecného hospodářského zájmu (239) nespadají ve smyslu práva Unie do rozsahu hospodářských činností. Krytí těchto nehospodářských činností prostřednictvím statutární veřejné záruky tudíž v žádném případě nepředstavuje poskytnutí státní podpory. Celkem vzato má činnost veřejné instituce IFP ve své podstatě nehospodářskou povahu. Dopad záruky, které statutárně využívá, je tudíž znatelný hlavně v jejích nehospodářských činnostech a doplňkového plnění v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb se týká pouze okrajově.
(276)
Naopak v případě, kdy taková záruka pokrývá hospodářské činnosti výzkumných institucí (například smluvní výzkum nebo poskytování služeb), aniž by byla její cena stanovena na úroveň tržní ceny, pro výzkumnou instituci představuje státní podporu, která, jak je vysvětleno výše, může být připočtena k veřejnému financování jejích nehospodářských činností obecného zájmu (nezávislý veřejný výzkum) nebo k financování jejích dalších hospodářských činností v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb, nebo k financování činností spojených s převodem technologií na společnosti Axens a Prosernat (240).
(277)
V prvních dvou případech je nicméně nutno konstatovat, že je v dané věci i přes a priori neomezenou státní záruku výjimečně možné pro období 2006-2009 následně odhadnout horní mez hrubého grantového ekvivalentu účinků této záruky (poplatek za riziko, který státu nebyl uhrazen), jenž navýšil (pokud byl na straně veřejné instituce IFP zachován) veřejné finanční prostředky, které již stát veřejné instituci IFP uhradil za účelem pokrytí čistých nákladů na její nezávislý veřejný výzkum, smluvní výzkum či poskytování služeb.
(278)
Z toho důvodu by Komise ráda zdůraznila, že smluvní výzkum a poskytování služeb krytých státní zárukou jsou nicméně omezeny na činnosti, jež „doplňují“ hlavní činnost spojenou s nezávislým veřejným výzkumem. Konkrétně se jedná o hospodářské činnosti, které:
a)
negativně neovlivňují řádný chod výzkumné instituce, její nezávislost či neutralitu;
b)
jsou předmětem služeb poskytovaných za běžných tržních podmínek, a zejména za tržní cenu, nebo jsou v případě neexistence tržní ceny poskytovány za cenu odrážející veškeré její náklady (kromě dopadu záruky), které jsou navýšeny o přiměřenou marži;
c)
jsou předmětem účetnictví, jež je odděleno od účetnictví týkajícího se činností spojených s nezávislým veřejným výzkumem, zejména pokud jde o příslušné náklady a financování;
d)
jsou vnitřně spjaty s hlavní činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu takovým způsobem, že je technicky nemožné je oddělit, zejména z důvodu využití stejných infrastruktur, stejného vybavení, materiálu nebo technologií, či z důvodu zaměstnání stejných výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků.
(279)
Tyto doplňující činnosti mohou spočívat v plnění smluv o výzkumu, odborných posudcích nebo technických a vědeckých konzultacích, jež případně zahrnují poskytnutí infrastruktur, vybavení v podobě materiálu nebo technologií s výrazným inovačním obsahem, které jsou financovány nebo zaváděny v rámci činností nutných pro nezávislý veřejný výzkum - jež nemá ve světě obdoby nebo se provádí jen výjimečně (241), a s tímto výzkumem spojených, mimo služeb poskytovaných jedním nebo více srovnatelnými výzkumnými institucemi - a jejichž využití vyžaduje znalecký posudek a odborné schopnosti výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků zaměstnaných v prvé řadě výzkumnou institucí s cílem přispět k její práci v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
(280)
Tyto služby umožňují mimo jiné šířit vědecké poznatky mezi veřejným výzkumem a průmyslem tím, že podnikům svých zákazníků nabízí možnost přístupu k experimentálním prostředkům, k technologiím a know-how zaměstnanců veřejné instituce IFP a že této instituci umožňují získávat zpětnou vazbu od uživatelů jejích původních odborných prací, z čehož může čerpat pro budoucí zdokonalení svých činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu. Tyto křížové vedlejší účinky v oblasti vědeckých poznatků přináší zapojeným subjektům a Evropské unii jako celku vzájemný užitek.
(281)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 266, smluvní výzkum a poskytování služeb představovaly pouze [0-5] (**) % celkového rozpočtu veřejné instituce IFP za období 2004-2009, což je velmi omezený podíl.
(282)
Fakturované služby vztahující se na každého zákazníka mimo jiné představují částku, která je většinou nižší než […] (*) EUR obratu, takže maximální odhadovaná částka podpory zůstane většinou zanedbatelná, tedy zhruba ve výši […] (*) EUR na smlouvu. Komise se tudíž domnívá, že je dotyčná podpora úměrná cíli obecného zájmu, kterým je šíření vědeckých poznatků v Evropské unii.
(283)
Pokud tyto doplňkové činnosti budou nadále představovat velmi omezený zlomek rozpočtu, který veřejná instituce IFP vyčlenila na své hlavní poslání nezávislého veřejného výzkumu, a vzhledem k pozitivnímu dopadu těchto doplňkových činností na cíle společného zájmu se Komise domnívá, že jejich krytí pomocí státní záruky nemůže v žádném případě změnit podmínky obchodu v takové míře, jež by byla ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU v rozporu se zájmem Evropské unie.
(284)
V rámci výročních zpráv týkajících se dotyčného opatření budou francouzské orgány povinny prokázat, že tato podmínka je v budoucnu nadále plněna. V případě pochybností ohledně doplňkového charakteru činností v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb bude pochopitelně třeba neprodleně informovat Komisi a případně oznámit eventuální státní podpory při zohlednění dopadu státní záruky.
(285)
V této souvislosti Komise bere rovněž na vědomí návrh francouzských orgánů, podle něhož by měla být do každé smlouvy - specificky pokrývající hospodářskou činnost veřejné instituce IFP, a tudíž i její činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb - vložena doložka o vyloučení odpovědnosti státu tak, aby bylo případně možné uplatnit výjimku přijatého rizika a výrazně omezit možné negativní dopady záruky.
7.3.2 PODPORA VE PROSPĚCH IFP VE VÝHRADNÍCH OBLASTECH ČINNOSTI SPOLEČNOSTÍ AXENS A PROSERNAT
7.3.2.1 Základ pro posouzení slučitelnosti podpory
(286)
Vzhledem k tomu, že se jedná o opatření státní podpory, jehož cílem je podpořit práci na výzkumu a vývoji vedenou veřejnou institucí IFP, pro posouzení slučitelnosti se použijí pravidla vztahující se na státní podpory v oblasti výzkumu a vývoje.
(287)
Vzhledem k tomu, že postavení veřejné instituce IFP bylo pozměněno dne 7. července 2006, došlo k poskytnutí dotyčné neomezené státní záruky před 1. lednem 2007, kdy vstoupil v platnost výše uvedený rámec pro výzkum, vývoj a inovace. Proto, pokud se týká posouzení slučitelnosti tohoto opatření, Komise na tuto neoznámenou podporu použije - v souladu se sdělením Komise o určení pravidel použitelných na posouzení protiprávních státních podpor (242) - Rámec Společenství pro státní podporu na výzkum a vývoj z roku 1996, jenž byl platný v okamžiku poskytnutí podpory.
(288)
Nicméně vzhledem k tomu, že krytí hospodářských činností veřejné instituce IFP prostřednictvím neomezené záruky, která byla poskytnuta na základě jejího postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC), má být časově neomezeno, a vzhledem k tomu, že je výjimečně možné (jak již bylo uvedeno v bodě odůvodnění 277) vyčíslit odhad maximálního dopadu záruky v této věci, Komise rovněž prozkoumá, zda je krytí činností veřejné instituce ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat prostřednictvím neomezené záruky slučitelné s vnitřním trhem na základě ustanovení rámce pro výzkum, vývoj a inovace ode dne jeho vstupu v platnost, dne 1. ledna 2007. V každém případě zůstávají závěry analýzy slučitelnosti beze změny, a to bez ohledu na použitý rámec.
7.3.2.2 Fáze výzkumu
(289)
V rámci výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 (243) se Komise domnívala, že činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti jejích dceřiných společností Axens a Prosernat a ve spolupráci s těmito společnostmi skutečně patřily do oblasti výzkumu a vývoje, vzhledem k tomu, že u každého projektu - konkrétně pokud jde o jeho komponenty, vztahy mezi nimi nebo o charakteristiky cílových postupů či výrobků - byly vymezeny problematické body, přičemž pracovní úkony, jejichž výsledky mají široký dosah a jsou patentovány, prováděli zaměstnanci (zejména výzkumní pracovníci a technici) před fází schvalování na základě metod založených na pokusech, výkladu a modelování. Komise rovněž zjistila, že činnosti stejného druhu vedené jinými hospodářskými subjekty odvětví byly obvykle klasifikovány jako výzkumné činnosti (244). Analýza inovativních aspektů činností prováděných v oblasti výzkumu byla vypracována na základě mezinárodně uznávaných standardů manuálu Frascati (245).
(290)
Pokud jde o rok 2006, Komise ve svém výše uvedeném rozhodnutí C 51/2005 (246) posoudila práce prováděné v rámci smluv o výzkumu uzavřených mezi veřejnou institucí IFP a Axens na jedné straně a veřejnou institucí IFP a Prosernat na straně druhé. Komise došla k závěru, že uvedené práce spočívaly na jedné straně v aplikovaném výzkumu a na druhé straně ve studiích technické proveditelnosti prováděných před projekty aplikovaného výzkumu ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996. Tato klasifikace výzkumných činností byla provedena na základě specifických příkladů a vysvětlení uvedených v manuálu Frascati, a to pro každou výzkumnou činnost prováděnou veřejnou institucí IFP a Axens na jedné straně a veřejnou institucí IFP a Prosernat na straně druhé.
(291)
V rámci zpráv předložených v souladu s výše uvedeným rozhodnutím C 51/2005 francouzské orgány roztřídily projekty prováděné ve výhradních oblastech činností společností Axens a Prosernat za období 2007, 2008 a 2009, přičemž použily obě výše uvedené kategorie ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, nebo alternativně činnosti aplikovaného výzkumu ve smyslu bodu 2.2. písm. f) a studie technické proveditelnosti předcházející aplikovanému výzkumu ve smyslu bodu 5.2 rámce pro výzkum, vývoj a inovace z roku 2006. Tyto práce spočívaly ve studii nových způsobů syntézy nebo jejich zdokonalení v měřítku nesouvisejícím s měřítkem průmyslovým. Týkaly se schválení koncepcí a spadaly do aplikovaného výzkumu ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace. Roční souhrnné informace o jednotlivých projektech byly zaslány Komisi společně s výročními zprávami předloženými v rámci výše uvedené podpory C 51/2005.
(292)
Pokud jde o následující roky, Komise připomíná, že v souladu s rozhodnutím C 51/2005 musí Francie Komisi předávat podrobnou výroční zprávu o projektech prováděných veřejnou institucí IFP a tříděných podle kategorie výzkumu.
7.3.2.3 Způsobilé náklady
(293)
V rámci výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 (247) (za rok 2006) a ve výročních zprávách (za roky 2007, 2008 a 2009), náklady na projekty ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat jsou v souladu se způsobilými výdaji vymezenými v příloze II rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, stejně jako se způsobilými náklady ve smyslu bodu 5.1.4 rámce pro výzkum, vývoj a inovace.
(294)
Připomeňme, že náklady na výzkumné činnosti veřejné instituce IFP účtované společnostem Axens a Prosernat zahrnují poplatky přímo přičitatelné projektům a týkají se subdodávek, pracovních cest, pojištění a dokumentace, jakož i dodávek a drobného nehmotného majetku. Zahrnují rovněž další náklady přičitatelné projektům, které se týkají nákladů na výzkumné pracovníky, odpisů dlouhodobých hmotných a nehmotných aktiv, jakož i ostatních režijních nákladů. Tyto náklady vznikají přímo z důvodu výzkumných činností a jsou rozděleny mezi jednotlivé výzkumné projekty v poměru k době, kterou výzkumný personál strávil nad každým projektem. Náklady na horizontální výzkumné a vývojové projekty týkající se metod a zařízení použitých v jiných výzkumných a vývojových projektech jsou přičítány v poměru k nákladům na každý výzkumný a vývojový projekt.
(295)
Tyto náklady odpovídají následujícím kategoriím: náklady na konzultační a rovnocenné služby, náklady na zaměstnance, náklady na nástroje, materiál, pozemky a prostory, jakož i dodatečné režijní náklady a další provozní náklady v souladu s kategoriemi způsobilých nákladů rámce z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace.
(296)
Pokud jde o následující roky, měly by být tyto informace rovněž uvedeny ve výročních zprávách předložených francouzskými orgány.
7.3.2.4 Intenzita podpor
(297)
Z rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 vyplývá, že maximální povolené intenzity pro studie technické proveditelnosti prováděné před projekty aplikovaného výzkumu činí 75 % (bod 5.4.) a pro projekty aplikovaného výzkumu 50 % (bod 5.3.).
(298)
Z rámce pro výzkum, vývoj a inovace vyplývá, že intenzita podpory vypočítaná na základě způsobilých nákladů na projekt nemůže přesáhnout 50 % v případě aplikovaného výzkumu (bod 5.1.2 b) a 65 % v případě studií prováděných před aplikovaným výzkumem vedeným ve velkých podnicích (bod 5.2. b). Připomeňme, že činnosti kryté státní zárukou se týkají pouze aplikovaného výzkumu a studií technické proveditelnosti prováděných veřejnou institucí IFP, přičemž práce na předvýrobním vývoji ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 (nebo experimentálního vývoje ve smyslu rámce pro výzkum, vývoj a inovace) jsou v plném rozsahu financovány společnostmi Axens a Prosernat z vlastních zdrojů z příjmů získaných na trzích.
(299)
Komise vypracovala tabulku č. 6 v bodě odůvodnění 300 na základě seznamů projektů, které podrobně uvádějí roční náklady podle projektů a fází výzkumu, jakož i na základě výkazu vlastních zdrojů veřejné instituce IFP.
(300)
Komise se přitom řídila konzervativním přístupem a zahrnula všechny náklady vztahující se přímo nebo nepřímo na výhradní oblasti činností Axens a Prosernat a vyloučila všechny ostatní výnosy, které nebyly poukázány společnostmi Axens a Prosernat (248). Do této tabulky Komise z důvodu obezřetnosti rovněž zahrnula veškeré možné účinky neomezené záruky za předpokladu - přestože málo pravděpodobného -, že by je veřejná instituce IFP všechny použila na financování výzkumných činností ve výhradních v oblastech činností společností Axens a Prosernat (účinky záruky, pokud jde o vztahy s dodavateli a se zákazníky, nejen dceřinými společnostmi, ale také třetími stranami).
Tabulka č. 6
Maximální odhad celkové výše celkového veřejného financování poskytnutého veřejnou institucí IFP na činnosti ve výhradních oblastech společností Axens a Prosernat v letech 2006 až 2009
(v milionech eur)
2006
2007
2008
2009
Roční náklady na studie technické proveditelnosti (v milionech eur)
Oblast činností IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Oblast činností IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
7,4
3,5
0,9
0,9
Roční náklady na práce aplikovaného výzkumu (v milionech eur)
Oblast činností IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Oblast činností IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
49,0
45,5
52,8
55,2
Vlastní zdroje (v milionech eur)
Částka
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Roční státní podpora (v milionech eur)
Výše veřejného financování (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Horní mez účinků záruky ve vztazích mezi veřejnou institucí a jejími dodavateli
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Horní mez účinků záruky ve vztazích mezi veřejnou institucí a jejími zákazníky (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
ve výhradní oblasti dceřiných společností
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
mimo výhradní oblast dceřiných společností
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Maximální výše veřejného financování
(včetně horní meze účinků záruky)
13,1
9,8
11,3
14,7
Intenzita podpory
(mimo horní meze účinků záruky)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Horní mez intenzity podpory
(včetně horní meze účinků záruky)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Maximální povolená intenzita (251)
-
ustanovení rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
ustanovení rámce pro výzkum, vývoj a inovace
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Komise prověřila dodržování způsobilých intenzit podle fází výzkumu na základě ročních seznamů projektů vedených v letech 2006 až 2009, zohlednila zároveň největší možné účinky neomezené záruky spojené s postavením IFP jakožto veřejné instituce a jako doplňující prvek podpory začlenila odhad horní meze poplatku za krytí různých druhů rizika. Horní mez intenzity podpory je v každém případě i po začlenění veškerého možného dopadu záruky na vztahy mezi zákazníky a dodavateli stále hluboce pod úrovní maximální povolené intenzity. Závěrem se Komise domnívá, že intenzity podpory povolené rámcem pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámcem pro výzkum, vývoj a inovace jsou dodrženy.
(302)
Pokud jde o následující roky, Komise připomíná, že v souladu s výše uvedeným rozhodnutím C 51/2005 musí Francie předat Komisi výroční zprávu, aby se Komise ujistila, že jsou intenzity podpory dodrženy nejen v rámci jednotlivých fází výzkumu, ale i jednotlivých projektů. Od roku 2010 musí tato zpráva uvádět všechny projekty vedené v oblastech činností Axens a Prosernat, jež jsou tříděny podle kategorie výzkumu, přičemž kromě jejich nákladů - podle fází výzkumu - a výše financování z veřejných zdrojů a vlastních zdrojů přidělených veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi se upřesní také horní mez poplatku za záruku, jejíž odhad byl proveden na základě metody popsané v tomto rozhodnutí, včetně případných účinků na podmínky zadlužení veřejné instituce IFP v souladu s úvahou popsanou v bodě odůvodnění 200.
7.3.2.5 Kumulace podpor
(303)
Ustanovení týkající se kumulace, ať se jedná o ustanovení bodu 5.12 rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 nebo bodu 8 rámce pro výzkum a vývoj a inovace, byla dodržena. Komise totiž vypočítala celkovou výši veřejného financování nezávisle na jeho původu, včetně maximálního dopadu neomezené záruky na roky 2006 až 2009.
(304)
Od roku 2010 francouzské orgány použijí stejnou metodu ve výročních zprávách předložených Komisi.
7.3.2.6 Motivační účinek
(305)
Na základě rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace musejí mít státní podpory motivační účinek, tedy musejí vést k tomu, že způsobí změnu chování příjemce podpory tak, že zvýší jeho činnost v oblasti výzkumu a vývoje (a inovace). K prokázání existence motivačního účinku v případě projektů, které získají podporu pod prahovými hodnotami podrobného přezkumu obecně stačí následující kritéria: zvýšení velikosti projektu, rozšíření jeho rozsahu, urychlení postupu projektu a růst celkové částky určené na výzkum, vývoj a inovace. Pokud bude možné prokázat výrazný účinek na alespoň jeden z těchto prvků, Komise se bude obecně domnívat, že projekt podpory má vzhledem k obvyklému jednání podniku dotyčného odvětví (252) motivační účinek.
(306)
Komise odkazuje na analýzu popsanou v bodech odůvodnění 196 až 198 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, jež se týká strategického zájmu - monitorovaného a schváleného technickými výbory - o výzkumy prováděné veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi v oblasti dlouhodobého zabezpečování dodávek energie, zejména pokud jde o obnovu a zvýšení produkce ropy a zemního plynu (zvýšení míry úspěšnosti při vyhledávání a míry využití ložisek, ale také využití nekonvenčních zdrojů atd.), vývoj postupů rafinace, transformační technologie, vývoj inovativních pohonných látek a účinných pohonných technologií, diverzifikaci energetických zdrojů nezbytnou pro výrobu paliva, přičemž mnohé se řadí mezi priority Evropské unie v oblasti výzkumu, energetické politiky a politiky životního prostředí.
(307)
Pokud jde o rok 2006, Komise se opět odvolává na svou analýzu uvedenou v bodě odůvodnění 199 výše zmíněného rozhodnutí C 51/2005. Veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti mohly podle této analýzy díky veřejné podpoře, jejíž neoddělitelnou součástí je neomezená záruka, úspěšně dokončit dodatečné výzkumné činnosti, které by jinak kvůli technologickým rizikům nebo velmi nejisté povaze návratnosti investic nebyly proveditelné.
(308)
Na základě výročních zpráv zaslaných francouzskými orgány Komise zjišťuje, že v této logice se pokračovalo v letech 2007, 2008 a 2009. V těchto zprávách francouzské orgány u jednotlivých projektů uvedly motivační účinek rozsahu dosažený díky podpoře, zejména pokud jde o rozsah projektu, rychlost postupu daného projektu a navýšení celkové částky určené na výzkum a vývoj.
(309)
Například v roce 2007 vedla skupina IFP - ve výhradní oblasti společnosti Axens - zejména stěžejní projekty […] (*) (253).[…] (*). Bez státní podpory by v uvedení těchto výrobků na trh došlo k několikaletému zpoždění: výzkumné a vývojové projekty by byly zahájeny později, jejich vývoj by byl býval pomalejší a […] (*).
(310)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat jinak státní podpora umožnila zahájit projekt […] (*) týkající se […] (*), vývoj a patentování originálních postupů […] (*) (254) […] (*). [Takový projekt] (**) zahrnoval citlivé a důležité operace vyžadující velké lidské zdroje, jakož i významné technické a finanční prostředky, které by společnost jako je Prosernat nemohla sama vytvořit. Ukázalo se, že veřejná podpora poskytnutá veřejnou institucí IFP je tudíž nevyhnutelná. Pouze veřejná instituce IFP měla specializované týmy, jež byly schopny vyvinout modely potřebné pro vývoj postupů, a laboratorní vybavení, jež umožňovalo zpracování složek nebezpečných pro zdraví.
(311)
V roce 2008 byly díky státní podpoře ve výhradní oblasti společnosti Axens odstraněny bariéry po stránce vědecké a technické […] (*). Kromě toho došlo rovněž k důležitému pokroku ve vývoji projektu […] (*) (255). Státní podpora umožnila veřejné instituci IFP vyvinout ve spolupráci s průmyslovými partnery postup […] (*), který bude na trhu zpřístupněn prostřednictvím licence. Práce na vývoji takového druhu postupu zahrnují jak […] (*), tak […] (*).
(312)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat byl navíc prováděn projekt […] (*) týkající zachycování CO2 ve spalinách. Zachycování/ukládání CO2 (256) je jedním ze zjištěných prostředků k omezení globálního oteplování. Vzhledem ke složení spalin a k jejich nízkému tlaku si veřejná instituce IFP stanovila nové technologické výzvy. Prosernat by nebyl vzhledem k nejistotě ohledně struktury, velikosti, rozložení a právního rámce budoucího trhu technologie zachycování CO2 schopen tento postup vyvinout z vlastních prostředků.
(313)
V roce 2009 lze jako příklad - ve výhradní oblasti společnosti Axens - uvést projekt[…] (*) o postupech […] (*). Jeho cílem byl vývoj […] (*) a vylepšení určitých postupů […] (*). Díky veřejným prostředkům bylo možné prostudovat […] (*), což umožnilo výrazně zdokonalit […] (*). V rámci projektu bylo díky veřejnému financování […] (*) možno prozkoumat řešení, která se výrazně odchylují od stávajících technologií […] (*). Stejně tak se pokračovalo v projektu […] (*) týkajícím se katalyzátorů, které po extrapolaci umožnily diversifikaci nabídky na stále rostoucím trhu […] (*). Bez státní podpory by vývoj katalyzátorů probíhal více po etapách a výkon by se zlepšoval pomaleji. V oblasti […] (*) bylo možno prostřednictvím projektu […] (*), který se týkal inovativních katalyzátorů […] (*), díky státní podpoře prozkoumat nové metody, zatímco prostřednictvím projektu […] (*), jehož cílem bylo prozkoumat hranice technologie (zejména změny zátěže) s cílem […] (*) bylo možno rozšířit jeho spektrum nad rámec stávajícího výkonu.
(314)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat jinak státní podpora například umožnila opětné zahájení a pokračování prací na výzkumu a vývoji v oblasti […] (*), které byly postupně ponechávány stranou. Díky veřejné podpoře tak bylo možno zamezit ztrátám technologických výdobytků minulosti a udržet si na trhu sortiment postupů […] (*). Stejně tak se díky státní podpoře pokračovalo v projektu […] (*) týkajícím se zachycování CO2 […] (*).
(315)
Komise zároveň poznamenává, že v období 2007 až 2009 pokračoval pozitivní vývoj ukazatelů úsilí vyvinutého veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat v oblasti výzkumu a vývoje, na který Komise poukázala v bodě odůvodnění 200 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005.
Tabulka č. 7
Nárůst ukazatelů úsilí vyvinutého veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat v letech 2007, 2008 a 2009
Nárůst ukazatelů
IFP/Axens
IFP/Prosernat
2007/2003
2008/2003
2009/2003
2007/2003
2008/2003
2009/2003
Výdaje na výzkum a vývoj ve výhradní oblasti
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Zaměstnanci přidělení na výzkum a vývoj ve výhradní oblasti
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Komise mimo jiné opět dospěla ke zjištěním shrnutým v bodech odůvodnění 201 až 203 svého výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005: podíl výdajů na výzkum a vývoj v obratu skupiny IFP je zvláště vysoký, ačkoliv se tato skupina vyvíjí v prostředí, jež podléhá četným a neustále se vyvíjejícím vnitrostátním předpisům, zejména pokud jde o normy v oblasti ochrany životního prostředí či systémy ochrany duševního vlastnictví.
(317)
Jak již bylo uvedeno v bodě odůvodnění 204 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, Komise zohledňuje rozmanitost a strukturu nabídky, jakož i fungování hospodářské soutěže (257) na trhu postupů rafinace či petrochemie. V této souvislosti Komise poznamenává, že někteří konkurenti mají daleko výhodnější konkurenční postavení než skupina IFP; například společnost UOP Limited má na světovém trhu tržní podíl v hodnotě přibližně 57 % oproti pouze 7 % podílu skupiny IFP. Komise se také domnívá, že veřejná podpora poskytnutá výzkumným a vývojovým projektům vedeným skupinou IFP, není svou povahou nebo svou velikostí schopna narušit dynamické pobídky trhu s technologiemi rafinace. Dále je nutno konstatovat, že obchodní partneři Evropské unie, zejména Spojené státy americké, věnují velké rozpočty na financování výzkumu v oblasti energie, které umožnily podpořit výzkumné a vývojové projekty vedené konkurenty skupiny IFP. Někteří konkurenti skupiny IFP, zejména společnost UOP Limited, tak získali významnou státní podporu (258) nebo využívali nepřímých veřejných podpor díky partnerstvím s výzkumnými ústavy a vysokými školami.
(318)
Na závěr se Komise domnívá, že státní podpora ve prospěch skupiny IFP ve výhradní oblasti jejích dceřiných společností Axens a Prosernat měla v letech 2006, 2007, 2008 a 2009 motivační účinek.
(319)
Výroční zprávy, jež bude Francie Komisi předkládat do ukončení výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, budou muset od roku 2010 prokázat, že je vždy prověřen motivační účinek podpory.
(320)
S ohledem na výše uvedené údaje Komise dospívá k závěru, že státní podpora, která byla skupině IFP poskytnuta na provozování činností ve výhradní oblasti činností jejích dceřiných společností Axens a Prosernat, včetně prvku podpory souvisejícího s účinky neomezené záruky, které využívá veřejná instituce IFP, je v souladu s ustanoveními rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, jakož i s ustanoveními rámce pro výzkum, vývoj a inovace s výhradou dodržování podmínek uvedených v těchto ustanoveních.
7.3.3 ZÁVĚR O SLUČITELNOSTI DOTYČNÉHO OPATŘENÍ
(321)
Závěrem uveďme, že podle Komise je dotyčné opatření slučitelné s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v částech 7.3.1 a 7.3.2.
8 NESTRANNOST VE VĚCI ÚPRAVY VLASTNICTVÍ
(322)
Komise by ráda zdůraznila, že nijak nezpochybňuje příslušnost veřejné instituce IFP ke státu, ani nepopírá samotné postavení právnické osoby veřejného práva.
(323)
Podle článku 345 SFEU je Společenství nestranné ve věci úpravy vlastnictví v členských státech a žádné ustanovení Smlouvy nebrání tomu, aby stát držel ve vlastnictví podniky (úplně nebo částečně). Vzhledem k této skutečnosti je nutno použít pravidla hospodářské soutěže stejným způsobem na soukromé i státní podniky. Žádný z obou těchto druhů podniků nesmí být použitím jejích pravidel zvýhodněn nebo znevýhodněn.
(324)
V tomto případě nevyplývá záruka, které využívá veřejná instituce IFP, z vlastnictví, nýbrž z právního postavení podniku. Členské státy mohou svobodně zvolit právní formu podniků, musí však při své volbě dodržovat pravidla hospodářské soutěže vyplývající ze Smlouvy. Zvláště prostá skutečnost, že státní záruka je automaticky spojena se zvláštním právním postavením, nebrání tomu, aby uvedená záruka představovala státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud byly splněny všechny platné podmínky, které jsou v ní uvedeny (259),
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Tím, že Francie udělila veřejné instituci IFP postavení veřejné instituce průmyslové a obchodní povahy, poskytla jí počínaje dnem 7. července 2006 neomezenou veřejnou záruku (dále jen „státní záruka“) pokrývající všechny její činnosti.
2. Krytí nehospodářských činností veřejné instituce IFP státní zárukou, zejména krytí jejích činností týkajících se vzdělávání s cílem zvýšit množství a zlepšit kvalifikaci lidských zdrojů, činností nezávislého výzkumu a vývoje s cílem zvýšit objem znalostí a zlepšit chápání stávajícího know-how a činností týkajících se šíření výsledků dosažených v oblasti výzkumu, nepředstavuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
3. V případě činností týkajících se převodů technologií, které veřejná instituce IFP provádí v oblastech stanovených ve výhradní smlouvě o vývoji, uvádění na trh a užití - uzavřené s její dceřinou společností Beicip-Franlab - nepředstavuje krytí státní zárukou státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
4. V případě činností týkajících se převodů technologií, které veřejná instituce IFP provádí v oblastech stanovených ve výhradních smlouvách, jež byly uzavřeny s jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, uvedených v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2008 ohledně podpory, kterou Francie poskytla skupině IFP (dále jen „rozhodnutí C 51/2005“), krytí státní zárukou představuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
5. V případě služeb v oblasti smluvního výzkumu a služeb poskytovaných veřejnou institucí IFP, jak třetím stranám, tak dceřiným společnostem, krytí státní zárukou představuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
Článek 2
V případě změny smlouvy uzavřené mezi veřejnou institucí IFP a její dceřinou společností Beicip-Franlab, která je uvedena v čl. 1 odst. 3 tohoto rozhodnutí, oznámí Francie uvedenou smlouvu Komisi a přihlédne k možnému dopadu státní záruky za účelem posouzení případné celkové částky veřejného financování, pokud ovšem nové smluvní podmínky neumožní vyloučení existence státní podpory.
Článek 3
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí státní zárukou v období od 7. července 2006 do 31. prosince 2009 představovalo podporu slučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 4
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 tohoto rozhodnutí státní zárukou - od 1. ledna 2010 do ukončení platnosti výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí C 51/2005 - představuje podporu slučitelnou s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v článcích 5 a 6 tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Výroční finanční zpráva uvedená v čl. 4 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005 obsahuje kromě prvků již uvedených v čl. 5 odst. 1 uvedeného rozhodnutí také prvky uvedené v odstavcích 2, 3 a 4 tohoto článku.
2. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o výši, úrokové sazbě a smluvních podmínkách pro poskytnutí půjček, které si vzala veřejná instituce IFP v průběhu daného ročního období, jakož i hrubý grantový ekvivalent případného úrokového zvýhodnění spojeného se státní zárukou, pokud se nepředloží důkaz o tom, že tyto smlouvy o úvěru jsou v souladu s běžnými tržními podmínkami, a to buď porovnáním jejich podmínek s podmínkami získanými veřejnou institucí IFP před změnou jejího postavení, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
3. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o hodnotě majetku a služeb, jež veřejná instituce IFP získala od dodavatelů za účelem poskytování hospodářských služeb uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí v průběhu daného ročního období, jakož i maximální odhad hrubého grantového ekvivalentu podpory, jenž vyplývá ze skutečnosti, že dodavatelé příznivěji hodnotili riziko neplnění závazků podnikem. Toto hodnocení se provádí buď uplatněním paušální sazby ve výši 2,5 % na hodnotu provedených nákupů, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
4. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o hodnotě hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí, které veřejná instituce IFP realizovala v průběhu daného ročního období, jakož i maximální odhad hrubého grantového ekvivalentu podpory, jenž vyplývá ze skutečnosti, že nebyl zaplacen poplatek odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy, nebo alespoň za vynaložení maximálního úsilí, která byla příjemcům uvedených hospodářských služeb poskytnuta. Toto hodnocení se provádí buď uplatněním paušální sazby ve výši 5 % na hodnotu poskytnutých služeb, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
Článek 6
1. Celková výše veřejných finančních prostředků přidělených na činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat, včetně maximálního dopadu státní záruky, tak jak byl odhadnut v čl. 5 odst. 2, 3 a 4 tohoto rozhodnutí, musí být nižší než maximální intenzita povolená Rámcem Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace.
2. V případě překročení prahové hodnoty uvedené v odstavci 1 tohoto článku vrátí případně společnost Axens nebo Prosernat přebytek podpory veřejné instituci IFP.
Článek 7
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 5 prostřednictvím státní záruky ode dne 1. ledna 2010 představuje státní podporu slučitelnou s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v článku 8 tohoto rozhodnutí.
Článek 8
1. Činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP - uvedené v čl. 1 odst. 5 tohoto rozhodnutí -, musí pouze doplňovat její hlavní činnost v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
2. Aby mohly být činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP, považovány za doplňkové, je třeba, aby:
-
negativně neovlivňovaly řádný chod uvedené veřejné instituce IFP, její nezávislost či neutralitu,
-
na ně byly uplatňovány tržní ceny, nebo aby se na ně v případě neexistence tržní ceny uplatnila cena, ve které se kromě možného dopadu státní záruky promítnou veškeré náklady, jež jsou navýšeny o přiměřenou marži,
-
byly předmětem účetnictví, jež je odděleno od účetnictví týkajícího se činností nezávislého veřejného výzkumu (oddělené účetnictví, pokud jde o příslušné náklady a financování), a aby zisky, které z nich vyplývají, byly plně investovány zpět do hlavní činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu,
-
byly vnitřně spjaty s hlavní činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu uvedené veřejné instituce IFP, zejména z důvodu využití stejných infrastruktur, stejného vybavení, materiálu nebo technologií, či z důvodu zaměstnání stejných výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků,
-
nespadaly do oblasti působnosti výhradních dohod uzavřených mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, uvedených v čl. 3 odst. 1 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, jejichž platnost byla případně prodloužena nebo jejichž znění bylo pozměněno v souladu s čl. 3 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005 a v souladu s čl. 12 odst. 2 tohoto rozhodnutí,
-
představovaly okrajový podíl rozpočtu, který veřejná instituce IFP vyčlenila na své činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
3. Francie Komisi každoročně předloží zprávu o činnostech v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP, ve které je upřesněn podíl těchto činností v poměru k rozpočtu veřejné instituce IFP vyčleněnému touto institucí na její činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
Článek 9
1. Francouzské orgány a veřejná instituce IFP zajistí, aby při každé transakci byla ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje) uvedena tato zmínka:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky veřejné instituce IFP při placení pohledávky“.
2. Francouzské orgány zajistí vložení obdobné doložky, kterou se vyloučí odpovědnost státu, do všech smluv týkajících se služeb v oblasti smluvního výzkumu či služeb uvedených v čl. 1 odst. 5 tohoto rozhodnutí.
3. Francouzské orgány zajistí vložení obdobné doložky, kterou se vyloučí odpovědnost veřejné instituce IFP a státu, do všech smluv, které zahrnují pohledávku a které byly uzavřeny akciovými společnostmi Axens, Beicip-Franlab a Prosernat.
4. Veřejná instituce IFP se zdrží vydání jakéhokoli druhu ručení, avalu, záruky, prohlášení o splnění závazků či doporučujícího dopisu ve prospěch akciových společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, které by nebyly v souladu s běžnými tržními podmínkami.
Článek 10
Francie jednotlivě oznámí Komisi podpory, jejichž částka je vyšší než prahové hodnoty stanovené rámcem Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace, a to s přihlédnutím k možnému dopadu státní záruky.
Článek 11
Francie sdělí Komisi do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí opatření, která přijala pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 12
1. Články 4, 5 a 6 tohoto rozhodnutí se použijí do ukončení platnosti výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí C 51/2005.
2. V okamžiku, kdy francouzské orgány Komisi oznámí prodloužení platnosti či pozměnění uvedených výhradních dohod v souladu s čl. 3 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005, zohlední při posouzení celkové výše veřejného financování dopad státní záruky.
Článek 13
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 29. června 2011.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2011 m. birželio 29 d.
dėl valstybės pagalbos C 35/08 (ex NN 11/08), kurią Prancūzija suteikė viešajai įstaigai Institut Français du Pétrole
(pranešta dokumentu Nr. C(2011) 4483)
(Tekstas autentiškas tik prancūzų kalba)
(Tekstas svarbus EEE)
(2012/26/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo (1), ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą,
atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą (2), ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal minėtas nuostatas (3),
kadangi:
1. PROCEDŪRA
(1)
Atlikdamos oficialų valstybės pagalbos Nr. C 51/05 bylos, susijusios su Prancūzijos pagalbos Institut Français du Pétrole (4) (IFP) priemonėmis, tyrimą Prancūzijos institucijos 2006 m. liepos 18 d. raštu, užregistruotu 2006 m. liepos 19 d., Komisijos tarnyboms pranešė, kad 2006 m. liepos 7 d. viešoji įstaiga IFP, kuri anksčiau buvo profesinė įstaiga pagal 1943 m. lapkričio 17 d. Profesinių interesų valdymo įstatymą Nr. 43-612, pertvarkyta į pramoninę ir komercinę viešąją įstaigą (toliau - PKVĮ). Šis pertvarkymas matyti iš dviejų dokumentų, kuriuos Prancūzijos institucijos pridėjo prie rašto: i) 2006 m. liepos 6 d. Dekreto Nr. 2006-797, kuriuo nustatomi nauji viešosios įstaigos IFP įstatai, ir ii) 2005 m. liepos 13 d. Įstatymo Nr. 2005-871 dėl programos, kuria nustatomos energetikos politikos gairės, 95 straipsnį (taikant šią programą priimtas minėtas dekretas).
(2)
2007 m. rugpjūčio 3 d. ir 2008 m. gegužės 7 d. raštais Komisija Prancūzijos institucijoms pateikė prašymus suteikti informaciją; į šiuos raštus Prancūzijos institucijos atsakė atitinkamai 2007 m. rugsėjo 28 d. ir 2008 m. birželio 26 d. raštais.
(3)
Ankstesnėje byloje Komisija 2008 m. liepos 16 d. priėmė sprendimą (toliau - Sprendimas Nr. C 51/2005) dėl pirmosios pagalbos priemonės, kurią Prancūzija įgyvendino remdama grupę IFP (5). Jame Komisija pabrėžė, kad papildomos valstybės pagalbos, susijusios su galima dėl viešosios įstaigos IFP turimo PKVĮ statuso valstybės teikiama neribota garantija, klausimas atskirai bus nagrinėjamas vykdant kitą procedūrą.
(4)
Dėl šios antrosios procedūros, numatytos SESV 108 straipsnio 2 dalyje, 2008 m. liepos 16 d. Komisija pagal 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB Sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (6) (toliau - Procedūros reglamentas), 4 straipsnio 4 dalį priėmė sprendimą (7) (toliau - Sprendimas pradėti procedūrą) prieš neribotą valstybės pagalbą, kuri galėjo būti suteikta grupei IFP.
(5)
2008 m. spalio 11 d. minėtą Sprendimą pradėti procedūrą Komisija paskelbė Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje ir pakvietė suinteresuotąsias trečiąsias šalis pateikti pastabas dėl aptariamos priemonės.
(6)
Prancūzijos pastabas Komisija gavo 2008 m. spalio 14 d. raštu.
(7)
2008 m. lapkričio 6 d. raštu, kurį Komisija užregistravo tą pačią dieną, bendrovės UOP Limited konsultantai pranešė Komisijai, kad jų klientė nori pateikti pastabas dėl aptariamos priemonės. Tuomet atsižvelgdami į vertimui atlikti būtinus terminus jie paprašė suteikti papildomą terminą iki 2008 m. lapkričio 30 d., kad galėtų pateikti pastabas. 2008 m. lapkričio 7 d. raštu Komisija nurodė, kad pritaria šio prašymo pagrindimui ir bendrovei UOP Limited suteikia papildomą atsakymo pateikimo terminą iki 2008 m. lapkričio 30 d.2008 m. lapkričio 28 d. raštu, kurį Komisija užregistravo tą pačią dieną, bendrovės UOP Limited konsultantai pateikė klientės pastabas dėl Sprendimo pradėti procedūrą.
(8)
Tuo pačiu 2008 m. lapkričio 28 d. raštu bendrovės UOP Limited konsultantai paprašė, kad jų klientei būtų leista pateikti papildomas pastabas vykstant procedūrai. Komisija į šį prašymą atsakė 2008 m. gruodžio 17 d. raštu - ji sutiko bendrovės UOP Limited atsakymo pateikimo terminą pratęsti iki 2009 m. sausio 23 d., kad bendrovė galėtų pateikti papildomas pastabas. Bendrovės UOP Limited konsultantai papildomas klientės pastabas pateikė 2009 m. sausio 23 d. raštu.
(9)
2009 m. gegužės 6 d. raštu Komisija visas bendrovės UOP Limited pastabas dėl Sprendimo pradėti procedūrą pateikė Prancūzijos institucijoms; jeigu tai buvo būtina, pastabas ji pateikė kaip konfidencialias. Ji paragino Prancūzijos institucijas pastabas Komisijai pateikti ne vėliau kaip 2009 m. birželio 8 d.2009 m. birželio 2 d. raštu Prancūzijos institucijos paprašė šį terminą pratęsti iki 2009 m. birželio 22 d., nes, jų teigimu, trečiosios šalies pastabos turi būti išsamiai bei nuodugniai išnagrinėtos ir turi būti konsultuojamasi su keliais ministerijų departamentais. 2009 m. birželio 9 d. raštu Komisija sutiko šį terminą pratęsti iki 2009 m. birželio 22 d. Prancūzijos institucijos pastabas dėl bendrovės UOP Limited pastabų pateikė 2009 m. birželio 22 d. raštu.
(10)
2009 m. liepos 29 d. raštu Komisija Prancūzijos institucijų paprašė papildomos informacijos ir paragino atsakymą pateikti iki 2009 m. rugpjūčio 24 d.2009 m. rugpjūčio 19 d. raštu Prancūzijos institucijos paprašė suteikti papildomą atsakymo pateikimo terminą iki 2009 m. rugsėjo 7 d.; Komisija šį terminą suteikė 2009 m. rugpjūčio 20 d. raštu. Prancūzijos institucijos prašytą informaciją galiausiai pateikė 2009 m. rugsėjo 8 d. raštu.
(11)
2009 m. lapkričio 20 d. raštu Komisija Prancūzijos institucijų paprašė naujos papildomos informacijos ir paragino atsakymą pateikti per dvidešimt dienų. 2009 m. gruodžio 14 d. raštu Prancūzijos institucijos paprašė suteikti papildomą atsakymo pateikimo terminą iki 2010 m. sausio 22 d.; šį terminą Komisija suteikė 2009 m. gruodžio 18 d. raštu. Prancūzijos institucijos prašytą informaciją galiausiai pateikė 2010 m. sausio 13 d. raštu.
(12)
2010 m. gegužės 20 d. Komisijos tarnybos surengė susitikimą Briuselyje, kad su Prancūzijos institucijomis aptartų 2010 m. sausio 26 d. Komisijos priimto sprendimo dėl Paštui suteiktos valstybės pagalbos Nr. C 56/07 (ex E 15/05) (8) (toliau - Sprendimas Nr. C 56/2007) poveikį šiai bylai. Kadangi Paštas buvo viešoji įstaiga, iki tol turėjusi į PKVĮ panašų statusą (9), su juo susijusi byla (toliau - Pašto byla) buvo labai panaši į aptariamą priemonę, todėl Prancūzijos institucijos pastabose dėl kiekvienos iš šių dviejų bylų pateikė mutatis mutandis tokius pat argumentus. 2010 m. birželio 4 d. Prancūzijai el. paštu buvo išsiųstas papildomų klausimų sąrašas, nes Komisijos tarnybos norėjo turėti rašytinį Prancūzijos institucijų atsakymą į įvairius šiame susitikime aptartus klausimus. Prašytą informaciją Prancūzijos institucijos pateikė 2010 m. liepos 16 d.
(13)
2010 m. rugsėjo 29 d. raštu Komisija Prancūzijos institucijų paprašė papildomos informacijos ir paragino atsakymą pateikti per dvidešimt dienų. 2010 m. spalio 7 d. raštu Prancūzijos institucijos paprašė suteikti papildomą atsakymo pateikimo terminą iki 2010 m. lapkričio 26 d.; šį terminą Komisija suteikė 2010 m. spalio 8 d. raštu. Prancūzijos institucijos prašytą informaciją galiausiai pateikė 2010 m. lapkričio 26 d. raštu.
2. GRUPĖ IFP
(14)
Kaip Komisija nurodė Sprendime pradėti procedūrą ir minėtame Sprendime Nr. C 51/2005 (10), viešoji įstaiga IFP vykdo tris užduotis:
-
atlieka mokslinius tyrimus ir vykdo technologinę plėtrą naftos ir dujų žvalgybos, taip pat naftos perdirbimo ir naftos chemijos technologijų srityse;
-
rengia inžinierius ir techninius darbuotojus;
-
teikia su atitinkamais sektoriais susijusią informaciją ir vykdo su šiais sektoriais susijusią dokumentavimo veiklą.
Su valstybe sudarytoje tikslų sutartyje pagrindinės grupės veiklos gairės nustatomos penkerių metų laikotarpiams.
(15)
Be to, viešoji įstaiga IFP tiesiogiai ir netiesiogiai kontroliuoja tam tikras komercines bendroves, su kuriomis ji sudarė išimtines mokslinių tyrimų ir licencijų sutartis. Atsižvelgdama į visus sutampančius duomenis, kurie išsamiai primenami 137 konstatuojamojoje dalyje, Komisija minėtame Sprendime Nr. C 51/2005 pareiškė nuomonę, kad akcinių bendrovių Axens, Beicip-Franlab bei Prosernat ir viešosios įstaigos IFP, kuri yra jų patronuojančioji bendrovė, grupė pagal konkurencijos teisę yra ekonominė grupė (toliau - grupė IFP).
(16)
Bendrovė Axens veikia katalizatorių ir naftos perdirbimo bei naftos chemijos pramonei skirtų technologijų rinkoje; 2006 m., kai buvo pakeistas patronuojančiosios bendrovės statusas, jos konsoliduotoji apyvarta buvo 308,45 mln. EUR. Viešoji įstaiga IFP ir bendrovė Axens yra sudariusios du išimtinius pagrindinės licencijos bei gamybos licencijos susitarimus ir pramoninių tyrimų sutartį (11). Kaip kompensaciją už šiuos susitarimus, patronuojamoji bendrovė patronuojančiajai bendrovei moka mokesčius pagal licencijų sutartis ir […] (13) mokestį už galimybę naudotis viešosios įstaigos IFP mokslinių tyrimų pajėgumais.
(17)
Bendrovė Beicip-Franlab kuria ir platina programinę įrangą telkinių žvalgybos srityje, taip pat atlieka tyrimus ir teikia konsultacijas. 2006 m. jos apyvarta buvo 42 mln. EUR. 2003 m. pasirašytoje ir dešimt metų galiojančioje išimtinėje technologinės plėtros, pardavimo ir naudojimo sutartyje nustatyta, kad bendrovei Beicip-Franlab [įstaiga IFP siūlo naudotis savo mokslinių tyrimų rezultatais] (**), susijusiais su algoritmais, modeliais ar metodikomis, kuriuos [atlikusi mokslinius tyrimus] (**) viešoji įstaiga IFP sukuria telkinių žvalgybos srityje; bendrovė Beicip-Franlab gali prašyti, kad šiuo pagrindu viešoji įstaiga IFP sukurtų tam tikrus produktus. Beicip-Franlab padengia visas su produktų kūrimu susijusias viešosios įstaigos IFP sąnaudas. Be to, Beicip-Franlab moka įvairaus pobūdžio papildomą užmokestį […] (*), skirtą su priežiūra ir naudojimo teisėmis susijusioms išlaidoms padengti. 2005 m. buvo pasirašytas sutarties priedas, kuriuo iš dalies pakeistos užmokesčio mokėjimo taisyklės, tačiau paliktas galioti principas, pagal kurį visas su kūrimu susijusias sąnaudas dengia bendrovė Beicip-Franlab.
(18)
Bendrovė Prosernat atlieka tyrimus ir teikia paslaugas bei visą įrangą dujų perdirbimo ir sieros išgavimo srityje. 2006 m. jos apyvarta buvo 49,9 mln. EUR. 2003 m. rugpjūčio 18 d. buvo pasirašytas viešosios įstaigos IFP ir bendrovės Prosernat pagrindinės licencijos susitarimas ir pramoninių tyrimų sutartis, kurie atgaline data taikomi nuo 2002 m. sausio 1 d. ir galioja dešimt metų; pagal juos bendrovei Prosernat suteikta išimtinė koncesija naudotis viešosios įstaigos IFP patentų licencijomis, ir [IFP bendrovei siūlo naudotis] savo mokslinių tyrimų, atliktų […] (*) dujų perdirbimo ir sieros išgavimo technologijų srityje, [rezultatais] (**). Bendrovė Prosernat patronuojančiajai bendrovei moka mokestį nuo metinės apyvartos kaip užmokestį už suteiktą licenciją naudoti technologijas, taip pat kiekvienu atveju nustatomą mokestį už įrangą. Viešosios įstaigos IFP užmokestis, kurį ji gauna už bendrovei Prosernat suteiktą galimybę naudotis mokslinių tyrimų rezultatais, siekia […] (*) % bendros metinės Prosernat apyvartos.
(19)
Pagal minėto Sprendimo Nr. C 51/2005 6 straipsnį į išimtinius susitarimus, kuriais reglamentuojamas viešajai įstaigai IFP jos patronuojamųjų bendrovių Axens ir Prosernat mokamas užmokestis, 2009 m. buvo įtraukta tam tikra sąlyga (14) siekiant užtikrinti, kad patronuojančiajai bendrovei būtų mokamas mažiausias nevienodo dydžio užmokestis, kuriuo būtų padengiama ne mažiau negu 25 % prieš atliekant pramoninius tyrimus rengiamų galimybių studijų sąnaudų, 50 % pramoninių tyrimų sąnaudų ir, jei reikia, 75 % ikikonkurencinio lygmens technologinės plėtros veiklos, kuri apibrėžta 1996 m. vasario 17 d. Bendrijos valstybės pagalbos moksliniams tyrimams ir technologinei plėtrai programoje (15) (toliau - 1996 m. MTTP programa) ir kurią patronuojamųjų bendrovių veiklos srityse vykdo viešoji įstaiga IFP, sąnaudų (16).
(20)
Nagrinėjant aptariamą priemonę pagal Sprendimą pradėti procedūrą būtina atsižvelgti į galimą valstybės garantijos, taikomos dėl viešosios įstaigos IFP turimo PKVĮ statuso, poveikį visiems grupės IFP subjektams (įskaitant viešąją įstaigą IFP ir tris jos patronuojamąsias bendroves, reglamentuojamas pagal privatinę teisę) (17).
3. PRIEMONĖS APRAŠYMAS
(21)
Iki 2006 m. viešoji įstaiga IFP turėjo pagal privatinę teisę reglamentuojamo juridinio asmens statusą: pagal 1943 m. lapkričio 17 d. Profesinių interesų valdymo įstatymą Nr. 43-612 ji buvo profesinė įstaiga, kurios ekonominę ir finansinę kontrolę vykdė Prancūzijos vyriausybė.
(22)
2005 m. liepos 13 d. Įstatymo Nr. 2005-781 dėl programos, kuria nustatomos energetikos politikos gairės, 95 straipsniu buvo padėtas pagrindas įstaigą IFP pertvarkyti į PKVĮ. Šis pertvarkymas įsigaliojo 2006 m. liepos 6 d., Dekreto Nr. 2006-797, kuriuo nustatomi viešosios įstaigos IFP įstatai, paskelbimo Prancūzijos Respublikos oficialiajame leidinyje dieną.
(23)
Viešoji įstaiga IFP, kaip PKVĮ, statuso pakeitimo dieną tapo pagal viešąją teisę reglamentuojamu juridiniu asmeniu (18).
(24)
Teisiniai PKVĮ statuso suteikimo padariniai išsamiai paaiškinami minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 2 dalyje („Priemonės aprašymas“) ir Sprendimo pradėti procedūrą 3.2.1 dalyje („Teisiniai IFP turimo PKVĮ statuso padariniai“), į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodas.
4. PRIEŽASTYS, DĖL KURIŲ PRADĖTA OFICIALI TYRIMO PROCEDŪRA
(25)
Sprendime pradėti procedūrą Komisija visų pirma pareiškė nuomonę, kad dėl priemonės kyla abejonių, nes PKVĮ taikoma nuo bendrosios teisės nukrypstanti bankroto tvarka yra panaši į neribotos valstybės garantijos mechanizmą, pagal kurį naudojami valstybės ištekliai.
-
Nemokumo ir bankroto procedūros PKVĮ, kaip pagal viešąją teisę reglamentuojamiems juridiniams asmenims, nėra taikomos remiantis nuo XIX a. pabaigos Prancūzijos teismų, ypač Kasacinio teismo, praktikoje (19) įtvirtintu bendruoju principu, kad pagal viešąją teisę reglamentuojamų juridinių asmenų turtas negali būti areštuojamas. Komisija nurodo, kad išsamesnė informacija pateikiama Sprendimo pradėti procedūrą 3.2.1.1 dalies 38-40 konstatuojamosiose dalyse (20).
-
Tačiau PKVĮ taikomi 1980 m. liepos 16 d. įstatymas ir jo įgyvendinimo aktai. Juose valstybė aiškiai nurodoma kaip institucija, kompetentinga išieškoti viešųjų įstaigų skolas, jai suteikiami dideli įgaliojimai, pavyzdžiui, duoti nurodymus savo iniciatyva ir sukaupti pakankamai išteklių, nustatomas valstybės, kaip paskutinio garanto, atsakomybės už pagal viešąją teisę reglamentuojamų juridinių asmenų skolas principas. Komisija nurodo, kad išsamesnė informacija pateikiama Sprendimo pradėti procedūrą 3.2.1.2 dalies 41-45 konstatuojamosiose dalyse (21).
-
Jeigu PKVĮ likviduojama, paprastai taikomas skolų perdavimo valstybei ar kitam viešajam subjektui principas (22), todėl visi PKVĮ kreditoriai yra tikri, kad niekada nepraras viešajai įstaigai paskolintų sumų. Komisija nurodo, kad išsamesnė informacija pateikiama Sprendimo pradėti procedūrą 3.2.1.3 dalies 46-51 konstatuojamosiose dalyse (23).
-
PKVĮ gali turėti išskirtines galimybes naudotis iždo avansinio mokėjimo sąskaitomis. Komisija nurodo, kad išsamesnė informacija pateikiama Sprendimo pradėti procedūrą 3.2.1.4 dalies 52 konstatuojamojoje dalyje (24).
(26)
Be to, kaip patikslinta Sprendimo pradėti procedūrą 65-74 konstatuojamosiose dalyse, kuriomis Komisija pataria remtis ieškant daugiau informacijos, Prancūzijos institucijų pateikti įstatymų ir kitų teisės aktų paaiškinimai neatrodė pakankami, kad šios abejonės a priori būtų išsklaidytos.
(27)
Be to, Komisija nurodė, jog negalima atmesti galimybės, kad tokia padėtis suteikia atrankinį ekonominį pranašumą, nes iš esmės taikomos palankesnėmis laikomos finansavimo sąlygos, nors nepriklausoma kredito reitingų agentūra ir nenustato viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių finansinių reitingų. Grupė IFP taip pat galėjo palankesnėmis sąlygomis palaikyti ryšius su klientais ir tiekėjais, nes klientai ir tiekėjai galėjo tikėtis, kad jiems grąžintinoms skoloms bus taikoma valstybės garantija. Todėl atliekant pirminį tyrimą nebuvo galima atmesti galimybės, kad tiekiant ar perkant prekes arba teikiant ar perkant paslaugas, dėl kurių skolinamasi lėšų, atitinkami tiekėjai ar klientai viešajai įstaigai IFP sudaro geresnes sąlygas, negu sudarytų įmonei, kuriai valstybės garantija netaikoma.
(28)
Be to, remdamasi atlikus pirminį tyrimą gauta informacija Komisija pareiškė nuomonę, kad dėl garantijos neribotumo, ypač jos trukmės, sumos ir taikymo masto, itin sunku apskaičiuoti priemokos, kurią viešoji įstaiga IFP turėtų mokėti valstybei už garantijos taikymą, rinkos kainą.
(29)
Galiausiai Komisija nurodė, kad abejoja dėl valstybės pagalbos suderinamumo su vidaus rinka, nes visų pirma prima facie atrodo, kad valstybės pagalba nėra skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti.
5. PRANCŪZIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS IR PASIŪLYMAI
5.1. PRADINĖS PRANCŪZIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS
(30)
Paskelbus minėtą Sprendimą pradėti procedūrą Prancūzijos institucijos pastabas ir pasiūlymus Komisijai pateikė 2008 m. spalio 14 d. raštu. Šiuo raštu papildyti ankstesniuose Prancūzijos institucijų raštuose (25) išdėstyti ir Sprendime pradėti procedūrą apibendrinti pasiūlymai ir pastabos.
(31)
2008 m. spalio 14 d. pastabose Prancūzijos institucijos pirmiausia priminė, kad procedūra dėl grupės IFP pradėta nagrinėjant minėtą Pašto bylą, todėl nurodė, kad mutatis mutandis pateikia tokius pat argumentus kaip ir išdėstytieji nagrinėjant šią bylą (26). Nors abi bylos panašios, Prancūzijos institucijos vis dėlto norėjo priminti viešosios įstaigos IFP ypatumus: tai mokslinių tyrimų įstaiga, vykdanti tris visuotinės svarbos užduotis (atlieka mokslinius tyrimus, rengia mokymus ir vykdo dokumentavimo veiklą); didžioji dalis įstaigos veiklos yra neekonominė, todėl jai suteiktas viešasis finansavimas yra pagrįstas. Be to, Prancūzijos institucijos nurodė, kodėl įstaigos statusas pakeistas į PKVĮ statusą: buvo siekiama suderinti IFP veiklos pobūdį ir finansavimo būdą su jos teisiniu statusu, kad atsisakius pagal privatinę teisę reglamentuojamo profesinės įstaigos statuso viešoji įstaiga IFP labiau atitiktų viešojo sektoriaus taisykles.
(32)
Prancūzijos institucijos nesutiko su tuo, kad suteikta valstybės pagalba: jų teigimu, neįgyvendintos dvi iš SESV 107 straipsnio 1 dalyje nurodytų sąlygų, nes pagal aptariamą mechanizmą viešajai įstaigai IFP neperduoti jokie valstybės ištekliai (5.1.1 dalis) ir nesuteiktas joks pranašumas (5.1.2 dalis).
5.1.1. VALSTYBEI PRISKIRTINA GARANTIJA, KURIĄ TAIKANT PERDUODAMI VALSTYBĖS IŠTEKLIAI, NESUTEIKTA
(33)
Prancūzijos institucijos tvirtina, kad (A) viešosioms įstaigoms dėl jų statuso neteikiama jokia garantija, (B) Sprendime pradėti procedūrą išdėstyti Komisijos argumentai yra klaidingi.
A. Nesuteikta jokia neribota valstybės garantija
(34)
Kaip nurodyta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 41-45 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos argumentus grindžia penkiais teiginiais.
(35)
Pirma, jokiu teisės aktu ir jokiu sprendimu nenustatytas pagrindas, pagal kurį valstybė iš esmės neribotą laiką užtikrintų PKVĮ skolų grąžinimą.
(36)
Antra, Valstybės tarybos praktikoje, visų pirma Sprendime Société de l’hôtel d’Albe (27) ir dviejuose sprendimuose, priimtuose byloje Campoloro (28), buvo pareikšta nuomonė dėl garantijų netaikymo.
(37)
Trečia, 2001 m. rugpjūčio 1 d. Pagrindiniame įstatyme dėl finansų įstatymų (PĮFĮ) numatoma, kad garantija gali būti taikoma tik pagal finansų įstatymų nuostatas (29), ir Valstybės taryba tai aiškiai patvirtino 2006 m. metinėje ataskaitoje (30). Todėl, kaip teigia Prancūzijos institucijų minėtoje Pašto byloje įgaliotas ekspertas (31), nuo PĮFĮ visiško įsigaliojimo dienos - 2005 m. sausio 1 d. - teisėtai negalėjo būti suteikta jokia numanoma garantija. Nuo 2005 m. sausio 1 d. susidariusioms skoloms numanoma garantija netaikoma. Dėl iki 2005 m. sausio 1 d. susidariusių skolų ekspertas mano, kad nesant ginčytino sprendimo negalima nustatyti, ar remiantis Konstitucijoje įtvirtintu kreditorių teisių apsaugos principu galima atmesti teiginį, kad iki 2005 m. sausio 1 d. be aiškaus finansų įstatyme nustatyto leidimo suteiktos konkrečios numanomos garantijos negalioja.
(38)
Ketvirta, Prancūzijos nuomone, jeigu PKVĮ būtų taikoma valstybės garantija, pasikeitus jų statusui reikėtų imtis kreditorių teisių apsaugos priemonių. Kadangi tokių priemonių niekuomet nesiimta (32), ji daro išvadą, kad PKVĮ a contrario negauna jokios valstybės garantijos.
(39)
Penkta, Prancūzijos institucijos mini buvusio Valstybės tarybos Bylų skyriaus pirmininko D. Labetoulle’o straipsnį (33), kuriame teigiama, kad „pagal teisės nuostatas ši garantija [valstybės garantija, kuri visateisiškai taikoma valstybės viešosioms įstaigoms] neteikiama, ja nesinaudojama ir jos apimtis nenustatoma savaime“.
B. Klaidingi Komisijos argumentai (34)
(40)
Prancūzijos institucijos mano, kad a) nėra numatyta konkrečių PKVĮ skolų grąžinimo garantija, b) neužtikrinamas viešosios įstaigos veiklos tęstinumas ar jos įsipareigojimų įgyvendinimas.
a) konkrečių skolų grąžinimo garantija nenumatyta
(41)
Kaip paaiškinta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 46-49 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos mano, kad 1980 m. liepos 16 d. įstatymu garantijos grįsti negalima: remdamasi įstatymo rengimo darbais, 1999 m. lapkričio 10 d. Sprendimo Campoloro (35) bei 2005 m. lapkričio 18 d. Sprendimo Campoloro (36) aiškinimu ir doktrina (37) Prancūzija nurodo, kad, jos nuomone, 1980 m. liepos 16 d. įstatyme valstybės prievolė skirti nuosavus išteklius nenumatoma: įstatymo 1 straipsnyje minėtas posakis „tuo pasirūpina“ reiškia tik tai, kad valstybei suteikiamas įgaliojimas „perimti“ juridinio asmens „vykdomuosius įsipareigojimus“, kurį vykdant „įsipareigojimus perimančiojo kompetencija iš esmės tokia pat kaip įsipareigojimus perduodančiojo“. Todėl įsipareigojimus perėmusi valstybė gali vykdyti tik vykdomuosius įgaliojimus, kurie neapima galimybės naudotis valstybės biudžetu, nes išimtinės subsidijos skyrimas „nesusijęs su įsipareigojimų perėmimo įgaliojimais“.
(42)
Be to, kaip nurodyta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 50-53 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos teigia, kad valstybės negali prisiimti atsakomybės be kaltės vien dėl to, kad trūksta turto. Prancūzijos institucijų nuomone, suteikdamas garantiją garantas prisiima atsakomybę už garantiją gaunančiojo veiksmus. Kadangi atsakomybė tenka esant kaltei arba, jeigu ji tenka be kaltės, prisiimama už savo veiksmų padarinius, negali būti keliamas garantijos klausimas. Prancūzijos teigimu, valstybė negali prisiimti atsakomybės vien dėl to, kad prefektas arba kontrolės institucija dėl viešosios įstaigos finansinės ir turtinės padėties negalėjo imtis jokių priemonių, kuriomis galima užtikrinti skolos grąžinimą. Kaltės argumentas turėtų būti atmestas, nes tai, kad prefektas ar kontrolės institucija nevykdo tam tikrų veiksmų, savaime nėra kaltė. Tačiau Prancūzijos institucijos pripažįsta, kad pagal 1980 m. liepos 16 d. įstatymu nustatytą procedūrą valstybės atstovas privalo vykdyti reikalavimą užtikrinti viešosios paslaugos tęstinumą, bet mano, kad net jei teisėjas nurodytų sumokėti kreditoriui kompensaciją, dėl tokios kompensacijos kreditoriaus padėtis būtų tokia pati kaip ir tuo atveju, jeigu būtų taikoma bendroji teisė, nes pagal bendrąją teisę turtas būtų parduotas ir visi kreditoriai gautų tam tikrą pinigų sumą. Todėl kreditorius šiuo atveju neturi jokio pranašumo.
b) nėra garantijos dėl viešosios įstaigos IFP veiklos arba jos įsipareigojimų tęstinumo
(43)
Kaip nurodyta Sprendimo Nr. C 56/2007 54-56 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos mano, jog dėl to, kad viešiesiems subjektams netaikoma bendrojoje teisėje nustatyta restruktūrizavimo ir likvidavimo procedūra, neatmetama galimybė, kad PKVĮ bankrutuos ar kad bus vykdoma jos bankroto procedūra. Jos nepritaria Komisijos išvadai/teiginiui, pagrįstam Pranešimu dėl garantijomis suteikiamos valstybės pagalbos (38) (toliau - Pranešimas dėl garantijų), ir mano, jog šiuo atveju Komisija neįrodė, kad nesant galimybės vykdyti bankroto procedūrą sudaromos „palankesnės kreditavimo sąlygos“, ir nenustatė, kad viešoji įstaiga IFP negali bankrutuoti ar kad negali būti vykdoma jokia nemokumo procedūra, nes 1985 m. įstatymas yra tik procedūros įstatymas ir ta aplinkybė, kad jis PKVĮ nėra taikomas, nereiškia, kad negali būti įgyvendinama PKVĮ ad hoc restruktūrizavimo, likvidavimo ar bankroto procedūra.
(44)
Be to, kaip paaiškinta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 57-67 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos teigia, kad taikant 1980 m. liepos 16 d. įstatymu nustatytą procedūrą, o ne pagal bendrąją teisę reglamentuojamą kolektyvinę procedūrą, kreditoriui nesuteikiamas joks pranašumas. Prancūzijos institucijos nesutinka su tuo, kad būtina laikytis viešumo (39) ir lygiavertiškumo (40) kriterijų, kuriuos Sprendimo pradėti procedūrą 81 konstatuojamojoje dalyje Komisija nustatė siekdama įvertinti, ar nemokiai įstaigai taikant konkrečią procedūrą suteikiamas pranašumas, palyginti su įmonėmis, kurioms taikoma komercinė teisė (41), tačiau jos tokius pat kriterijus taiko nagrinėdamos 1980 m. liepos 16 d. įstatymu nustatytą procedūrą. Dėl viešumo kriterijaus jos mano, jog kredito reitingų agentūros teisingai nustatė, kad ši procedūra taikytina nemokioms PKVĮ, o dėl lygiavertiškumo kriterijaus jos išskiria du atvejus: atvejį, kai reikalavimas užtikrinti viešosios paslaugos tęstinumą taikomas, ir atvejį, kai šis reikalavimas netaikomas, ir pažymi, kad dėl viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių finansinės padėties grupė IFP negali patirti turto trūkumo - 2007 m. pabaigoje jos likvidusis turtas ir investicijos (150,3 mln. EUR) buvo beveik penkis kartus didesni negu paskolų ir finansinių skolų suma (25,2 mln. EUR).
a)
jeigu nebūtų taikomas joks reikalavimas užtikrinti viešąją paslaugą, 1980 m. įstatymu nustatytą procedūrą taikant viešosios įstaigos turto trūkumo atveju kreditorių padėtis nebūtų palankesnė negu tuomet, jeigu būtų taikoma pagal bendrąją teisę reglamentuojama procedūra: jie susigrąžintų tokią pat sumą kaip ir įstaigos, kuriai taikoma komercinė teisė, kreditoriai, t. y. pardavus turtą gautą sumą, ir baigus procedūrą nebeturėtų galimybių teikti skundų (42), nes, Prancūzijos teigimu, valstybė negali prisiimti atsakomybės vien dėl to, kad trūksta turto. Skiriasi tik du aspektai:
-
neapmokamos visos kreditoriams grąžintinos skolos: priešingai negu pagal privatinės teisės procedūrą, kai apmokamos visos skolos, o kreditoriams mokama mažėjančia pirmenybės tvarka proporcingai turimoms sumoms, pagal 1980 m. liepos 16 d. įstatymu nustatytą procedūrą kreditorius gali išsaugoti savo teises tik pateikdamas ieškinį. 1980 m. liepos 16 d. įstatymu įtvirtintas pirmumo principas;
-
pareigas, prilygstančias likvidatoriaus ir teismo paskirto bankroto administratoriaus pareigoms, vykdo valstybės atstovas, kontroliuojamas administracinio teismo teisėjo (kontroliuojama, ar nebuvo didelio aplaidumo, kaip nustatyta minėtame Valstybės tarybos sprendime Campoloro).
b)
Prancūzijos institucijos pripažįsta, kad jeigu turėtų būti užtikrinamas viešosios paslaugos tęstinumas, vykdydamas 1980 m. liepos 16 d. įstatymu suteiktus įgaliojimus valstybės atstovas galėtų priimti sprendimą neparduoti tam tikro su viešąja paslauga susijusiai užduočiai vykdyti reikalingo turto. Nepardavus tam tikro turto, jeigu valstybė jo nekompensuotų, pajamų būtų mažiau, taigi kreditorių susigrąžinamos sumos sumažėtų. Prancūzijos institucijų teigimu, pagal tokią procedūrą viešosios įstaigos IFP kreditoriams nebūtų suteikiamos didesnės teisės negu tos, kurias jie turėtų taikant komercinę teisę. Tačiau Prancūzijos institucijos pripažįsta, kad šiuo atveju būtų galima kelti valstybės atsakomybės be kaltės klausimą: dėl šios atsakomybės kreditoriams būtų mokamos kompensacijos, atitinkančios jų patirtą žalą (didžiausia kompensacija atitiktų turto, kurį valstybė pasiliko siekdama užtikrinti viešosios paslaugos tęstinumą, rinkos vertę). Todėl kreditorių padėtis galėtų būti tokia pati kaip ir tuo atveju, jeigu būtų taikoma bendroji teisė. Tuo remdamosi Prancūzijos institucijos daro išvadą, kad 1980 m. liepos 16 d. įstatymu nustatyta procedūra nesuteikiamas joks pranašumas, palyginti su bendrojoje teisėje nustatyta procedūra, todėl tokią procedūrą nepagrįsta tiesiogiai taikyti viešajai įstaigai IFP.
(45)
Kaip paaiškinta Sprendimo Nr. C 56/2007 68 konstatuojamojoje dalyje, į kurią Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos pabrėžia, kad Sprendime pradėti procedūrą, ypač 82 konstatuojamojoje dalyje, Komisijos nurodyti dokumentai, visų pirma 2002 m. liepos 18 d. Kodifikavimo instrukcija Nr. 02-060-M95 dėl nacionalinių pramoninių ir komercinių viešųjų įstaigų finansų ir apskaitos reglamentavimo ir 2006 m. lapkričio 14 d. Finansų organizavimo steigiant, pertvarkant ir panaikinant nacionalines viešąsias įstaigas ir viešojo intereso grupes vadovas, viešajai įtaigai IFP netaikytini ir neperkeltini.
(46)
Dėl viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių kapitalo restruktūrizavimo Prancūzijos institucijos visų pirma mano, kad Sprendimo pradėti procedūrą 80 konstatuojamojoje dalyje keliamas klausimas turėtų būti nagrinėjamas ne siekiant įrodyti, kad gali būti suteikta valstybės garantija, bet siekiant įvertinti galimą tokios garantijos, dėl kurios viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių padėtis tam tikrais atvejais taptų palankesnė dėl to, kad kapitalo restruktūrizavimo sąlygos būtų lengvesnės, poveikį. Be to, Prancūzijos institucijos mano, kad Komisijos argumentai grindžiami dviem klaidingais požiūriais:
-
pirma, Komisija klysta teigdama, kad viešoji įstaiga IFP gali remti patronuojamąsias bendroves pervesdama lėšas kuriai nors viešos grupės bendrovei, nes sąlygos, kuriomis grupės patronuojančioji bendrovė, nors ir yra pagal viešąją teisę reglamentuojamas juridinis asmuo, gali remti vieną iš sunkumų patiriančių patronuojamųjų bendrovių, griežtai reglamentuojamos pagal bendrovių teisę (43) ir visiškai nesusijusios su įmonės sąvoka pagal konkurencijos teisę;
-
antra, Prancūzijos institucijos nesutinka, kad dėl turimo PKVĮ statuso ir valstybės garantijos, kuri prireikus būtų taikoma dėl tokio statuso, viešoji įstaiga IFP savo patronuojamųjų bendrovių kapitalą gali restruktūrizuoti lengviau negu grupės patronuojančiosios bendrovės, turinčios pagal privatinę teisę reglamentuojamą teisinį statusą. Prancūzijos institucijų teigimu, tai, kad bendrovė laikinai dengia vienos iš savo patronuojamųjų bendrovių nuostolius, atitinka bendrovių grupės įprastos veiklos taisykles, kaip, beje, tai jau pripažino Europos Sąjungos teismas (44), be to, viešojo investuotojo, veikiančio pagal tokias pat elgesio taisykles kaip ir privatusis investuotojas, intervencija nėra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį (45). Būtent toks yra viešosios įstaigos IFP atvejis: ši įstaiga turi teisinę galimybę (o ne prievolę) sunkumų patiriančios patronuojamosios bendrovės kapitalą restruktūrizuoti pagal tokius pat vertinimo kriterijus kaip ir bet kuris kitas apdairus investuotojas. Galiausiai Prancūzijos institucijos nesutinka, kad PKVĮ turi galimybių „tiesiogiai naudotis iždo sąskaitomis“. Jos nurodo, kad pagal PĮFĮ 24 straipsniu reglamentuojamą biudžeto mechanizmą, susijusį su „finansinės paramos sąskaita“, numatoma atidaryti ribotų asignavimų (kurių viršutinė riba nustatoma finansų įstatymu) sąskaitas, leidžiančias valstybei, jeigu ji to nori ir gali (visų pirma pagal Europos Sąjungos teisę), įvairioms įstaigoms mokėti avansus. Prancūzijos institucijų teigimu, PKVĮ negali „tiesiogiai naudotis“ šiomis sąskaitomis.
5.1.2. VIEŠAJAI ĮSTAIGAI IFP IR JOS PATRONUOJAMOSIOMS BENDROVĖMS NESUTEIKTAS JOKS PRANAŠUMAS
(47)
Prancūzijos institucijos visų pirma mano, kad pagal minėtą Pranešimą dėl garantijų negalima daryti išvados, jog šiuo atveju pranašumas suteiktas, kad pranašumo, kurį viešoji įstaiga IFP gali turėti dėl PKVĮ statuso, suteikimas šios įstaigos patronuojamosioms bendrovėms (pagal bendrąją teisę reglamentuojamoms akcinėms bendrovėms) prieštarauja Komisijos sprendimų priėmimo praktikai ir kad šiuo atveju viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių gaunamas faktinis ekonominis pranašumas nėra įrodytas.
(48)
Prancūzijos institucijos mano, kad Komisija klaidingai aiškina minėto Pranešimo dėl garantijų 1.2 punktą, kuriame nurodyta, kad „ … Komisija garantija suteikta pagalba laiko palankesnes finansavimo sąlygas, gautas įmonių, kurių bankrotas arba kitos nemokumo procedūros yra neįmanomos dėl jų teisinės formos, arba jei ji užtikrina valstybės garantiją arba kad nuostolius padengs valstybė“.
-
Pirma, Prancūzijos institucijos nesutinka, kad dėl viešosios įstaigos IFP turimo teisinio statuso (PKVĮ statuso) neįmanomos jokios bankroto ar nemokumo procedūros; bet kokiu atveju Komisija to neįrodė, o tik pateikė įrodymą, kad dėl šio statuso negali būti taikoma konkreti procedūra (šiuo atveju 1985 m. sausio 25 d. įstatymu nustatyta procedūra).
-
Antra, Prancūzijos institucijos neigia, jog tai, kad dėl teisinių ir su statusu susijusių priežasčių bankroto ar nemokumo procedūra negali būti taikoma, yra savaime susiję su naudojimusi palankesnėmis finansavimo sąlygomis rinkose; pagal minėto Pranešimo dėl garantijų 1.2 punktą prieš pripažindama, kad įmonė, dėl kurios teisinio statuso negali būti taikoma bankroto ar nemokumo procedūra, gauna pagalbą garantijos forma, Komisija turėtų įrodyti, kad yra palankesnės finansavimo sąlygos.
(49)
Be to, Sprendime pradėti procedūrą Komisija, nagrinėdama, ar viešosios įstaigos IFP patronuojamosioms bendrovėms galėjo būti suteiktas pranašumas dėl su PKVĮ susijusios neribotos garantijos, neatsižvelgė į savo sprendimų priėmimo praktiką. Komisija pateikė argumentus, prieštaraujančius tiems argumentams, kuriuos ji išdėstė steigiant įstaigą Banque Postale (46): nors ši įstaiga, kaip ir viešosios įstaigos IFP patronuojamosios bendrovės, buvo akcinė bendrovė, kurios 100 % kapitalo priklausė į PKVĮ panašiai įstaigai, Komisija pareiškė (neatsižvelgdama į Prancūzijos šioje byloje prisiimtus įsipareigojimus), kad dėl pagal bendrąją teisę reglamentuojamos akcinės bendrovės teisinio statuso savaime galima atmesti galimybę, kad patronuojamajai bendrovei teikiama kokia nors neribota garantija. Prancūzijos institucijų teigimu, jei būtų vadovaujamasi tokiais pat argumentais, reikėtų daryti išvadą, kad viešosios įstaigos IFP patronuojamosios bendrovės, irgi turinčios pagal bendrąją teisę reglamentuojamos akcinės bendrovės statusą, taip pat negauna neribotos garantijos, kuri gali būti teikiama dėl PKVĮ statuso.
(50)
Galiausiai Komisija neįrodė, kad viešoji įstaiga IFP ir jos patronuojamosios bendrovės gavo faktinę ekonominę naudą, ir Sprendime pradėti procedūrą tik paminėjo palankesnėmis „laikomas“ finansavimo sąlygas nepateikdama faktinių įrodymų, kad tokios sąlygos buvo. Pagal Europos Sąjungos teismų praktiką šiuo atveju iš Komisijos reikalaujama įrodyti, kad dėl viešosios įstaigos IFP turimo PKVĮ statuso jai faktiškai galėjo būti sudarytos palankesnės finansavimo sąlygos (47). Tačiau vykdant procedūrą Prancūzijos institucijos pateikė tam tikrą informaciją, kuria įrodoma, kad dėl viešosios įstaigos IFP turimo PKVĮ statuso viešoji įstaiga IFP ir jos patronuojamosios bendrovės negavo ir negalėjo gauti jokios finansinės naudos, nes viešoji įstaiga IFP buvo pertvarkoma visų pirma laikantis bendrojo tęstinumo principo, ypač įstaigos veiklos, organizacinės struktūros, apskaitos ir finansų tvarkos (apskaitos bei finansų išteklių ir taisyklių), taip pat mokesčių schemos tęstinumo principo.
(51)
Prancūzijos institucijų nuomone, iš to, kas išdėstyta, matyti, kad:
-
viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių finansinė padėtis yra gera, todėl galimo bankroto, taigi ir valstybės, kaip paskutinio garanto, įsikišimo klausimas yra netikslingas;
-
tiek viešajai įstaigai IFP, tiek kiekvienai iš jos patronuojamųjų bendrovių taikomos skirtingos trumpalaikio finansavimo sąlygos, dėl kurių intuitu personae atskirai deramasi su atitinkamais jų bankais;
-
viešajai įstaigai IFP ir jos patronuojamosioms bendrovėms palaikant ryšius su tiekėjais ir klientais, dėl tiekėjų ir klientų lūkesčių, susijusių su valstybės garantija, taip pat nėra sudaromos lengvatinės sąlygos.
(52)
Todėl Prancūzijos institucijos daro išvadą, kad:
-
Sprendime pradėti procedūrą Komisijos pateiktos išvados yra ginčytinos: viešoji įstaiga IFP ir jos patronuojamosios bendrovės negauna jokios valstybės garantijos;
-
Komisija neįrodė, kad dėl viešosios įstaigos IFP turimo PKVĮ statuso šiai įstaigai ir jos patronuojamosioms bendrovėms suteiktas pranašumas;
-
taigi Komisija neįrodė, kad viešajai įstaigai IFP ir jos patronuojamosioms bendrovėms suteikta valstybės pagalba.
5.2. PRANCŪZIJOS INSTITUCIJŲ PASIŪLYMAI
(53)
Tačiau siekdamos išsklaidyti visas Komisijos abejones Prancūzijos institucijos nurodė, kad tuo atveju, jeigu Komisija sutiktų baigti procedūrą pagal minėto Procedūros reglamento 7 straipsnio 2 dalį priėmusi sprendimą, kad pagalba nesuteikta, jos būtų pasirengusios įgyvendinti šias priemones:
-
išaiškinti dekretą, kuriuo įgyvendinamas 1980 m. liepos 16 d. įstatymas;
-
į viešosios įstaigos IFP sutartis, kuriomis prisiimami įsipareigojimai dėl skolų, įtraukti nuorodą, kad garantija netaikoma;
-
į viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių finansavimo sutartis įtraukti nuorodą, kad garantija netaikoma.
5.2.1. DEKRETO, KURIUO ĮGYVENDINAMAS 1980 M. LIEPOS 16 D. ĮSTATYMAS, IŠAIŠKINIMAS
(54)
Kaip nurodyta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 94-96 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos siūlo patikslinti 1980 m. liepos 16 d. įstatymo aiškinimą ir iš dalies keisti jo įgyvendinimo dekreto (48) 3-1 straipsnio ketvirtąją pastraipą. Jų teigimu, pakeitimu siekiama išsklaidyti visas abejones dėl posakio „tuo pasirūpina“ reikšmės suteikiant kontrolės įgaliojimus prefektui ar kontrolės institucijai ir nustatyti, kad nuo šiol jie turės skirti lėšų iš valdžios institucijos ar įstaigos biudžeto (49). Pasak Prancūzijos institucijų, jei šis pasiūlymas būtų priimtas, būtų užtikrinta, kad, vykdydamas kontrolės įgaliojimus, valstybės atstovas valdžios institucijos ar įstaigos išteklių nepadidintų naudodamasis valstybės subsidija ar valstybės išteklių injekcija.
5.2.2. NUORODOS, KAD GARANTIJA NETAIKOMA, ĮTRAUKIMAS Į VIEŠOSIOS ĮSTAIGOS IFP SUTARTIS, KURIOMIS PRISIIMAMI ĮSIPAREIGOJIMAI DĖL SKOLŲ
(55)
Kaip nurodyta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 97-100 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos prieštarauja Komisijos pozicijai (50), kad valstybė gali būti įpareigota prisiimti atsakomybę vien dėl viešosios įstaigos IFP nemokumo. Tačiau, kaip ir Pašto byloje, jos pateikia prisiimtos rizikos išimtimi pagrįstą pasiūlymą (žr. Valstybės tarybos sprendimus Sille (51) ir Meunier (52)): viešosios įstaigos IFP kreditoriams oficialiai patvirtinti, kad jiems grąžintinoms skoloms valstybės garantija netaikoma ir kad nemokumo atveju valstybei nebūtų taikoma prievolė perimti įmonės finansinius įsipareigojimus, kad skola būtų sumokėta. Todėl suinteresuotieji asmenys, kurie sąmoningai prisiima riziką gerai suvokdami padėtį, negalėtų remtis teise gauti kompensaciją. Taigi Prancūzijos institucijos kartu su viešąja įstaiga IFP prisiimtų įsipareigojimą dėl kiekvienos operacijos į finansavimo sutartį įtraukti šią nuorodą (taikomą visoms sutartyje minimoms priemonėms):
„Emisijai, programai arba paskolai netaikoma jokia bet kokio pobūdžio tiesioginė ar netiesioginė valstybės garantija. Nemokumo atveju valstybė nėra įpareigota perimti finansinius viešosios įstaigos IFP įsipareigojimus, kad skola būtų sumokėta.“
(56)
Kaip nurodyta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 101 konstatuojamojoje dalyje, į kurią Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos taip pat pažymi Sprendimo pradėti procedūrą 71 konstatuojamojoje dalyje Komisijos pareikštas abejones - Komisija nurodė, kad, pirma, prisiimtos rizikos išimtis yra teismų praktikoje nustatyta taisyklė, kuri galėtų būti keičiama, antra, tokia taisyklė grindžiama antrinės teisės aktais, kurie kilus ginčui galėtų būti panaikinti, trečia, Prancūzijos institucijų pasiūlymas netinka visiems atvejams, nes kreditoriai gali būti ne tik finansiniai, bet ir komerciniai ar kitokio pobūdžio.
(57)
Kaip nurodyta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 102-104 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos, priminusios, kad iš esmės prieštarauja Komisijos pozicijai dėl valstybės patraukimo atsakomybėn be kaltės remiantis vien tuo, kad trūksta viešosios įstaigos IFP turto, pateikė papildomą informaciją siekdamos išsklaidyti šias abejones:
a)
Prancūzijos institucijų nuomone, pirmoji Komisijos pastaba tolygi teiginiui, kad valstybės pagalbai pagrįsti užtenka vien to, kad teismų praktika, t. y. nacionalinė teisė, gali būti pakeista, nors valstybės narės teisėje šiuo klausimu nuostata nėra numatyta. Pagalbos priemonės Komisija negali grįsti galimybe pakeisti teisę - šiuo atveju tokia galimybė yra daugiau negu neįtikima, nes prisiimtos rizikos išimtis yra bendras pagal viešąją teisę taikomas principas, kuris daug kartų patvirtintas teismų praktikoje, yra plačiai komentuojamas ir kuriam niekada nebuvo prieštaraujama;
b)
dėl antrosios pastabos Prancūzijos institucijos pripažįsta, kad įstatymai ir kiti teisės aktai yra viršesni už sutartis ir kad ginčytina sąlyga visada gali būti panaikinta. Tačiau jos mano, kad ši pastaba nepatvirtinta jokiu didesnę galią turinčiu teisės aktu, yra nepagrįsta, taigi nesvarbi;
c)
dėl trečiosios pastabos Prancūzijos institucijos mano, kad ji pagrįsta vien prielaida, jog tiekėjai gali tikėtis ar turėti lūkesčių, kad jiems grąžintinoms skoloms bus taikoma valstybės garantija; vien šia prielaida pranašumo pagrįsti negalima, bet reikėtų prielaidą patvirtinti informacija, kad viešajai įstaigai IFP ir jos patronuojamosioms bendrovėms toks ekonominis pranašumas iš tikrųjų suteiktas.
(58)
Tačiau, kaip patikslinta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 106 konstatuojamojoje dalyje, į kurią Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos pažymi, kad yra pasirengusios pasiūlymą įtraukti nuorodą, kad garantija netaikoma, taikyti visoms sutartims, kuriomis prisiimami įsipareigojimai dėl skolų, kad būtų aiškiai atmesta bet kokios rizikos įpareigoti valstybę prisiimti atsakomybę be kaltės remiantis vien tuo, kad viešoji įstaiga IFP yra nemoki, galimybė.
5.2.3. NUORODOS, KAD GARANTIJA NETAIKOMA, ĮTRAUKIMAS Į VIEŠOSIOS ĮSTAIGOS IFP PATRONUOJAMŲJŲ BENDROVIŲ AXENS, BEICIP-FRANLAB IR PROSERNAT FINANSAVIMO SUTARTIS
(59)
Be to, siekdamos papildyti pasiūlytą priemonę, Prancūzijos institucijos Komisijai pateikė papildomą pasiūlymą, panašų į pateiktąjį steigiant Banque Postale: nustatant viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) skolinimosi rinkose sąlygas, įsipareigoti kiekvienos operacijos finansavimo sutartyje raštu nurodyti (nuoroda taikoma visoms sutartyje minimoms priemonėms), kad „pagal Prancūzijos teisę (pagal kurią visų pirma turi būti gautas aiškus teisės aktu nustatytas leidimas teikti kiekvieną garantiją) šiai finansavimo operacijai netaikoma jokia bet kokio pobūdžio tiesioginė ar netiesioginė valstybės garantija“.
(60)
Kaip patikslinta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 107-110 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Prancūzijos institucijos mano, kad abi pasiūlytos aiškinamosios priemonės (išsamiai primintos 55 ir 59 konstatuojamosiose dalyse) viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių kreditoriams sudaro sąlygas aiškiau suvokti savo teises, todėl Prancūzija negali būti laikoma „atsakinga už atsiradusius viešosios įstaigos IFP kreditorių lūkesčius dėl garantijos taikymo“ ir sąmoningai palaikančia „neaiškią teisinę padėtį“, dėl kurios „viešajai įstaigai IFP suteikiamas pranašumas ir gali būti skiriami valstybės ištekliai“, kaip Komisija nurodė Sprendimo pradėti procedūrą 87 konstatuojamojoje dalyje.
5.3. PAPILDOMOS PRANCŪZIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS
(61)
2010 m. liepos 16 d. ir 2010 m. lapkričio 26 d. raštais Prancūzijos institucijos pateikė papildomą informaciją, kuri, jų nuomone, patvirtina, kad valstybės pagalba viešajai įstaigai IFP nesuteikta.
(62)
Visų pirma 2010 m. liepos 16 d. rašte jos primena bylą France Télécom (53) ir pabrėžia, kad Europos Sąjungos teismas priminė Komisijos prievolę įrodyti faktinio pranašumo buvimą siekiant nustatyti, ar suteikta valstybės pagalba. Šiuo atveju jos mano, kad dėl neribotos garantijos, kuri, pasak Komisijos, gaunama dėl viešosios įstaigos IFP statuso, iš tikrųjų įstaigai nesuteikiamas joks ekonominis pranašumas. 2010 m. lapkričio 26 d. rašte Prancūzijos institucijos pažymi, kad, jų nuomone, prievolė įrodyti tenka Komisijai. Šiuo klausimu jos primena Europos Sąjungos teismų praktikoje, ypač minėtame Bendrojo Teismo sprendime France Telecom, Teisingumo Teismo sprendime Krantz (54) ir neseniai Teisingumo Teismo priimtame sprendime Deutsche Post AG (55) nustatytus reikalavimus dėl įrodymų ir motyvavimo. Prancūzijos institucijos mano, kad Komisijos išvados šiuo atveju pagrįstos „daugiau prielaidomis negu konkrečiais įrodymais“.
(63)
Be to, Prancūzijos institucijų nuomone, Komisija mano, kad viešoji įstaiga IFP pranašumu gali naudotis trimis lygmenimis: i) palaikydama ryšius su bankais ir finansų įstaigomis, ii) palaikydama ryšius su tiekėjais ir iii) palaikydama ryšius su pramonės partneriais - trečiosiomis šalimis, kurios naudojasi mokslinių tyrimų paslaugomis.
(64)
Dėl viešosios įstaigos IFP ryšių su bankais ir finansų įstaigomis Prancūzijos institucijos mano, kad iki šiol viešoji įstaiga IFP dėl turimo PKVĮ statuso negavo jokio ekonominio pranašumo. Jos pateikia Komisijai informaciją, kuria patvirtinama, kad: i) ilguoju laikotarpiu viešosios įstaigos IFP skola 2005, 2006, ir 2007 m. (56), taip pat 2008 ir 2009 m. buvo nulinė; ii) nors vidutiniu laikotarpiu viešoji įstaiga IFP kasmet derėdavosi su įvairiais bankais dėl indėlių pereikvojimo linijų, palūkanos būdavo panašios į rinkos palūkanas ir bet kokiu atveju ji niekada šių kredito linijų nenaudojo; iii) trumpuoju laikotarpiu viešosios įstaigos IFP atitinkamo laikotarpio skola buvo beveik nulinė arba nulinė.
(65)
Dėl ryšių su tiekėjais Prancūzijos institucijos mano, kad viešajai įstaigai IFP, kaip perkančiajai organizacijai, galioja 2005 m. birželio 6 d. Nutarime Nr. 2005-649 nustatytos prievolės viešai skelbti informaciją ir rengti konkursus (57), todėl ji negauna jokiu pranašumu. 2010 m. lapkričio 26 d. rašte Prancūzijos institucijos pateikia tokias pat išvadas ir pažymi, jog tai, kad viešoji įstaiga IFP pirkimą vykdo pagal konkurso procedūrą, atitinkančią 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (58) nuostatas, yra, jų nuomone, pakankama garantija, kad bus išvengta konkurencijos iškraipymo rinkoje. Prancūzijos teigimu, viešoji įstaiga IFP, rengianti konkursus tiekėjams pagal Europos Sąjungos teisėje nustatytas prievoles, negali būti kaltinama tuo, kad naudojasi neteisėtu pranašumu, bent jau nesant jokių konkrečių įrodymų. Jos pabrėžia, kad būtent siekiant užtikrinti viešojo pirkimo veiksmingumą buvo palengvintos galimybės naudotis elektroninio pirkimo sistemomis, nes Direktyvos 2004/18/EB 13 konstatuojamojoje dalyje nurodoma, kad, pavyzdžiui, „šios pirkimų priemonės padeda perkančiosioms organizacijoms … sukaupti ypač daug įvairių pasiūlymų, ir tokiu būdu, padidėjant konkurencijai, užtikrinti, kad viešosios lėšos būtų panaudotos tinkamiausiomis sąlygomis“. Šiuo klausimu jos mini Komisijos ataskaitą (59), kurioje padaryta išvada, kad viešojo pirkimo teisės aktai daro teigiamą poveikį - kainos mažėja, o tai įvardijama kaip tinkamesnės konkurso dalyvių konkurencijos teikiama „socialinė nauda“. Todėl Komisija, teigdama, kad su tiekėjais susiję finansai gaunami dėl viešosios įstaigos IFP turimo PKVĮ statuso, nesilaiko direktyvos nuostatų, pagal kurias atrankos procedūros yra svarbiausias veiksnys užtikrinant geresnę konkurenciją, dėl kurios mažėja viešojo pirkimo sąnaudos.
(66)
Galiausiai dėl viešosios įstaigos IFP ryšių su klientais Prancūzija nurodo, kad viešoji įstaiga IFP, pagal sutartis vykdydama atitinkamą mokslinių tyrimų veiklą, paslaugas teikia kliento, trečiosios šalies ar patronuojamosios bendrovės prašymu ir šios paslaugos apima klausimus, kurie susiję su viešosios įstaigos IFP užduotimi, viešajai įstaigai IFP nėra strategiškai svarbūs rezultatų nuosavybės požiūriu, leidžia išplėsti viešosios įstaigos žinias ir gebėjimus, susijusius su jos vykdomomis viešųjų mokslinių tyrimų ir technologinės plėtros programomis, ir neįeina į išimtinę patronuojamųjų bendrovių veiklos sritį. Prancūzijos institucijos pažymi, kad šiems klientams teikiant mokslinių tyrimų paslaugas reikalinga konkreti įranga ir patirtis.
(67)
Šiuo klausimu Prancūzija pabrėžia, kad net jeigu vykdydama šią ekonominę veiklą viešoji įstaiga IFP dėl turimo PKVĮ statuso naudotųsi pranašumu, šis pranašumas neturėtų jokio konkretaus poveikio rinkai. Visų pirma dėl jo nebūtų galima iškraipyti konkurencijos ir daryti poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai. Tačiau Prancūzijos institucijos pripažįsta, kad nuo tada, kai buvo pakeistas viešosios įstaigos IFP statusas (2006 m. liepos mėn.), ši įstaiga galėjo patirti mažiau išlaidų, nes nebuvo sudaromos sutartys dėl įvykdymą užtikrinančių užstatų, bet jų sumos, kurių paprastai reikalauja bankai ir draudimo bendrovės, kad būtų teikiamos šios rūšies paslaugos, nedidelės. Todėl Prancūzijos institucijos daro išvadą, kad toks poveikis nėra pranašumas, taigi kyla abejonių dėl paties valstybės pagalbos suteikimo viešajai įstaigai IFP.
6. TREČIŲJŲ ŠALIŲ IR PRANCŪZIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS
6.1. BENDROVĖS UOP LIMITED PASTABOS
(68)
2008 m. lapkričio 28 d. rašte bendrovė UOP Limited pagrindžia, kodėl suinteresuota dalyvauti procedūroje kaip suinteresuotoji trečioji šalis (60), pateikia kelias bendras pastabas ir nurodo, kad, pasak jos, įstaiga, kurią ji vadina IFP / Axens, gavo valstybės pagalbą:
-
grupė IFP / Axens, kurią sudaro viešoji įstaiga ir jos patronuojamoji bendrovė Axens, rinkoje neabejotinai laikoma viešąja įstaiga (5.1.1 dalis);
-
grupei IFP / Axens suteikus PKVĮ statusą galėjo būti ir toliau galės būti labai iškraipoma konkurencija procesų technologijų rinkoje, kurioje veikia bendrovė UOP Limited, nes dėl to įgyjamas pranašumas palaikant ryšius su tiekėjais, kapitalo teikėjais ir klientais (5.1.2 dalis).
6.1.1. RINKOS DALYVIŲ NUOMONĖ APIE ĮSTAIGĄ IFP / AXENS
(69)
Bendrovės UOP Limited teigimu, Prancūzijos institucijų argumentas, kad bendrovė Axens ir kitos IFP patronuojamosios bendrovės yra atskiri ekonominiai subjektai, negali būti priimtinas. Komisija teisi teigdama, kad: i) 100 % bendrovės Axens kapitalo priklauso viešajai įstaigai IFP; ii) tai, jog bendrovė Axens įgyvendina viešosios įstaigos IFP MTTP programas, rodo, kad dėl strateginių prioritetų sprendimą priima valstybė; iii) viešosios įstaigos IFP vadovai dalyvauja valdant bendrovę Axens; iv) bendrovė Axens su viešąja įstaiga IFP yra sudariusi išimtinę sutartį, kuri itin svarbi patronuojamosios bendrovės ekonominei veiklai ir v) sudaryta susitarimas, pagal kurį suteikiama naudojimo pirmenybė ir teikiami darbuotojai.
(70)
Bendrovė UOP Limited papildo 69 konstatuojamojoje dalyje pateiktą informaciją nurodydama, kad labai svarbūs veiksniai taip pat yra IFP ir Axens formuojamas tarpusavio santykių įvaizdis ir rinkos dalyvių nuomonė apie jį.
-
IFP ir Axens rinkoje prisistato kaip vienas ekonominis subjektas IFP / Axens. Axens interneto svetainėje nurodoma, kad „bendrovė jau beveik penkiasdešimt metų remiasi sėkmingais moksliniais bei pramoniniais tyrimais ir technologine bei pramonine plėtra“ (61). Be to, Axens technologijų reklamoje minima viešoji įstaiga IFP. Axens ir viešosios įstaigos IFP darbuotojai kartais kartu lanko jų licencijas gavusius klientus.
-
Kad rinkoje grupė IFP / Axens laikoma vienu ekonominiu subjektu, matyti iš pramonės spaudos. Bendrovė UOP Limited pateikė spaudos straipsnių, kuriuose aptariama grupės IFP / Axens veikla procesų technologijų licencijavimo srityje arba nurodoma, kad viešoji įstaiga IFP tokias licencijas išduoda per patronuojamąją bendrovę Axens, ištraukas. Be to, bendrovė UOP Limited pateikė straipsnių ar pristatymų, kuriuose bendrovės Axens darbuotojai leidžia suprasti, kad, viešosios įstaigos IFP nuomone, bendrovė Axens vykdo „visą atitinkamą pramoninio padalinio ir bendrovės Procatalyse veiklą“, pavyzdžių.
6.1.2. DĖL PKVĮ STATUSO SUTEIKIAMAS PRANAŠUMAS
(71)
Bendrovė UOP Limited nurodo, kad bendrovei Axens suteikiamas didelis pranašumas rinkoje, nes ir tiekėjai, ir klientai mano, kad veiklai finansuoti ši bendrovė naudojasi neribotais valstybės ištekliais. Net jeigu tai būtų tik rinkos dalyvių nuomonė, pasaulinės ekonomikos krizės akivaizdoje šis faktas dar reikšmingesnis.
(72)
Kalbant apie klientus pažymėtina, kad įstaigos IFP / Axens teikiamos garantijos ypač svarbios rinkoje, kurioje klientai, prieš pasirinkdami tam tikrą technologiją, atsižvelgia į ilgalaikius ekonominius rodiklius. Remdamasi „aromatų junginių“ pavyzdžiu, bendrovė UOP Limited aiškina, kad prieš pradėdami taikyti tokias technologijas klientai turi investuoti labai dideles sumas į gamybos infrastruktūros objektų projektavimą ir statymą - darbus, kuriems atlikti reikia kelerių metų. Tačiau šių pramonės kompleksų sėkmė priklauso nuo taikomų technologijų eksploatacinių savybių, todėl klientai paprastai prašo, kad technologijų pardavėjas šias savybes garantuotų (62). Jeigu eksploatacinės savybės nebūtų tinkamos, jie nedvejodami pareikalautų, kad koncesijos gavėjas prisiimtų atsakomybę ir kad būtų laikomasi griežtų įsipareigojimų atlikti remontą. Todėl pirkėjams renkantis prekę koncesijos gavėjo ilgalaikis mokumas yra svarbus veiksnys ne tik užtikrinant sutartinių įsipareigojimų laikymąsi, bet ir atsižvelgiant į MTTP srities perspektyvas - garantiją, kad ateityje įsigytų technologijų eksploatacinės savybės bus pagerintos. Taigi įstaiga IFP / Axens, kuri, rinkos dalyvių nuomone, priklauso nuo valstybės, įgyja pranašumą, palyginti su konkurentais, nes pirkėjai neturi konkrečios priežasties abejoti ilgalaikiu jos gyvybingumu.
(73)
Dėl tiekėjų bendrovė UOP Limited mano, kad įstaigai IFP / Axens galėjo būti sudarytos lengvatinės sąlygos, palyginti su konkurentais; šiuo klausimu jos daro nuorodą į Sprendime pradėti procedūrą minėtas sutartis, kurias kartu pasirašė IFP ir Axens.
(74)
Dėl finansų rinkų bendrovė UOP Limited mano, kad atsižvelgiant į valstybės, kaip paskutinio garanto, vaidmenį įstaigai IFP / Axens kapitalo rinkose sudarytos lengvatinės sąlygos ir taikomos lengvatinės palūkanų normos. Be to, finansų krizės akivaizdoje dėl valstybės dalyvavimo ir saugumo, kurį ji užtikrina investuotojams, trūkstant lėšų galima pritraukti privataus kapitalo. Konkuruojančios įmonės panašaus finansavimo gauti negali arba gali tik ne tokiomis ekonomiškai naudingomis sąlygomis. Bendrovės UOP Limited teigimu, skyrus pagalbą, dėl ekonomikos ir finansų krizės poveikio konkurencija gali būti dar labiau iškraipoma.
(75)
2009 m. sausio 23 d. rašte bendrovė UOP Limited daro nuorodą į ankstesnes pastabas ir per su minėtu Sprendimu Nr. C 51/2005 susijusią procedūrą pateiktas pastabas. Ji mano, kad šia informacija pakankamai įrodo sutarties šalių mokumo svarbą atitinkamoje technologijų licencijavimo rinkoje. Bendrovė pakartoja argumentą, kad įstaigos IFP / Axens klientai mano palaikantys komercinius santykius su valstybės įstaiga, kurios ilgalaikiam gyvybingumui nekyla jokia rizika. Galiausiai bendrovė UOP Limited prašo Komisiją išnagrinėti Axens bei jos klientų sutartis ir nurodo esanti įsitikinusi, kad šiose sutartyse nėra jokios nuostatos, kuria gali būti ribojama bendrovės Axens atsakomybė.
6.2. PRANCŪZIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS DĖL BENDROVĖS UOP LIMITED PASTABŲ
(76)
2009 m. birželio 22 d. rašte Prancūzijos institucijos reiškia nuomonę, kad bendrovės UOP Limited pastabos yra „pagrįstos neteisingais, netgi visiškai klaidingais teiginiais ir bet kokiu atveju neparemtos jokiu įrodymu, kad viešajai įstaigai IFP ar bendrovei Axens suteikta valstybės pagalba“.
(77)
Iš esmės Prancūzijos institucijos ginčija teiginio, kad rinkoje įstaiga IFP / Axens laikoma viešąja įstaiga, kuri turi pranašumų palaikydama ryšius su klientais bei tiekėjais ir veikdama finansų rinkose, pagrįstumą ir atmeta teiginį, kad įstaiga IFP / Axens yra valstybės įstaiga, neturinti jokių sunkumų užtikrinti ilgalaikį įstaigos gyvybingumą.
(78)
Prancūzijos institucijos pateikia du argumentus:
-
pirma, įstaiga IFP / Axens nėra valstybės įstaiga, turinti neribotus išteklius; be to, nėra jokių įrodymų, kad ši įstaiga rinkoje laikoma valstybės įstaiga (6.2.1 dalis);
-
antra, dėl viešosios įstaigos IFP turimo PKVĮ statuso bendrovei Axens rinkoje nesuteikiamas joks pranašumas (6.2.2 dalis).
6.2.1. ĮSTAIGA IFP / AXENS NĖRA NERIBOTUS IŠTEKLIUS TURINTI VALSTYBĖS ĮSTAIGA
(79)
Pasak Prancūzijos institucijų, priešingai, negu tvirtina bendrovė UOP Limited, įstaigos IFP / Axens klientai ir tiekėjai nelaiko jos „valstybės įstaiga“, turinčia neribotus išteklius.
(80)
Pirma, Prancūzijos institucijos daro nuorodą į ankstesnes pastabas ir Komisijai jau pateiktą teisinį tyrimą, kuriuose, jų teigimu, įrodoma, kad dėl viešosios įstaigos IFP turimo PKVĮ statuso nesuteikiama jokia bet kokio pobūdžio valstybės garantija.
(81)
Antra, Prancūzijos institucijos pažymi, kad bendrovė UOP Limited remiasi „tariamais lūkesčiais dėl įstaigai IFP / Axens teikiamos neribotos valstybės garantijos“, kurie teisės normose nėra numatyti ir kurių vienų neužtenka valstybės pagalbos buvimui pagrįsti.
(82)
Trečia, net jeigu viešajai įstaigai IFP būtų teikiama valstybės garantija (nors Prancūzijos institucijos su tuo nesutinka), būtų klaidinga manyti, kad tokia garantija savaime taikoma ir viešosios įstaigos IFP patronuojamosioms bendrovėms dėl to, kad ši įstaiga ir jos patronuojamosios bendrovės pagal konkurencijos teisę sudaro ekonominę grupę. Pasak Prancūzijos, viešosios įstaigos IFP patronuojamosioms bendrovėms, kaip pagal privatinę teisę reglamentuojamoms įstaigoms, kurioms taikoma bendrovių teisė, ir konkrečiai bendrovei Axens tokia garantija iš tikrųjų netaikoma, nes visų pirma bendrovės UOP Limited pateiktai garantijų „savaiminio išplėtimo“ grupėje teorijai prieštarauja patronuojamųjų bendrovių savarankiškumo principas. Nors grupės sąvoka gali būti apibrėžta konkurencijos teisėje, tačiau ji nepripažįstama bendrovių teisėje, todėl grupėje garantijos teikiamos laikantis griežtų formos ir turinio sąlygų. Būtent toks yra viešosios įstaigos IFP atvejis - jos įstatų 7 straipsnyje numatyta, kad garantijas leidžia teikti valdyba. Be to, Prancūzijos institucijos mano, kad Komisija šį klausimą jau apsvarstė, nes pripažino, „kad neribotos garantijos teikimas įstaigai Banque Postale neįmanomas vien dėl įstaigos Banque Postale teisinio statuso (tai pagal privatinę teisę reglamentuojamas juridinis asmuo) (63)“.
6.2.2. DĖL VIEŠOSIOS ĮSTAIGOS IFP TURIMO PKVĮ STATUSO BENDROVEI AXENS RINKOJE NESUTEIKIAMAS JOKS PRANAŠUMAS
(83)
Prancūzijos institucijos mano, jog bendrovės UOP Limited argumentas, kad įstaiga IFP / Axens rinkoje laikoma neribotus išteklius turinčia valstybės įstaiga ir turi pranašumų palaikydama santykius su klientais, tiekėjais ir kreditoriais, yra nepagrįstas „jokiu rimtu įrodymu“, be to, jis „nenuginčijamai paneigiamas faktais“.
(84)
Prancūzijos institucijos pateikė bendrovės Axens Teisės ir sutarčių skyriaus pranešimą, pavadintą „Bendrovės Axens teisinio saugumo principai“ (64), kuriame apibūdinami viešosios įstaigos IFP ir bendrovės Axens santykiai. Šiems santykiams aiškiai taikoma bendra taisyklė, pagal kurią Axens neprašo patronuojančiosios bendrovės garantijos, kad ir kokios būtų priežastys. Prancūzijos institucijos patikslino, kad negali būti taikoma jokia šios taisyklės dėl garantijos netaikymo išimtis. Šis principas, beje, dokumente primenamas in extenso: „IFP dėl bendrovės Axens veiksmų vykdymo ar nevykdymo garantijos neteikia“. Prancūzijos institucijos nurodė, kad ši taisyklė taikoma visoms sutartims ar projektams, kuriuos Axens gali sudaryti su klientais ir tiekėjais ar vykdyti finansų rinkose.
6.2.2.1 Dėl bendrovės Axens ir jos klientų santykių
(85)
Pasak Prancūzijos, bendrovė UOP Limited be jokio pagrindo tvirtina, kad valstybės garantija yra svarbi bendrovės Axens ilgalaikei finansinei padėčiai, visų pirma sutartinėms garantijoms ir licencijų sutartyse paprastai numatomoms techninės priežiūros prievolėms (65), bendrovė taip pat nepaaiškina, kodėl ji „įsitikinusi, kad Komisija neras jokios nuostatos, kuria ribojama bendrovės Axens atsakomybė“.
(86)
Šiais klausimais Prancūzijos institucijos nurodė, kad 84 konstatuojamojoje dalyje apibūdinta taisyklė (pagal kurią patronuojamoji bendrovė patronuojančiosios bendrovės neprašo jokios garantijos) taip pat taikoma visoms garantijoms, dėl kurių Axens gali derėtis ar sudaryti sutartį su klientu. Prancūzijos institucijos savo argumentą pailiustravo „aromatų junginio“ pavyzdžiu, kurį bendrovė UOP Limited minėjo savo pastabose. Prancūzijos institucijos patikslino, kad Axens paprastai prisiima atsakomybę, kuri neviršija tam tikros mokesčio dalies […] (*). Todėl ši garantijų ribojimo politika, kuri yra vienas iš bendrovės Axens teisinio saugumo principų, aiškiai skiriasi nuo kitų šioje srityje veikiančių įmonių praktikos - Prancūzijos institucijų teigimu, šios įmonės tam tikrais atvejais paprastai teikia neribotą garantiją.
(87)
Galiausiai Prancūzijos institucijos primena, kad žalos atveju vykdant prievoles, susijusias su technine priežiūra ir (arba) remontu, viešosios įstaigos IFP finansuoti nereikia:
a)
jeigu Axens nevykdytų įsipareigojimų, bendrovę civilinės atsakomybės draudimu apdraudusių draudikų lėšos, skiriamos pagal įvairias jos pasaulinės programos draudimo linijas, būtų daug didesnės negu sutartyse, sudarytose su bendrovės Axens licencijas gavusiais klientais, nustatytos Axens atsakomybės viršutinės ribos;
b)
gebėjimai nedelsiant arba greitai sukaupti Axens lėšas taip pat yra labai dideli, visų pirma dėl nedidelių bendrovės skolų;
c)
viešosios įstaigos IFP ir Axens sutartyse aiškiai ribojama viešosios įstaigos IFP atsakomybė tuo atveju, jeigu bendrovės Axens licenciją gavęs klientas nevykdytų įsipareigojimų: mokamos neišvengiamai mažos sumos, nes jos priklauso nuo viešosios įstaigos IFP imamo mokesčio;
d)
bendrovę Axens civilinės atsakomybės draudimu apdraudęs draudikas aiškiai atsisako teikti bet kokius skundus dėl viešosios įstaigos IFP, kad ir kokios būtų priežastys.
(88)
Tuo remdamosi Prancūzijos institucijos daro išvadą, kad bendrovės UOP Limited teiginiai dėl tariamo pranašumo, kurį bendrovė Axens turi technologijų licencijavimo rinkoje, yra paneigiami visų pirma dėl to, kad Axens nuolat vykdė klientams teikiamų atsakomybės garantijų ribojimo politiką.
(89)
2009 m. rugsėjo 8 d. rašte Prancūzijos institucijos nurodė, kad riboti atsakomybę klientams numatyta ir pagrindinės licencijos sutartyje (66), ir gamybos licencijos sutartyje (67), kurias sudarė viešoji įstaiga IFP bei bendrovė Axens ir kurios įsigaliojo 2001 m. sausio 1 d. Abiejose sutartyse numatyta, jog tuo atveju, jeigu bendrovė Axens gali įrodyti, kad įsipareigojimų ji nevykdo dėl viešosios įstaigos IFP teikiamų paslaugų, pastaroji įstaiga finansiškai atsako tik už sumų, kurias viešoji įstaiga IFP faktiškai surinko kaip pardavimo operacijai, dėl kurios pateiktas reikalavimas, proporcingą mokestį, dalį (68) (gamybos licencijos sutartis) ir tik už vieneto, dėl kurio suteikta sublicencija, ar pagal sublicenciją atliktos pardavimo operacijos, dėl kurios pateiktas reikalavimas, vertę (pagrindinės licencijos sutartis). Kitaip tariant, viešoji įstaiga IFP niekada negali atsakyti už daugiau nei 100 % surinktų sumų. Be to, pagrindinės licencijos sutartyje numatyta, kad bendrovė Axens atsako už sublicencijų gavėjams suteiktas finansines garantijas, susijusias su technologijų techninėmis eksploatacinėmis savybėmis. Todėl viešoji įstaiga IFP nelaikoma atsakinga už bendrovės Axens savo klientams suteiktas technines garantijas.
(90)
Be to, pažymėtina, kad bendrovės Axens ir jos klientų licencijų sutartyse atitinkamai numatyta, kad paprastai Axens finansiškai atsako už ne daugiau kaip […] (*) % mokesčių, sumokėtų už kiekvieną vienetą, dėl kurio pateiktas reikalavimas. Viešosios įstaigos IFP atsakomybė visiškai nepriklauso nuo bendrovės Axens atsakomybės, jeigu dėl komercinių priežasčių garantija, kurią bendrovė Axens suteikė savo klientui, yra didesnė negu viešosios įstaigos IFP šiam klientui suteikta garantija. Toks pat principas taikomas visoms licencijoms, kurias viešoji įstaiga IFP suteiks ne savo patronuojamosioms bendrovėms, o trečiosioms šalims.
(91)
Galiausiai Prancūzijos institucijos pridūrė, kad viešoji įstaiga IFP, teikdama paslaugas klientų (patronuojamųjų bendrovių ar grupei nepriklausančių klientų) sąskaita (atlikdama tyrimus, mokslinius tyrimus pagal užsakymą, bandymus ir pan.), taiko atsakomybės klientams ribojimo principą. Viešoji įstaiga IFP gali prisiimti atsakomybę ištaisyti atliktų darbų trūkumus; finansiniu požiūriu taikomas principas, pagal kurį ji atsako tik už […] (*) % faktiškai surinkto mokesčio - atsižvelgiant į konkretų atvejį gali atsakyti už mokestį iki […] (*) % viršutinės ribos. Taigi jei klientas manys, kad viešosios įstaigos IFP atliktas darbas turi trūkumų, ši įstaiga jokiu būdu negalės būti verčiama darbus iš naujo atlikti neribotą laiką.
6.2.2.2. Dėl bendrovės Axens santykių su tiekėjais ir finansavimo sąlygų finansų rinkose
(92)
Prancūzijos institucijos ginčija bendrovės UOP Limited teiginio, kad dėl tariamų lūkesčių, susijusių su bendrovei Axens teikiamais neribotais finansiniais ištekliais, šiai bendrovei lengvatines sąlygas sudaro ir tiekėjai, ir finansų rinkų dalyviai, pagrįstumą. Prancūzijos teigimu, bendrovė UOP Limited nepateikė jokių įrodymų šiam teiginiui pagrįsti.
(93)
Prancūzijos institucijos mano, kad 84 konstatuojamojoje dalyje apibūdintos taisyklės, pagal kurią patronuojamoji bendrovė patronuojančiosios bendrovės neprašo jokios garantijos, užtenka siekiant paneigti bendrovės UOP Limited pateiktą prielaidą.
(94)
Be to, dėl bendrovės Axens, taip pat bendrovių Beicip-Franlab ir Prosernat skolinimosi finansų rinkose sąlygų Prancūzijos institucijos primena, jog pasirengusios įsipareigoti Komisijai, kad dėl kiekvienos operacijos visose finansavimo sutartyse raštu būtų nurodyta: „Pagal Prancūzijos teisę (pagal kurią visų pirma turi būti gautas aiškus teisės aktu nustatytas leidimas teikti kiekvieną garantiją) šiai finansavimo operacijai netaikoma jokia bet kokio pobūdžio tiesioginė ar netiesioginė valstybės garantija.“ (69).
7. VERTINIMAS
7.1. VALSTYBĖS PAGALBOS BUVIMAS PAGAL SESV 107 STRAIPSNIO 1 DALĮ
(95)
SESV 107 straipsnio 1 dalyje nustatyta: „Išskyrus tuos atvejus, kai Sutartys nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“.
(96)
Šiuo atveju siekiant nustatyti, ar valstybės pagalba teikiama, visų pirma reikėtų patikrinti, ar taikant priemonę, pagal kurią Prancūzija 2006 m. liepos 7 d. viešajai įstaigai IFP suteikė PKVĮ statusą, naudojami valstybės ištekliai (7.1.1 dalis) siekiant suteikti neribotą valstybės garantiją ekonominei veiklai (7.1.2 dalis). Nustačius valstybės garantijos taikymo mastą ir veiklos, kuriai ši garantija taikoma, pobūdį bus galima apibrėžti šio sprendimo taikymo sritį (7.1.3 dalis) ir įvertinti, ar taikant aptariamą priemonę grupei IFP suteikiamas atrankinis pranašumas (7.1.4 dalis), dėl kurio gali būti daromas poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai (7.1.5 dalis).
7.1.1. VALSTYBĖS IŠTEKLIŲ NAUDOJIMAS TEIKIANT NERIBOTĄ GARANTIJĄ
(97)
Kadangi pagal konkurencijos teisę ekonominės grupės sudėtis yra išskirtinė, būtina atsižvelgti į galimą neribotos valstybės garantijos poveikį, kuris dėl viešosios įstaigos IFP turimo PKVĮ statuso daromas visoms grupės IFP įstaigoms, t. y. pačiai viešajai įstaigai ir jos patronuojamosioms bendrovėms, ir aptarti du klausimus:
-
viešajai įstaigai IFP daromas neribotos garantijos poveikis tiesiogiai susijęs su PKVĮ statusu: iš tikrųjų viešajai įstaigai IFP, kaip pagal viešąją teisę reglamentuojamam juridiniam asmeniui, netaikomos bendrosios teisės nuostatos, susijusios su sunkumų patiriančių įmonių teisminiu reorganizavimu ir likvidavimu. Atsižvelgiant į šį ypatumą, grupės IFP patronuojančioji bendrovė ekonominę veiklą gali tiesiogiai vykdyti palankesnėmis sąlygomis negu kiti rinkos dalyviai, kurie panašios apsaugos negauna (7.1.1.1 dalis);
-
kalbant apie tiesiogiai grupės IFP patronuojamųjų bendrovių, kurios reglamentuojamos pagal privatinę teisę ir kurioms visoms bankroto srityje taikoma bendroji teisė, vykdomą veiklą pažymėtina, kad viešosios įstaigos, taigi ir valstybės, tiesiogiai įpareigoti prisiimti atsakomybę negalima. Todėl darant prielaidą, kad patronuojamosios bendrovės turto trūks, reikėtų įvertinti, ar bendrovių Axens, Prosernat ir Beicip-Franlab kreditoriams galėtų būti taikomas netiesioginis mechanizmas remiantis garantijų mechanizmui prilygstančia galima patronuojančiosios bendrovės atsakomybe už patronuojamąsias bendroves (7.1.1.2 dalis).
7.1.1.1. Neribotos valstybės garantijos taikymas viešajai įstaigai IFP dėl jos turimo PKVĮ statuso
(98)
Minėtame Sprendime Nr. C 56/2007 Komisija padarė išvadą (70), kad dėl viešosios Pašto įstaigos statuso (71) ypatumų, visų pirma dėl individualių skolų grąžinimo garantijos ir Pašto veiklos tęstinumo ir (arba) įsipareigojimų įgyvendinimo garantijos, viešajai įstaigai vykdant ekonominę veiklą valstybė atlieka paskutinio garanto vaidmenį.
(99)
Šiuo atveju Komisija mano, kad minėtame Sprendime Nr. C 56/2007 išdėstytus argumentus iš esmės galima taikyti viešosios įstaigos IFP turimam PKVĮ statusui ir kad šios įstaigos teisinė padėtis taip pat yra išskirtinė tiek kalbant apie skolų grąžinimą kreditoriams, tiek apie įstaigos veiklos tęstinumo užtikrinimą nemokumo atveju. Todėl atlikdama šį tyrimą Komisija darys nuorodas į minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 4.1 dalyje („Pagalbos kvalifikavimas“) išdėstytus argumentus.
A. Individualių skolų grąžinimo garantija
(100)
Visų pirma prieš įrodant, kad tuo atveju, jeigu viešoji įstaiga IFP nutrauktų mokėjimus, jos kreditoriams būtų taikoma palankesnė procedūra negu pagal bendrąją teisę reglamentuojamų įmonių kreditoriams taikoma procedūra, reikėtų patikrinti Prancūzijos institucijų argumentą, kad a) pramoninėms ir komercinėms viešosioms įstaigoms valstybės garantija pagal teisės aktus arba teismų praktiką negali būti teikiama.
a) Prancūzijos institucijų argumentai atmetami
(101)
Priešingai negu tvirtina Prancūzijos institucijos, Komisija gali daryti išvadą, kad pagal Prancūzijos teisę galima teikti numanomas garantijas, ypač su viešosios įstaigos statusu susijusią valstybės garantiją. Komisija Prancūzijos institucijų argumentus atmeta dėl šių priežasčių.
(102)
Pirma, dėl Prancūzijos teiginių, kad jokiu teisės aktu ar sprendimu nėra nustatytas principas, pagal kurį valstybė garantuotų PKVĮ skolų grąžinimą, Komisija mutatis mutandis daro nuorodą į minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 120 ir 121 konstatuojamąsias dalis. Priešingai, Komisija mano, kad nors teisės akto ar sprendimo, kuriuo patvirtinama ar atmetama pramoninėms ir komercinėms viešosioms įstaigoms taikoma aiški valstybės garantija, iš tikrųjų nėra, negalima atmesti galimybės, kad taikoma numanoma garantija.
(103)
Antra, dėl Prancūzijos institucijų nuomonės, kad galioja teismų praktika, pagal kurią garantijos neteikiamos, visų pirma Sprendimas Société de l’hôtel d’Albe (72) ir sprendimai Campoloro (73), Komisija mutatis mutandis daro nuorodą į minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 122-124 konstatuojamąsias dalis. Dėl pirmojo sprendimo pažymėtina, kad, kaip Komisijos ekspertas pabrėžė Pašto byloje, Sprendimas Société de l’hôtel d’Albe nėra susijęs su konkrečia padėtimi, kuriai esant garantija gali būti taikoma (74). Priešingai nei Prancūzijos institucijos, Komisija mano, kad antrajame sprendime (75) įrodyta, kad valstybės atsakomybės schemai, taikomai įgyvendinant viešųjų įstaigų skolų išieškojimo procedūrą, būdingi visi garantijų mechanizmo ypatumai.
(104)
Trečia, Komisija mano, jog Prancūzijos institucijų Pašto byloje pateiktas argumentas, kad PKVĮ skoloms, susidariusioms po to, kai 2005 m. sausio 1 d. įsigaliojo Pagrindinis įstatymas dėl finansų įstatymų (PĮFĮ), numanoma garantija negali būti taikoma, negali būti priimtinas.
a)
Komisija pabrėžia, kad viešosios įstaigos IFP statusas pakeistas 2006 m. liepos 7 d. - po to, kai įsigaliojo PĮFĮ. Tokiomis aplinkybėmis Prancūzijos institucijų eksperto Pašto byloje pateiktų argumentų dėl galimų skolų, susidariusių iki 2005 m. sausio 1 d., nebūtina nagrinėti, nors Prancūzijos institucijos šį argumentą mutatis mutandis nurodo pastabose. Iš tikrųjų viešoji įstaiga IFP iki 2005 m. sausio 1 d. įsipareigojimus dėl skolų prisiėmė kaip profesinė įstaiga pagal 1943 m. lapkričio 17 d. Profesinių interesų valdymo įstatymą Nr. 43-612 (taigi kaip pagal privatinę teisę reglamentuojamas juridinis asmuo), todėl pasirašant įsipareigojimus dėl šių skolų (76) joms negalėjo būti taikoma dėl PKVĮ statuso teikiama neribota garantija;
b)
tačiau Komisija pažymi (kaip, beje, Pašto byloje nurodė jos ekspertas ir kaip ji jau aiškino minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 130 konstatuojamojoje dalyje, į kurią mutatis mutandis ji daro nuorodą), kad prievolė finansų įstatyme nurodyti apie valstybės garantijų teikimą taikoma tik tokių garantijų „teikimui“, todėl garantija teikiama atvejais, kai valstybė, aiškiai išreiškusi savo valią, nusprendžia suteikti valstybės garantiją tam tikrai įstaigai arba operacijai; prievolė į finansų įstatymą įtraukti nuorodą apie garantijas netaikoma numanomoms ir savaiminėms garantijoms, teikiamoms dėl statuso arba su teismų praktika susijusios prievolės; garantijos, teikiamos dėl su teismų praktika susijusios prievolės, priklauso ne nuo valstybės sprendimo, o nuo to, ar valstybė veikia ankstesnėmis teisinėmis aplinkybėmis ir garantija tėra tokių aplinkybių padarinys (77);
c)
todėl Komisija daro išvadą (kaip ir Sprendimo Nr. C 56/2007 131 konstatuojamojoje dalyje, į kurią mutatis mutandis ji daro nuorodą), kad Pagrindiniu įstatymu dėl finansų įstatymų pagrįstas Prancūzijos institucijų argumentas neįtikimas, nes tai, kad jokiame finansų įstatyme nepatikslinama, jog valstybė garantiją viešajai įstaigai IFP teikia dėl šios turimo statuso, neleidžia atmesti numanomos garantijos galimybės; kad bet kokiu atveju Komisija neprivalo paisyti nei to, jog Prancūzijos teisėje priemonė kvalifikuojama kaip garantija, nei to, jog šiai garantijai yra taikomas PĮFĮ; kad vienintelis tinkamas šios priemonės kvalifikavimas - tai kvalifikavimas pagal Europos Sąjungos teisę; ir kad pagal šią teisę numanomos garantijos taikymas pripažįstamas tuomet, jeigu valstybė narė teisiškai yra įpareigota grąžinti kito juridinio asmens skolą šiam nevykdant įsipareigojimų (78).
(105)
Ketvirta, Komisija atmeta Prancūzijos institucijų argumentą, kad tuo atveju, jeigu valstybės garantija pramoninėms ir komercinėms viešosioms įstaigoms būtų teikiama, įsteigus bet kokią naują PKVĮ (taip pat pakeitus statusą) reikėtų imtis garantinių priemonių, kuriomis būtų apsaugotos iki šio pertvarkymo atsiradusios kreditorių teisės; Komisija atmeta ir šiam argumentui prieštaraujantį teiginį (modus tollens), pagal kurį, kadangi tokios priemonės niekada nebuvo priimtos (79), jokia garantija viešajai įstaigai IFP netaikoma:
a)
kaip Pašto byloje nurodė Komisijos ekspertas ir kaip primenama minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 133 konstatuojamojoje dalyje, į kurią mutatis mutandis Komisija daro nuorodą, Komisija mano, kad toks teiginys pateiktas per plačiai aiškinant Konstitucijoje įtvirtintą teisės į nuosavybę apsaugą;
b)
Komisija nori patikslinti (kaip, beje, jau patikslino minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 134 konstatuojamojoje dalyje, į kurią mutatis mutandis ji daro nuorodą), kad norint užtikrinti teisę į nuosavybę, nereikia numatyti konkrečios priemonės, skirtos kreditorių teisėms užtikrinti PKVĮ pertvarkant į bendrovę, kuriai taikomos teisminio reorganizavimo ir likvidavimo procedūros, ir kad tokių priemonių nebuvimas nėra požymis, jog netaikoma numanoma garantija;
c)
Komisija priduria, kad, kaip paaiškinta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 135 ir 136 konstatuojamosiose dalyse, į kurias mutatis mutandis Komisija daro nuorodą, tai, jog Prancūzijos institucijos nusprendė suteikti aiškią garantiją Paštui (80), kai šiai įstaigai 1990 m. buvo suteiktas panašus į PKVĮ statusas, neįrodo, kad Paštui jau nebuvo taikoma numanoma garantija.
(106)
Galiausiai Komisija daro nuorodą į šio sprendimo dalį, kurioje aptariamas valstybės atsakomybės prisiėmimo klausimas, ir minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 4.1.1 skirsnio A punkto b papunkčio 3 dalį, kurioje minimas Prancūzijos institucijų nurodytas D. Labetoulle’o straipsnis (81), taip pat į savo tyrimą, susijusį su sprendimais Campoloro (82).
(107)
Priešingai negu tvirtina Prancūzijos institucijos (jų teigimu, pagal teisės aktus tokia garantija negali būti teikiama), Komisija pažymi, kad byloje Crédit Lyonnais 1995 m. Valstybės tarybos pateiktame pranešime patvirtinama, kad su viešosios įstaigos statusu susijusios numanomos garantijos yra taikomos ir kad numanoma valstybės garantija taikoma remiantis vien tuo, kad įstaiga yra viešoji (83).
(108)
Kaip paaiškinta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 142-145 konstatuojamosiose dalyse, į kurias mutatis mutandis Komisija daro nuorodą, Komisija nepritaria Prancūzijos institucijų aiškinimui, kad šios Valstybės tarybos nuomonės negalima taikyti viešajai įstaigai IFP. Komisija visų pirma pabrėžia, kad šioje nuomonėje nėra jokios nuorodos nei į viešojo apskaitininko pareigas viešojoje įstaigoje, nei į tai, ar viešojoje įstaigoje jis dirba, ar ne. Beje, Prancūzijos institucijos nepaaiškina, kodėl, jų teigimu, ši nuomonė taikytina tik viešuosius apskaitininkus turinčioms viešosioms įstaigoms. Be to, Komisija atmeta Prancūzijos institucijų argumentus, kad nuomonė nėra taikytina, nes ji priimta prieš įsigaliojant PĮFĮ ir neatitinka vėlesnės Valstybės tarybos sprendimų praktikos, - 104 konstatuojamojoje dalyje ir minėtame Sprendime Nr. C 56/2007 Komisija priminė, kad PĮFĮ nėra kliūtis viešajai įstaigai IFP taikyti numanomą valstybės garantiją.
(109)
Galiausiai, kaip nurodyta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 146 ir 147 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija pažymi 2003 m. liepos 22 d. finansų ir pramonės ekonomikos ministro pranešimą, kuriuo siekiama „pateikti numanomų ar aiškių valstybės garantijų teikimo priemonių sąrašą“ ir patvirtinama, kad numanomos garantijos teikiamos pagal administracinį ar teisės aktą, kuris „sukelia ir turi finansinių padarinių valstybei“. Šiame pranešime, iš kurio matyti, kad valstybės garantija gali būti teikiama pagal įvairiausius teisės aktus (84), primenama, kad įsteigus viešąją įstaigą jos kreditoriams gali būti taikoma numanoma valstybės garantija (85).
b) viešosios įstaigos IFP kreditorius užtikrinamas, kad skola jam bus grąžinta.
(110)
Remdamasi minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 4.1.1 skirsnio A punkto b papunktyje, į kurį Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, pateiktais argumentais, Komisija toliau ketina įrodyti, kad viešajai įstaigai IFP nutraukus mokėjimus jos kreditorių padėtis būtų palankesnė negu įmonės, kuriai taikoma komercinė teisė, kreditorių padėtis.
(111)
Pirma, viešosioms įstaigoms įprasti apribojimai, susiję su pagal privatinę teisę reglamentuojamos įstaigos skolos padengimu, netaikomi. Remdamasi informacija, išsamiau išdėstyta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 150-154 konstatuojamosiose dalyse, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija šiuo pirmu klausimu daro išvadą, kad:
-
priešingai negu įmonių, kurioms taikoma komercinė teisė, kreditoriai, viešosios įstaigos IFP kreditoriai nepatiria rizikos, kad pasibaigus teisminei likvidavimo procedūrai visos jų skolos ar jų dalis nebus padengtos (nes viešajai įstaigai IFP netaikomos bendrosios teisės normos, susijusios su sunkumų patiriančių įmonių teisminiu reorganizavimu ir likvidavimu);
-
tai, kad viešoji įstaiga IFP yra juridinis asmuo, nėra kliūtis gauti valstybės garantiją;
-
kadangi nėra aiškių valstybės atsakomybės už viešąją įstaigą IFP apribojimų, šios kreditoriai teisėtai gali remtis principu, pagal kurį valstybė padengia viešosios įstaigos IFP skolas, nors ši įstaiga ir yra juridinis asmuo.
(112)
Antra, išieškant viešųjų įstaigų, kurių kaltė pripažinta teismo sprendimu, skolas dėl 113-117 konstatuojamosiose dalyse paaiškintų priežasčių, 1980 m. liepos 16 d. įstatymu (ir įvairiais jo įgyvendinimo aktais (86)) nustatyta procedūra viešosios įstaigos IFP kreditoriams yra naudingesnė negu pagal bendrąją teisę taikomos teisminės procedūros, nes vykdant šią procedūrą viešosios įstaigos IFP skolos kreditoriams negali būti panaikintos.
(113)
Atsižvelgdama į minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 157-161 konstatuojamosiose dalyse pateiktas išvadas, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija visų pirma pažymi, kad 1980 m. įstatyme (87) ir jo įgyvendinimo aktuose (88) valstybė laikoma institucija, kompetentinga išieškoti viešųjų įstaigų skolas, ir jai suteikiami svarbūs įgaliojimai: teikti nurodymus savo iniciatyva ir sukaupti pakankamai išteklių.
(114)
Kaip ir Sprendimo Nr. C 56/2007 162-168 konstatuojamosiose dalyse pateiktose pastabose, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija mano, kad 1980 m. įstatymu ir jo įgyvendinimo aktais nustatyta speciali procedūra yra ne likvidavimo, o tik skolų išieškojimo procedūra, ir kad baigus vykdyti šią procedūrą skola nepanaikinama, o baigus vykdyti pagal bendrąją teisę taikomą likvidavimo procedūrą sprendimu dėl įstaigos veiklos nutraukimo trūkstant turto, kuriuo neskiriamos sankcijos, kreditoriams uždraudžiama tęsti persekiojimą. Komisija taip pat pažymi, kad dėl 1980 m. įstatymo ir jo įgyvendinimo aktų, kuriuose numatoma galimybė atidėti nurodymus ir visiškai nenumatoma su mokėjimų nutraukimu susijusi padėtis, kreditoriai gali daryti prielaidą, jog lėšų, reikalingų viešosios įstaigos skoloms kreditoriams grąžinti, yra ar visuomet bus. Šios dvi nuostatos leidžia Komisijai manyti, kad trūkstant lėšų jų bus gauta, prireikus iš valstybės, arba tokia padėtis yra tik laikina. Tačiau vykdant likvidavimo procedūrą nenumatoma trečiosios šalies galimybė prisiimti atsakomybę už nemokaus juridinio asmens skolas, nebent, be abejo, ši trečioji šalis būtų garantas.
(115)
Atsižvelgdama į minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 170-180 konstatuojamosiose dalyse pateiktas išvadas, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija mano, kad Prancūzijos teisės aktuose valstybei leidžiama ir ji net skatinama, kai viešosioms įstaigoms trūksta lėšų, joms teikti dotacijas, kurios pirmiausia naudojamos įprastoms banko paskoloms finansuoti ir gali būti 1980 m. liepos 16 d. įstatyme numatytos papildomos lėšos. Ji taip pat mano, kad kreditoriai yra susipažinę su šiais teisės aktais, todėl jie pagrįstai tikisi, kad kontrolės institucija galės rasti jiems grąžintinoms skoloms padengti būtinų išteklių. Taigi Komisija mano, jog prielaida, kad skola kreditoriui nebūtų grąžinta taikant 1980 m. liepos 16 d. įstatymu nustatytas procedūras, mažai tikėtina.
(116)
Tačiau Komisija, priešingai negu dėl Pašto teigė minėtame Sprendime Nr. C 56/2007, pažymi, kad šiuo atveju nuosavi ištekliai, kuriuos gali sukaupti viešoji įstaiga IFP, yra palyginti dideli, nes, kaip Prancūzijos institucijos paaiškino 44 konstatuojamojoje dalyje, 2007 m. pabaigoje likvidusis turtas ir investicijos (150,3 mln. EUR) buvo beveik penkis kartus didesni negu paskolų ir finansinių skolų suma (25,2 mln. EUR). Todėl Komisija pripažįsta, jog atsižvelgiant į dabartinius viešosios įstaigos IFP finansus atrodo mažai tikėtina, kad bent jau artimiausioje ateityje dėl nuosavų išteklių trūkumo viešoji įstaiga IFP nebūtų pajėgi sumokėti skolų ir dėl to reikėtų įsikišti valstybei.
(117)
Nors šiuo metu mažai tikėtina, kad viešajai įstaigai IFP turto pritrūks, tokia galimybė išlieka atsižvelgiant į ilgesnį laikotarpį. Tokiomis aplinkybėmis, jeigu nebūtų galima išteklių sukaupti parduodant turtą, būtų taikomi kiti garantijų mechanizmai (avansai, valstybės atsakomybės pripažinimas ir pan.). Be to, tuo, kad įstatymų leidėjas įvedė turto apsaugos schemą, galėtų būti remiamasi bylose dėl valstybės atsakomybės be kaltės tuo atveju, jeigu viešoji įstaiga IFP nevykdytų įsipareigojimų (89). Šiuo klausimu Komisija pažymi Prancūzijos institucijų argumentą (90), kad, jeigu valstybė viešajai įstaigai priklausantį turtą laikytų „būtinu“ su viešąja paslauga susijusiai užduočiai vykdyti, taigi prieštarautų jo pardavimui, ji neprivalėtų mokėti kompensacijos pagal garantijų mechanizmus. Tačiau Komisija pažymi, jog Prancūzijos institucijos pripažino, kad vykdant 1980 m. liepos 16 d. įstatymu nustatytą procedūrą valstybės atstovui yra taikomas reikalavimas užtikrinti viešosios paslaugos tęstinumą (nors jos ir nesutinka, kad viešajai įstaigai IFP dėl to gali būti suteiktas pranašumas) (91). Todėl Komisija mano, kad dėl tokio valdžios institucijos sprendimo neparduoti turto siekiant užtikrinti viešosios paslaugos tęstinumą valstybė galėtų būti priversta prisiimti atsakomybę be kaltės dėl lygybės viešųjų prievolių atžvilgiu pažeidimo.
(118)
Trečia, dėl minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 185-226 konstatuojamosiose dalyse jau išdėstytų priežasčių, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija mano, jog darant mažai tikėtiną prielaidą, kad vykdant 1980 m. įstatymu nustatytą procedūrą kreditorius negalėtų susigrąžinti paskolintų sumų, priemonėms, kurias jis taikytų siekdamas įpareigoti valstybę prisiimti atsakomybę, būdingi garantijų mechanizmo ypatumai.
(119)
Nors Prancūzijos institucijos mano, kad valstybė iš principo negali būti įpareigota prisiimti atsakomybę tiek esant kaltei, tiek be kaltės (92), jos pripažįsta, kad, jeigu vykdant 1980 m. įstatymu nustatytą procedūrą valstybės atstovui būtų taikomas reikalavimas užtikrinti viešosios paslaugos tęstinumą, teismas galėtų nurodyti sumokėti kreditoriui kompensaciją. Tačiau Prancūzijos institucijos mano, kad tokiu atveju kreditoriui nebūtų suteiktas joks pranašumas, nes jo gauta kompensacija būtų panaši į tą, kokią jis gautų pagal bendrąją teisę. Šiuo klausimu Komisija pažymi tam tikrus 1980 m. įstatymu nustatytos specialios teisės ypatumus: pagal bendrosios teisės normas, susijusias su teisminiu likvidavimu, kreditoriai (visų pirma neturintieji garantijų) paprastai neatgauna visos paskolintos sumos, trečioji šalis dažniausiai nesumoka likviduojamos įmonės skolų.
(120)
Prancūzijos institucijos taip pat nesutinka su tuo, kad kreditorių galimybės gauti kompensacijas įpareigojant prisiimti atsakomybę prilygsta garantijai. Priešingai, Komisija mano, kad valstybės prievolė prisiimti atsakomybę (esant kaltei ar be kaltės) vykdant 1980 m. liepos 16 d. įstatyme nurodytų viešųjų juridinių asmenų skolų išieškojimo procedūrą prilygsta garantijų mechanizmui pagal Europos Sąjungos teisę, nes dėl tokios prievolės kreditoriai yra tikri, kad, jeigu viešoji įstaiga IFP nevykdytų įsipareigojimų, skolos jiems būtų grąžintos įpareigojant valstybę jas padengti. Be to, Europos Žmogaus Teisių Teismo (toliau - EŽTT) sprendime Société de gestion du port de Campoloro ir Société fermière de Campoloro prieš Prancūziją (93) (toliau - Sprendimas Campoloro) pripažįstamas savaiminių garantijų taikymas.
(121)
Galiausiai remdamasi minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 181-184 konstatuojamosiose dalyse pateiktais argumentais, į kuriuos Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija mano, kad Prancūzijos institucijų pasiūlymo išaiškinti dekretą, kuriuo įgyvendinamas 1980 m. įstatymas, nepakanka, kad ištekliai nebūtų skiriami iš valstybės išteklių:
a)
Prancūzijos institucijos pasiūlė dekretą, kuriuo įgyvendinamas 1980 m. įstatymas, iš dalies keisti taip: „Jeigu pasibaigus šiems terminams į įspėjimą neatsižvelgiama, valstybės atstovas arba kontrolės institucija įtraukia išlaidas į įsipareigojimų nevykdančios valdžios institucijos ar viešosios įstaigos biudžetą. Prireikus būtinus išteklius iš valdžios institucijos ar įstaigos biudžeto jis skiria arba sumažindamas kitoms išlaidoms skirtus ir dar nepanaudotus asignavimus, arba padidindamas išteklius“ (pakeitimai pabraukti);
b)
tačiau Komisija pažymi, kad, kaip ji jau nurodė Sprendimo pradėti procedūrą 67 konstatuojamojoje dalyje, teisės akto (nei dabartinės versijos, nei pagal Prancūzijos institucijų pasiūlymą iš dalies pakeistos versijos) nuostatose neatmetama galimybė išteklius skirti juos padidinus, suteikus subsidiją ar valstybės išteklius.
(122)
Be to, dėl minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 204-211 konstatuojamosiose dalyse jau išdėstytų priežasčių, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija mano, kad minėtas EŽTT sprendimas Campoloro rodo, jog šiuo atveju Prancūzijos valstybės prievolė prisiimti atsakomybę taikoma kaip numanoma garantija, kad valstybės institucijų skolos bus padengtos, ir ši prievolė nesusijusi su jokia nuostolių sąlyga:
a)
Komisija visų pirma pažymi, kad EŽTT atmetė Prancūzijos institucijų argumentus (Prancūzijos institucijos savo argumentus (94) bandė grįsti tuo, kad nėra aplinkybės, dėl kurios būtų galima apkaltinti valstybę, ir kad valstybės garantija juridinio asmens statusą turinčioms valdžios institucijoms netaikoma) ir pateikė ieškovų argumentams priešingus argumentus (95);
b)
Komisija pažymi, jog EŽTT galiausiai konstatavo, kad Europos žmogaus teisių konvencijos (toliau - Konvencija) 6 straipsnio 1 dalis yra pažeista visų pirma dėl to, kad „šie sprendimai turėtų būti įgyvendinami: Teismas primena, kad valstybės institucija negali remtis išteklių trūkumu siekdama nemokėti teismo sprendimu nustatytos skolos … “. Be to, EŽTT konstatavo, kad pažeistas minėtos Konvencijos Protokolo Nr. 1 straipsnis, nes kištasi į ieškovių teisę į nuosavybę: jos patyrė ypatingą, per didelę naštą, nes nesumokėtos sumos, kurias jos turėjo gauti (96). Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, EŽTT įpareigojo valstybę sumokėti visą įsiskolinusių savivaldybių skolą (97);
c)
Komisija mano, kad atsižvelgiant į šį EŽTT sprendimą pažymėtini trys svarbūs aspektai:
-
jeigu ieškovams grąžintina skola pripažįstama teismo sprendimu, valstybės atsakomybė taikoma kaip numanoma garantija (98), nes Prancūzijos valstybei priteista sumokėti visa viešojo juridinio asmens skola (99), o padėtis, kurią galima priskirti įsiskolinusios valdžios institucijos nemokumui, visiškai neatskirta nuo padėties, kai valstybė gali būti kaltinama įsipareigojimų nevykdymu (EŽTT visiškai neieško aplinkybės, dėl kurios būtų galima apkaltinti valstybę, ir remiasi vien skolininko nemokumu);
-
ši atsakomybė taikoma valdžios institucijų, kurios vis dėlto yra juridiniai asmenys, skoloms. Prancūzijos vyriausybė, norėdama paprieštarauti tam, kad Prancūzijos valstybė privalo prisiimti atsakomybę, aiškiai rėmėsi juridinio asmens ir nuosavo turto argumentu, tačiau šį argumentą EŽTT atmetė;
-
valstybės garantija taikoma valstybės įsteigtoms valdžios institucijoms. Todėl garantija iš esmės susijusi su skolininko statusu, reglamentuojamu pagal viešąją teisę.
d)
be to, Komisija pažymi, kad minėtoje EŽTT byloje Campoloro priimtas sprendimas nėra vienintelis - priešingai, jis atspindi labai aiškią šio teismo praktikos, visų pirma sprendimų Artico prieš Italiją (100) ir Bourdov prieš Rusiją (101), tendenciją.
(123)
Dėl minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 212-220 konstatuojamosiose dalyse jau išdėstytų priežasčių, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija mano, kad dėl Prancūzijos institucijų pateiktų pastabų šie argumentai negali būti paneigti. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija daro tokią pat išvadą kaip ir dėl Pašto bylos (išvada dėl šios bylos pateikta minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 222 konstatuojamojoje dalyje ir Sprendime pradėti procedūrą): kad pagal dabartinę Prancūzijos teisę viešosios įstaigos IFP kreditorius, kuriam grąžintina skola nesumokama taikant 1980 m. liepos 16 d. įstatymu nustatytas procedūras, visas paskolintas ir negrąžintas sumas gali atgauti remdamasis valstybės, kaip paskutinio garanto, atsakomybe, priešingai negu taikant pagal bendrąją teisę reglamentuojamą likvidavimo procedūrą, pagal kurią kreditoriui grąžinama suma ribojama atsižvelgiant į turimo turto vertę. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija mano, kad valstybės atsakomybė vertinama kaip garantija, kad ši garantija Prancūzijos teisės aktu visiškai neribojama ir kad ji iš esmės susijusi su pagal viešąją teisę reglamentuojamu įsiskolinusios įstaigos statusu.
(124)
Be to, dėl minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 223-226 konstatuojamosiose dalyse jau išdėstytų priežasčių, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija atsižvelgia į Prancūzijos pasiūlymą į visas viešosios įstaigos IFP sutartis, kuriomis prisiimami įsipareigojimai dėl skolų, įtraukti tam tikrą sąlygą, kuria būtų sumažinta rizika, kad valstybė bus įpareigota prisiimti atsakomybę be kaltės vien dėl viešosios įstaigos IFP nemokumo. Vis dėlto Komisija mano, kad toks teisinis pagrindas vis dar netvirtas ir kelia abejonių dėl jo ilgalaikiškumo, nes prisiimtos rizikos išimtis yra teismų praktikoje nustatyta taisyklė, kuri bet kada gali būti keičiama. Tačiau Komisija mano, kad vien tokio pasiūlymo neužtenka, nes į jį neįtraukti visi galimi atvejai: atsižvelgiant į jį negalima atmesti galimybės, kad valstybės garantija bus taikoma visų rūšių atsakomybei (ypač deliktinei ir baudžiamajai atsakomybei). Be to, sutartyse neįmanoma numatyti, kad valstybė neprivalės mokėti viešosios įstaigos IFP skolų šios įstaigos skolininkams, nes viešoji įstaiga IFP, pavyzdžiui, gali tapti trečiosios šalies skolininke pagal įvairius teisinius mechanizmus, visų pirma prijungus kitą įstaigą (102), turinčią skolų trečiosioms šalims, kurias sunku iš karto nustatyti. Galiausiai dėl konkrečių skolų trečiosioms šalims Komisija mano, kad neribotą garantiją būtų galima panaikinti tik bendro pobūdžio teisės aktu, kuriame būtų nurodyta, kad valstybė nėra viešosios įstaigos IFP garantas, ir kuris būtų visoms trečiosioms šalims taikomas esant bet kokiai padėčiai. Be to, remiantis Prancūzijos pasiūlymais negalima aiškiai nustatyti, kas atsitiktų viešosios įstaigos IFP nemokumo atveju (103), jeigu šiais pasiūlymais būtų užkirstas kelias bet kokiai viešosios įstaigos IFP kreditoriaus galimybei įpareigoti valstybę prisiimti atsakomybę už jam grąžintinos skolos padengimą (Komisijos nuomone, tokia prielaida nėra patikrinta).
(125)
Ketvirta, net jeigu viešosios įstaigos kreditoriui skola nebūtų grąžinta, galėtų būti patirti teisiniai padariniai kreditoriui pareiškus, jog susidarant skolai jis padarė teisėtą klaidą tikėdamasis, kad ji bus grąžinta.
(126)
Dėl minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 227 konstatuojamojoje dalyje, 228 konstatuojamosios dalies pirmojoje, antrojoje bei trečiojoje pastraipose ir 229 konstatuojamojoje dalyje jau išdėstytų priežasčių, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija mano, jog remiantis regimybės teorija (104) galima patvirtinti, kad viešosios įstaigos IFP kreditoriai, atsižvelgdami į visus nuoseklius požymius, turi pagrindo manyti, kad tokia garantija iš tikrųjų taikoma (net ir darant prielaidąquod non, kad dėl turimo PKVĮ statuso Prancūzijos valstybės neribota garantija viešajai įstaigai IFP teisiškai negali būti taikoma). Pagal regimybės teoriją pagrindiniai tinkami požymiai yra tokie: remdamasis įvairiais teisės aktais (1980 m. įstatymu ir jo įgyvendinimo teisės aktais) ar oficialiais (biudžeto) dokumentais kreditorius gali tikėtis, kad trūkstant lėšų valstybė padengs PKVĮ skolas arba prisiims atsakomybę jas padengti; kreditoriai taip pat tikisi, kad tokia garantija taikoma, nes Prancūzijos institucijos nepateikė paaiškinimo dėl teisės, kuri šioje srityje taikoma priėmus Sprendimą Campoloro ir pasibaigus pirmosioms Komisijos pradėtoms procedūroms, susijusioms su PKVĮ statusu; galiausiai tokie lūkesčiai taip pat kyla dėl to, kad nėra aiškios informacijos apie padarinius, kurie būtų patirti PKVĮ nutraukus mokėjimus.
(127)
Šiuo atveju Komisija nori pridurti, kad iki 2006 m. liepos 7 d. galimi viešosios įstaigos IFP kreditoriai sutartiniais santykiais buvo susiję su profesine įstaiga pagal 1943 m. lapkričio 17 d. Profesinių interesų valdymo įstatymą Nr. 43-612; ši įstaiga buvo pagal privatinę teisę reglamentuojamas juridinis asmuo ir kreditoriai neturėjo jokio pagrindo manyti, kad jai galėtų būti taikoma valstybės garantija. Todėl taikyti regimybės teoriją tikslinga gali būti tik skoloms, susidariusioms pakeitus viešosios įstaigos IFP statusą.
(128)
Komisija daro išvadą (kuri yra tokia pati kaip Pašto byloje jos eksperto pateiktos išvados), kad net jeigu, kaip teigia Prancūzijos institucijos, kreditorius būtų klaidingai manęs, kad valstybė privalo garantuoti viešųjų įstaigų, konkrečiai viešosios įstaigos IFP, skolas, susidariusias po 2006 m. liepos 7 d., jo klaida yra teisėta atsižvelgiant į pateiktą informaciją, ir dėl to gali būti patirti teisiniai padariniai. Jeigu išimties atveju kreditoriui skola nebūtų sumokėta, jis vis dėlto būtų tikras, kad ji negali būti panaikinta.
B. Garantija dėl viešosios įstaigos IFP veiklos tęstinumo ir (arba) jos įsipareigojimų įgyvendinimo
(129)
Dėl minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 230-250 konstatuojamosiose dalyse jau išdėstytų priežasčių, į kurias Komisija mutatis mutandis daro nuorodą, Komisija mano, kad net jeigu įgyvendinus A punkte apibūdintas procedūras PKVĮ kreditoriui skola nebūtų sumokėta per priimtiną terminą, jis vis dėlto būtų tikras, kad ši skola nebus panaikinta, - priešingai negu pagal privatinę teisę reglamentuojamos likviduojamos įstaigos kreditorius, neturintis jokių garantijų, kad jam grąžintina skola bus sumokėta.
(130)
Komisija pabrėžia, kad viešąją įstaigą likviduojant valdžios institucijos sprendimu negali būti panaikintos įstaigos teisės ir pareigos: taikoma praktika ir tam tikri pagrindiniai administracinės teisės principai rodo (nors tai nėra aiškiai numatyta jokiame teisės akte), kad jeigu valdžios institucijos sprendimu įstaiga likviduojama, likviduojamos viešosios įstaigos teises ir pareigas visada perima kita įstaiga, o jeigu jų neperima įstaiga, perima valstybė. Kitaip tariant, viešųjų įstaigų skolos visada perduodamos kitam juridiniam asmeniui, kuris negali atsisakyti jas padengti, todėl kiekvienas kreditorius yra tikras, kad įgyvendinti teisę į jam grąžintiną skolą galės prašyti kitos įstaigos, taigi, skola nebus panaikinta.
(131)
Komisija daro nuorodą į išvadas, pateiktas minėto Sprendimo Nr. C 56/2007 233-250 konstatuojamosiose dalyse ir pagrįstas Pašto byloje jos eksperto atliktu tyrimu, susijusiu su viešosioms įstaigoms poveikį darančiais vidaus struktūros pokyčiais; išvadose išskiriamos trys viešųjų įstaigų likvidavimo priežastys (105): baigiasi viešųjų įstaigų veiklos laikotarpis, viešosios įstaigos likviduojamos panaikinus jų užduotis ir įstaigos užduotys perduodamos kitai įstaigai kartu būtinai perduodant teises ir pareigas (tai dažniausiai pasitaikantis atvejis):
a)
pirma, remiantis šia analize galima pažymėti, kad, nors nėra bendros teisinės sistemos, pagal kurią viešosios įstaigos būtų likviduojamos, praktika rodo, kad remiantis teisės aktu (106) likviduojamos įstaigos teisės ir pareigos visada perduodamos valstybei arba šios įstaigos užduotis perimančiai įstaigai;
b)
antra, paprastai perduodamos „teisės ir pareigos“ (terminas „pareigos“ neabejotinai apima skolas), kartais perduodamas „turtas“ (107) (šis terminas taip pat apima skolas). Nustatytas vienintelis viešosios įstaigos likvidavimo pasibaigus jos veiklos laikotarpiui pavyzdys ir bet kokiu atveju tuomet buvo numatyta skolas perduoti kitoms pagal viešąją teisę reglamentuojamoms įstaigoms (108);
c)
trečia, net jeigu panaikinamos užduotys, viešosios įstaigos teises ir pareigas praktiškai perima kita įstaiga;
d)
ketvirta, tyrime aprašyta praktika atitinka minėtus 2002 m. liepos 18 d. Kodifikavimo instrukciją Nr. 02-060-M95 ir Finansų organizavimo steigiant, pertvarkant ir panaikinant nacionalines viešąsias įstaigas vadovą (109), t. y. likviduotos PKVĮ teisės ir pareigos atitenka valstybei arba įstaigos užduotis perimančiam juridiniam asmeniui.
(132)
Galiausiai Komisija, kaip ir jos ekspertas Pašto byloje, daro išvadą, kad likvidavus tam tikras užduotis vykdžiusias viešąsias įstaigas šių įstaigų skolos praktiškai visada perduodamos kitam pagal viešąją teisę reglamentuojamam juridiniam asmeniui. Todėl šių viešųjų įstaigų, kurioms priklauso ir viešoji įstaiga IFP, kreditoriai yra tikri, kad jiems grąžintinos nepadengtos skolos nebus panaikintos.
C. Išvados dėl valstybės garantijos taikymo viešajai įstaigai IFP
(133)
Remdamasi informacija, pateikta siekiant įrodyti, kad taikoma konkrečių skolų grąžinimo garantija ir garantija dėl viešosios įstaigos IFP įsipareigojimų įgyvendinimo, Komisija daro išvadą, kad nuo tada, kai 2006 m. liepos 7 d. pakeistas viešosios įstaigos IFP statusas:
-
viešosios įstaigos IFP kreditoriams nekyla įprastų taikant privatinę ir viešąją teisę atsirandančių kliūčių, dėl kurių gali likti padengtos ne visos skolos;
-
viešosios įstaigos IFP kreditoriai, siekdami, kad būtų išieškotos jiems grąžintinos skolos, gali prašyti taikyti specialias procedūras, pagal kurias valstybė gali įpareigoti įsiskolinusią įstaigą sumokėti skolą;
-
pagal Prancūzijos teisę viešosios įstaigos IFP kreditoriai jokiomis aplinkybėmis negali tikėtis, kad viešajai įstaigai IFP galėtų galutinai pritrūkti lėšų;
-
remiantis biudžeto dokumentais galima daryti prielaidą, kad trūkstant lėšų valstybė viešojo sektoriaus įstaigoms, prie kurių priskiriama ir viešoji įstaiga IFP, galėtų suteikti išskirtinę subsidiją;
-
jeigu atlikus apibūdintas procedūras kreditorius negali atgauti skolos, jis gali patraukti valstybę atsakomybėn, kad būtų padengta visa jam grąžintina skola;
-
jeigu nurodytus veiksmus reikia atlikti per ilgesnį laikotarpį, kreditorius tikras, kad jam grąžintina skola nebus panaikinta, net jeigu viešosios įstaigos IFP vidaus struktūra būtų pakeista.
(134)
Šie ypatumai iš esmės susiję su viešosios įstaigos IFP turimu viešosios įstaigos statusu ir dėl jų valstybė atlieka paskutinio garanto vaidmenį. Todėl galima teisėtai daryti išvadą, kad viešoji įstaiga IFP dėl turimo PKVĮ statuso gauna neribotą Prancūzijos valstybės garantiją.
(135)
Neribotos valstybės garantijos taikymas viešajai įstaigai IFP reiškia, kad perduodami valstybės ištekliai, kaip apibrėžta minėto Pranešimo dėl garantijų 2.1 punkte. Viešoji įstaiga IFP nemoka jokios šios garantijos priemokos. Taigi įmonei teikiamas pranašumas ir kartu mažėja valstybės ištekliai, nes valstybė atsisako mokesčio, kuris paprastai imamas teikiant garantijas. Be to, dėl garantijos atsiranda rizika, kad šiuo metu ir ateityje gali būti naudojami valstybės ištekliai, nes valstybė galėtų būti įpareigota mokėti viešosios įstaigos IFP skolas (110).
(136)
Galiausiai viešajai įstaigai IFP taikoma neribota valstybės garantija priskirtina valstybei, nes ji atsiranda dėl to, kad pagal viešąją teisę reglamentuojamas viešosios įstaigos IFP turimas statusas, nacionalinės teisės principai ir du teisės aktai - 1985 m. sausio 25 d. įstatymas, tapęs Komerciniu kodeksu, ir 1980 m. liepos 16 d. Įstatymas Nr. 80-539 bei jo įgyvendinimo teisės aktai - yra tarpusavyje susiję.
7.1.1.2. Pagal privatinę teisę reglamentuojamoms grupės IFP patronuojamosioms bendrovėms neribota garantija netaikoma
(137)
Kaip Komisija jau nurodė su minėta byla C 51/2005 susijusiame savo sprendime (111), su aptariamu atveju susijusiame Sprendime pradėti procedūrą ir šio sprendimo 2 dalyje („Grupė IFP“), konkurencijos teisės požiūriu viešoji įstaiga IFP ir jos patronuojamosios bendrovės Axens, Beicip-Franlab ir Prosernat sudaro ekonominę grupę: viešoji įstaiga IFP tiesiogiai valdo 100 % bendrovės Axens kapitalo ir 100 % bendrovės Beicip-Franlab kapitalo, o netiesiogiai - 100 % bendrovės Prosernat kapitalo, kontroliuoja patronuojamąsias bendroves: įstaigos valdymo personalas dalyvauja šių bendrovių sprendimus priimančiuose organuose, reiškia nuomonę visų pirma dėl strateginių gairių ir pagrindinių sprendimų, susijusių su patronuojamųjų bendrovių ateitimi, ir privalo laikytis išimtinių sutarčių dėl technologijų, būtinų patronuojamųjų bendrovių ekonominei veiklai vykdyti, perdavimo (šiose sutartyse numatytos abipusės pirmojo atsisakymo teisės (112)), taip pat sutarčių dėl patalpų bei darbuotojų suteikimo; taigi viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių Axens, Beicip-Franlab ir Prosernat ekonominė integracija yra pakankamai didelė, kad būtų galima daryti tokią išvadą. Todėl reikėtų įvertinti tikslų valstybės garantijos taikymo mastą norint patikrinti, ar pagal privatinę teisę reglamentuojamai viešosios įstaigos IFP patronuojamajai bendrovei nevykdant įsipareigojimų valstybės ištekliai galėtų būti naudojami šios bendrovės kreditoriams skirtoms kompensacijoms sumokėti (kitaip tariant, ar viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių ekonominei veiklai taikoma neribota valstybės garantija).
(138)
Pastabose bendrovė UOP Limited šiuo klausimu nuomonės nepareiškia. Jos argumentai grindžiami rinkos dalyvių nuomone apie įstaigą IFP / Axens, dėl kurios, bendrovės teigimu, grupė IFP įgyja pranašumą tiek palaikydama ryšius su tiekėjais, tiek su klientais ar kapitalo teikėjais. Klausimas bus aptartas šio sprendimo 7.1.4 dalyje, kurioje nagrinėjamas taikant priemonę grupės IFP gaunamas pranašumas.
(139)
Tačiau, kaip nurodyta 47 konstatuojamojoje dalyje, Prancūzijos institucijos nesutinka, kad viešosios įstaigos IFP patronuojamosioms bendrovėms teikiama valstybės garantija - visų pirma dėl jų turimo akcinės bendrovės statuso, reglamentuojamo pagal bendrąją teisę.
(140)
Remdamasi 7.1.1.1 dalyje pateiktais argumentais, kad viešajai įstaigai IFP teikiama neribota garantija, Komisija toliau nagrinės, ar pagal privatinę teisę reglamentuojamų viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių kreditoriai gauna (A) konkrečių skolų grąžinimo garantiją arba (B) garantiją dėl šių patronuojamųjų bendrovių įsipareigojimų įgyvendinimo trūkstant turto.
A. Viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių kreditoriai negauna jokios konkrečių skolų grąžinimo garantijos
(141)
Viešosios įstaigos IFP patronuojamosios bendrovės turi akcinės bendrovės statusą. Kaip pagal privatinę teisę reglamentuojamiems juridiniams asmenims, šioms bendrovėms (priešingai negu jas kontroliuojančiam akcininkui, kuris yra viešoji įstaiga) Prancūzijoje iš esmės taikomos pagal bendrąją teisę reglamentuojamos teisminio reorganizavimo ir likvidavimo procedūros (113).
(142)
Prieš nagrinėjant, ar kontroliuojantysis akcininkas - viešoji įstaiga IFP - galėtų būti priverstas prisiimti atsakomybę už patronuojamąsias bendroves (b), reikėtų apibūdinti pagal bendrąją teisę reglamentuojamą teisminio likvidavimo procedūrą, kuri šioms pagal privatinę teisę reglamentuojamoms patronuojančiosioms bendrovėms būtų taikoma, jeigu būtų nutraukti mokėjimai (a).
a) pagal bendrąją teisę reglamentuojama teisminio likvidavimo procedūra
(143)
Jeigu viena iš grupės IFP patronuojamųjų bendrovių (akcinė bendrovė) nutrauktų mokėjimus (kitaip tariant, nebepajėgtų skolų padengti turimu turtu) ir jeigu būtų akivaizdžiai neįmanoma atlikti reorganizavimo (114), vykdant pagal bendrąją teisę reglamentuojamą procedūrą (115) šiai patronuojamajai bendrovei būtų taikoma teisminio likvidavimo procedūra. Prireikus skolininkas galėtų prašyti pradėti procedūrą (116) ne vėliau kaip per 45 dienas nuo mokėjimų nutraukimo dienos (nebent jis jau būtų paprašęs pradėti taikinimo procedūrą). Tokios teisminio likvidavimo procedūros tikslas būtų nutraukti įmonės veiklą arba parduoti jos turtą, perleidžiant įmonės teises ir turtą visus kartu ar atskirai (117). Sprendimu, kuriuo būtų pradėtas teisminis likvidavimas (118), teismas paskirtų įgaliotąjį teisėją ir likvidatorių - bankroto administratorių ar dėl atitinkamoje srityje turimos kompetencijos pasirinktą asmenį. Tuomet likvidatorius per mėnesį nuo paskyrimo parengtų ataskaitą apie įmonės padėtį, paskui įvykdytų likvidavimo operacijas, taip pat patikrintų (119) skolas (120). Likvidavus įmonę gautos pajamos kreditoriams būtų paskirstytos eiliškumo principu (pirmaeiliams ir hipotekos kreditoriams, kreditoriams, turintiems specialų užstatą kilnojamuoju turtu, ir garantijų neturintiems kreditoriams, t. y. nepirmaeiliams kreditoriams, proporcingai jiems grąžintinoms skoloms).
(144)
Kai nebėra neapmokėtų skolų ir likvidatorius turi pakankamai pinigų, kad padengtų kreditoriams grąžintinas skolas, arba kai tęsti teisminio likvidavimo neįmanoma, nes trūksta turto, teismas paskelbia teisminio likvidavimo pabaigą (121). Pasibaigus procedūrai, skolininkui taikomas draudimo atnaujinti jo persekiojimą principas. Kitaip tariant, priėmus sprendimą baigti teisminį likvidavimą dėl turto trūkumo kreditoriai neturi galimybės persekioti skolininką, nebent (122) grąžinti skolą būtų priteista teismo sprendimu arba skola būtų atsiradusi dėl su kreditoriaus asmeniu susijusių teisių.
b) pagal privatinę teisę reglamentuojamoms viešosios įstaigos IFP patronuojamosioms bendrovėms garantijų mechanizmas netaikomas
(145)
Kaip Pašto byloje paaiškino Komisijos ekspertas, tam tikrose komercinėse bendrovėse, visų pirma akcinėse bendrovėse ir uždarosiose akcinėse bendrovėse, akcininkai paprastai neprivalo grąžinti įstaigos, kurios akcijas jie valdo, skolų, viršijančių pradinį jų įnašą. Viešosios įstaigos IFP patronuojamosios bendrovės, kaip akcinės bendrovės, priklauso būtent šiai kategorijai. Todėl, jeigu patronuojamoji bendrovė, įsteigta kaip ribotos rizikos bendrovė (šiuo atveju akcinė bendrovė), nevykdo įsipareigojimų ir jeigu nėra garantijų, patvirtinimų, laidavimų, ketinimų protokolo ar patikinimo rašto (123), kuriais bendrovė būtų aiškiai įpareigota prisiimti atsakomybę, grupėje IFP, kaip ir bet kokioje kitoje bendrovių grupėje, patronuojančiosios bendrovės atsakomybė ribojama - bendrovė praranda tik savo įnašus (kaip ir bet kuris kitas įprastas akcininkas).
(146)
Atsižvelgiant į tai, kad viešoji įstaiga IFP ir jos patronuojamosios bendrovės pagal konkurencijos teisę priklauso tai pačiai ekonominei grupei, reikėtų patikrinti, ar pagal Prancūzijos bendrovių teisę viešoji įstaiga IFP dėl patronuojamųjų bendrovių ekonominės priklausomybės nuo patronuojančiosios bendrovės gali būti savaime įpareigota prisiimti atsakomybę, taigi ir naudoti valstybės išteklius tuo atveju, jeigu šios pagal privatinę teisę reglamentuojamos patronuojamosios bendrovės nevykdytų įsipareigojimų, nes šią viešąją įstaigą daugiausia finansuoja valstybė, suteikusi jai numanomą neribotą garantiją.
(147)
Baigusi išsamų tyrimą Komisija gali daryti išvadą, kad pagal Prancūzijos civilinę ir komercinę teisę tuo atveju, jeigu patronuojamosios bendrovės nevykdo įsipareigojimų, jų kontroliuojantysis akcininkas atsakomybės iš esmės neprivalo prisiimti, nebent įrodoma su patronuojamosios bendrovės valdymu susijusi jos kontroliuojančiojo akcininko kaltė (i). Neseniai numatytuose Civilinio kodekso pakeitimo projektuose, kurių paskui atsisakyta ir kuriais kaip tik siekta netiesioginės deliktinės atsakomybės principą išplėsti ir taikyti grupės patronuojančiosios bendrovės bei patronuojamųjų bendrovių santykiams, patvirtinama, kad a contrario šiuo metu Prancūzijos teisėje tokio principo nėra (ii).
i) bendra akcininko atsakomybė už jo patronuojamąją bendrovę nėra numatyta
(148)
Pagal doktriną (124) dėl grupės organizavimo niekada savaime neatsiranda su tuo susijusi atsakomybė. Pagal Prancūzijos teisę laikomasi asmeninės atsakomybės, nustatytos Civilinio kodekso 1382 straipsnyje (125), principo. Todėl teisė naudoti patronuojančiosios bendrovės turtą suteikiama tik dėl šios bendrovės neteisėtų veiksmų.
(149)
Visų pirma kadangi šiuo atveju grupės IFP patronuojančioji bendrovė yra pagal viešąją teisę reglamentuojamas juridinis asmuo (viešoji įstaiga IFP), nagrinėjant šį klausimą kyla papildomas sunkumas: pirmiausia reikia kelti teismo jurisdikcijos klausimą - kuriam teismui (administraciniam ar bendrosios kompetencijos) pagal Prancūzijos sistemą prireikus būtų priskirta jurisdikcija nustatyti galimą juridinio asmens, reglamentuojamo pagal viešąją teisę ir kontroliuojančio pagal privatinę teisę reglamentuojamą juridinį asmenį, dėl kurio vykdomas teisminis likvidavimas, atsakomybę.
(150)
Komisija pažymi, kad nagrinėdamas ieškinius dėl atsakomybės už turto trūkumą nustatymo (126) Arbitražo teismas ilgą laiką laikėsi nuomonės, kad bendrosios kompetencijos teismui jurisdikcija priskiriama tuomet, jeigu viešasis juridinis asmuo vadovauja teisiškai (127), o administraciniam teismui - tuomet, jeigu viešasis juridinis asmuo vadovauja faktiškai (128). Tačiau atrodo, kad šioje srityje administracinių ir bendrosios kompetencijos teismų jurisdikcija nuo šiol atskiriama remiantis teikiamų paslaugų pobūdžiu: tuo, ar teikiamos administracinės viešosios paslaugos, ar vykdoma pramoninė arba komercinė veikla:
a)
kalbant apie administracines viešąsias paslaugas pažymėtina, kad Arbitražo teismas ankstesnės teismų praktikos, pagrįstos teisiniu ar faktiniu valdymu, veikiausiai atsisakė (129) priėmęs sprendimą Dordonės departamentas (130): Aukščiausiasis Teismas buvo nusprendęs, kad jurisdikcija nagrinėti su administracinėmis viešosiomis paslaugomis susijusias bylas priskiriama administraciniam teismui, neatsižvelgiant į tai, ar viešasis juridinis asmuo teisiškai ar faktiškai vadovauja privačiam juridiniam asmeniui, vykdančiam su viešąja paslauga susijusias užduotis. Arbitražo teismas, laikydamasis sprendimo Blanco (131), priminęs, kad „atsakomybei, kuri dėl žalos, patirtos teikiant administracines viešąsias paslaugas, gali tekti valstybei arba kitiems pagal viešąją teisę reglamentuojamiems juridiniams asmenims, taikoma viešojoje teisėje nustatyta tvarka“ (pabraukė Komisija) ir kad ši tvarka netaikoma tik tuomet, jeigu tai aiškiai numatyta įstatymu, nusprendė, jog remiantis 1985 m. sausio 25 d. Įmonių teisminio reorganizavimo ir likvidavimo įstatymu (kuris šiuo metu yra kodifikuotas Komercinio kodekso L. 624-3 ir tolesniuose straipsniuose) negalima tvirtinti, „kad teisės aktų leidėjas, nukrypdamas nuo principų, kuriais reglamentuojama viešųjų juridinių asmenų atsakomybė, bendrosios kompetencijos teismams siekė priskirti jurisdikciją nustatyti valstybės ar kitų pagal viešąją teisę reglamentuojamų juridinių asmenų atsakomybę, tenkančią vykdant su administracine viešąja paslauga susijusią užduotį“ (pabraukė Komisija);
b)
tačiau kalbant apie pramoninę ar komercinę veiklą, jurisdikcija nustatyti pagal viešąją teisę reglamentuojamo juridinio asmens, kontroliuojančio likviduojamą privatų juridinį asmenį, civilinę atsakomybę aiškiai priskiriama bendrosios kompetencijos teismams. Sprendime Société d’Économie Mixte Olympique d’Alès en Cévennes (132) Arbitražo teismas visų pirma pažymėjo, kad „nors jurisdikcija nustatyti valstybės ar kitų pagal viešąją teisę reglamentuojamų juridinių asmenų civilinę atsakomybę, tenkančią vykdant su administracine paslauga susijusią užduotį, priskiriama administraciniams teismams, jurisdikcija nustatyti valstybės ar pagal viešąją teisę reglamentuojamo juridinio asmens atsakomybę, susijusią su pramonine ar komercine veikla, priskiriama bendrosios kompetencijos teismams, ir neturi būti išskiriama tai, ar atitinkama valdžios institucija vadovavo faktiškai ar teisiškai“ (pabraukė Komisija). Tokią išvadą tuo metu nagrinėtoje byloje Arbitražo teismas priėjo atmetęs galimybę, kad vykdydama veiklą vykdomąją valdybą ir stebėtojų tarybą turinti akcinė bendrovė (SEM Olympique d’Alès en Cévennes) teikia administracines viešąsias paslaugas; jis rėmėsi dviem pagrindais: bendrovės veiklos tikslu (133) ir bendrovės finansavimo būdu (134).
(151)
Kalbant konkrečiai apie akcines bendroves Axens, Beicip-Franlab ir Prosernat, kurios yra pagal privatinę teisę reglamentuojamos patronuojamosios bendrovės, kontroliuojamos viešosios įstaigos IFP, iš byloje pateiktos informacijos, visų pirma primintos 159 konstatuojamojoje dalyje, matyti, kad jų tikslas yra vykdyti ekonominę (135), o ne administracinę veiklą. Be to, pagrindiniai šių įmonių ištekliai gaunami iš ekonominės veiklos pajamų, o ne iš viešojo finansavimo lėšų. Galiausiai pažymėtina, kad šios viešosios įstaigos IFP patronuojamosios bendrovės buvo įsteigtos kaip komercinės bendrovės pagal privatinę teisę reglamentuojamo juridinio asmens iniciatyva (136) (o ne viešojo juridinio asmens iniciatyva, nes viešoji įstaiga IFP į PKVĮ buvo pertvarkyta tik 2006 m. liepos 7 d.). Todėl bendrovių Axens, Beicip-Franlab ir Prosernat veiklos pramoninis ir komercinis pobūdis yra neginčytinas ir, jeigu joms būtų taikoma teisminio likvidavimo procedūra, nėra jokių abejonių, kad jurisdikcija nagrinėti viešajai įstaigai IFP pareikštą ieškinį dėl atsakomybės nustatymo priklausytų bendrosios kompetencijos teismams.
(152)
Todėl sąlygas, kuriomis kontroliuojantysis akcininkas prisiima atsakomybę, reikėtų patikrinti atsižvelgiant į Kasacinio teismo praktiką. Tačiau sąlygos, taikomos siekiant išplėsti pradėtą konkretaus juridinio asmens (patronuojamosios bendrovės) teisminio likvidavimo procedūrą ir taikyti ją kitam juridiniam asmeniui (patronuojančiajai bendrovei), yra labai griežtos. Patronuojamajai bendrovei nevykdant įsipareigojimų dėl jos veiksmų nukentėję asmenys, norėdami gauti kompensaciją, privalo įrodyti, kad patronuojančiosios bendrovės veiksmai buvo neteisėti, ypač įrodyti, kad patronuojančioji bendrovė derėjosi dėl patronuojamosios bendrovės turimo juridinio asmens statuso (α) ir kad kontroliuojamoji bendrovė buvo valdoma netinkamai (β).
α) patronuojančiosios bendrovės derybos dėl patronuojamosios bendrovės turimo juridinio asmens statuso
(153)
Pagal Kasacinio teismo praktiką įpareigoti patronuojančiąją bendrovę prisiimti atsakomybę už patronuojamųjų bendrovių veiksmus leidžiama dviem išimtiniais atvejais (137): jeigu patronuojamųjų bendrovių ir patronuojančiosios bendrovės turtas yra bendras (vadinamoji „turto sutapties“ prielaida) ir jeigu patronuojamosios bendrovės yra fiktyvūs juridiniai asmenys (vadinamoji „fiktyvaus juridinio asmens“ prielaida).
(154)
„Turto sutapties (138)“ sąvoka paprastai apibūdinama padėtis, kai iš dviejų atskirų juridinių asmenų apskaitos neįmanoma nustatyti, kuriam iš šių juridinių asmenų priskiriama konkreti turto ar skolų dalis. Tačiau siekiant įrodyti turto sutaptį neužtenka nustatyti, kad grupės bendrovės palaiko ryšius, net ir glaudžius. Turto sutapties taip pat negalima nustatyti remiantis vien tuo, kad akcininkai ar vadovai yra tie patys ir net registruotoji būstinė yra ta pati (139). Siekiant atmesti turto sutapties galimybę, dažniausiai užtenka to, kad grupės vidaus santykiai įforminti patronuojančiosios bendrovės ir jos patronuojamųjų bendrovių pasirašytose sutartyse (140).
(155)
Atrodo, kad dviejuose naujausiuose sprendimuose Metaleurop (141) ir AOL Liberté (142) Kasacinis teismas net griežčiau tikrino sąlygas, kuriomis procedūra išplečiama ir taikoma grupės patronuojančiajai bendrovei. Grupės bendrovių integracija, net ir labai didelė, nebūtinai reiškia, kad turtas sutampa. Pagal doktriną (143)„nei dviejų įstaigų finansų ir mainų sutartys, nei keitimasis darbuotojais, nei patronuojančiosios bendrovės mokami avansai, nei patronuojančiajai bendrovei suteikti įgaliojimai valdyti patronuojamąją bendrovę nerodo bendros apskaitos netvarkos, dėl kurios reikėtų sujungti turtą.“ Taigi atrodo, kad įpareigoti patronuojančiąją bendrovę prisiimti atsakomybę už vienos iš patronuojamųjų bendrovių veiksmus remiantis turto sutapties argumentu yra labai sunku (144), nes Kasacinis teismas reikalauja pateikti itin daug šio argumento įrodymų.
(156)
Šiuo atveju pažymėtina, jog Komisija jau nurodė, kad „ … IFP grupė ir susijusios pavaldžiosios bendrovės yra atskiri teisiniai subjektai, todėl jų sąskaitos yra atskiros“ (145). Be to, viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių pasirašytos sutartys, visų pirma išimtinės technologijų perdavimo ar darbuotojų teikimo sutartys (146), nerodo bendros apskaitos netvarkos, dėl kurios reikėtų sujungti turtą, kaip apibrėžta Kasacinio teismo praktikoje, nes kiekviena paslauga atskirai įtraukiama į kiekvienos grupei IFP priklausančios įstaigos atitinkamų balansų apskaitą, kaip bus nurodyta 7.1.4 ir 7.3 dalyse.
(157)
Vertinant „juridinio asmens fiktyvumą“, reikia nustatyti, ar patronuojamajai bendrovei priklausančios bendrovės sutartyje nėra nuostatų (affectio societatis), kuriomis įrodoma, kad bendrovė nevykdo faktinės veiklos. Kasacinis teismas (147) mano, kad bendrovė fiktyvi tuomet, jeigu juridinis asmuo, dėl kurio pradėta procedūra, veikia tik išoriškai ir nevykdo nuo įmonės savininko (fizinio ar juridinio asmens) atskiros veiklos (148).
(158)
Remdamasi vieša informacija (149), Komisija taip pat pažymi, kad nesutampa nei viešosios įstaigos IFP ir bendrovių Axens, Beicip-Franlab bei Prosernat kontaktiniai duomenys, nei jų veiklos vietos:
a)
viešoji įstaiga IFP įregistruota Nantero prekybos ir bendrovių registre (toliau - PBR) numeriu B 775 729 155, jos registruotoji būstinė yra Riuej Malmezone (150). Viešoji įstaiga IFP Prancūzijoje turi dvi įstaigas, esančias Soleze (151) ir Po (152);
b)
bendrovė Axens įregistruota Nantero PBR numeriu B 599 815 073, jos registruotoji būstinė taip pat yra Riuej Malmezone, tačiau jos adresas skiriasi (153) nuo patronuojančiosios bendrovės būstinės adreso. Bendrovės veiklos centrai taip pat įsteigti ne tose vietose, kuriose veikia patronuojančiosios bendrovės veiklos centrai; šie centrai daugiausia įsteigti ne Prancūzijoje: Jungtinėse Amerikos Valstijose - Hjustone (Teksase), Prinstone (Naujajame Džersyje), Savanoje (Džordžijoje) ir Kalvert Sityje (Kentukyje); Kanadoje - Brokvilyje (Ontarijuje); Kinijoje (Pekine), Japonijoje (Tokijuje), Indijoje (Naujajame Delyje), Bahreine ir Rusijoje (Maskvoje);
c)
bendrovė Beicip-Franlab įregistruota Nantero PBR numeriu B 679 804 047, jos registruotoji būstinė taip pat yra Riuej Malmezone, tačiau jos adresas skiriasi (154) nuo patronuojančiosios bendrovės ir bendrovės Axens adresų. Patronuojamųjų bendrovių ir filialų ji turi įvairiose pasaulio šalyse: Bahreine (Abu Dabyje), Libijoje (Tripolyje), Malaizijoje (Kvala Lumpūre), Jungtinėse Amerikos Valstijose (Hjustone (Teksasas), Meksikoje (Viljahermosoje), Brazilijoje (Rio de Žaneire) ir Rusijoje (Maskvoje);
d)
bendrovė Prosernat įregistruota Nantero PBR numeriu B 315 251 330, jos registruotoji būstinė yra Piuto (155). Bendrovė nurodo (156), kad veikia dvidešimtyje pasaulio šalių: Pietų Amerikoje (Argentinoje, Brazilijoje, Venesueloje), Europoje (Didžiojoje Britanijoje, Italijoje, Norvegijoje), Šiaurės Afrikoje (Alžyre, Egipte), Persijos įlankos valstybėse (Saudo Arabijoje, Jungtiniuose Arabų Emyratuose, Kuveite, Omane, Katare), Irane, Rusijoje ir Nepriklausomų valstybių sandraugoje, taip pat Pietryčių Azijoje.
(159)
Be to, šiuo atveju kiekviena patronuojamoji bendrovė faktiškai vykdo ekonominę veiklą ir ši veikla negali būti pagrįstai laikoma fiktyvia, juo labiau kad Kasacinis teismas laikosi labai griežtos pozicijos siekdamas nustatyti, ar juridinis asmuo yra fiktyvus (157):
a)
2001 m. įsteigta bendrovė Axens ekonominę veiklą faktiškai vykdo katalizatorių ir naftos perdirbimo bei naftos chemijos pramonei skirtų technologijų rinkoje. Šiai veiklai vykdyti ji samdo daugiau negu 600 asmenų ir iš šios veiklos kasmet gauna apie 300 mln. EUR apyvartą;
b)
1967 m. įsteigta bendrovė Beicip-Franlab vykdo faktinę veiklą, susijusią su specialios programinės įrangos telkinių žvalgybos srityje kūrimu ir platinimu, taip pat moksliniais tyrimais ir konsultacijomis. Šią veiklą vykdo daugiau negu šimtas darbuotojų ir iš šios veiklos bendrovė kasmet gauna apie 40 mln. EUR apyvartą;
c)
2001 m. įsigyta bendrovė Prosernat atlieka tyrimus, teikia paslaugas ir gamina dujų perdirbimo bei sieros šalinimo įrangą. Šiai veiklai vykdyti įmonė samdo apie 70 darbuotojų ir iš šios veiklos kasmet gauna apie 70 mln. EUR apyvartą.
(160)
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad neatsižvelgiant į valdymo klaidos atvejį, kuris bus nagrinėjamas 161-164 konstatuojamosiose dalyse, labai retai pasitaikančių atvejų, kurie teismų praktikoje numatyti siekiant įpareigoti patronuojančiąją bendrovę prisiimti atsakomybę už patronuojamąsias bendroves, - patronuojamosios bendrovės, kaip juridinio asmens, fiktyvumo ar patronuojamosios bendrovės ir patronuojančiosios bendrovės turto sutapties - sąlygos šiuo atveju aiškiai nėra įgyvendintos. Todėl Komisija mano, kad sąlygos, taikomos siekiant savaime įpareigoti viešąją įstaigą IFP prisiimti atsakomybę, jeigu jos patronuojamosios bendrovės Axens, Beicip-Franlab ir Prosernat būtų likviduojamos, nėra įgyvendintos.
β) atsakomybė, tenkanti dėl to, kad patronuojančioji bendrovė netinkamai valdė patronuojamąją bendrovę
(161)
Paprastai patronuojančioji bendrovė gali būti verčiama prisiimti atsakomybę už netinkamą patronuojamosios bendrovės kontrolę (158). Jeigu patronuojančioji bendrovė padarė klaidų vykdydama privalomą patronuojamųjų bendrovių valdymo kontrolę, „pagal teismų praktiką kontroliuojančioji bendrovė, ypač veikianti bendrovių grupėje, gali būti įpareigota prisiimti atsakomybę“ (159). Doktrinoje nustatyta, kad dėl patronuojančiosios bendrovės, teisiškai ar faktiškai vadovaujančios sunkumų patiriančiai patronuojamajai bendrovei, padarytos valdymo klaidos patronuojančioji bendrovė gali būti įpareigota prisiimti atsakomybę (160) likviduojant patronuojamąją bendrovę. Patronuojančioji bendrovė, kaip patronuojamosios bendrovės akcininkė, gali būti įpareigota prisiimti atsakomybę (161), jeigu jai gali būti priskiriama kaltė, dėl kurios kontroliuojamoji bendrovė patyrė sunkumų (162).
(162)
Taigi bendrojoje teisėje numatyta vadovų atsakomybė už bendrovę, jos akcininkus ar kreditorius (163). Grupėje veikiančios ir mokėjimus nutraukusios vienos iš patronuojamųjų bendrovių kreditoriai stengsis įrodyti, kad patronuojančioji bendrovė teisiškai ar faktiškai vadovavo patronuojamajai bendrovei (164). Todėl patronuojančiosios bendrovės atsakomybė už patronuojamąją bendrovę, esant patronuojančiosios bendrovės kaltei, visų pirma įtvirtinama kolektyvinių procedūrų teisėje (165), ypač apibūdinant ieškinius dėl atsakomybės už turto trūkumą nustatymo (166), jeigu ši bendrovė vadovavo patronuojamajai bendrovei (167). Tačiau siekiant patraukti atsakomybėn dėl patronuojančiosios bendrovės kaltės reikia pateikti tokios kaltės įrodymą, ypač įrodyti šios kaltės ir vykdant patronuojamosios bendrovės veiklą patirtos atitinkamos žalos priežastinį ryšį (168).
(163)
Bet kokiu atveju iš to, kas išdėstyta, matyti, jog tokie patraukimo atsakomybėn veiksmai jokiu būdu nereiškia, kad teikiami ieškiniai dėl garantijos, nes atliekant šiuos veiksmus visada remiamasi atsakomybe esant patronuojančiosios bendrovės kaltei. Todėl pagal tokius ieškinius dėl garantijos bendro patronuojančiosios bendrovės atsakomybės už patronuojamąsias bendroves principo nustatyti negalima - šis principas neatspindėtų principo, pagal kurį akcininkas atsako tik už pradinius įnašus, įneštus į akcines bendroves, neatsižvelgiant į prielaidas, kad šios akcinės bendrovės gali būti fiktyvios ar jų ir patronuojančiosios bendrovės turtas gali sutapti (šiuo atveju tokias prielaidas galima atmesti).
(164)
Galiausiai iš Kasacinio teismo praktikos matyti, kad taikomas atsakomybės esant patronuojančiosios bendrovės kaltei, susijusiai su patronuojamosios bendrovės valdymu, principas jokiu būdu nėra panašus į garantijų schemai prilygstantį mechanizmą.
ii) naujausi netiesioginės deliktinės atsakomybės pakeitimo projektai
(165)
Taigi pagal dabartinę teisę atrodo, kad, kaip nurodoma naujausio parlamento informacinio pranešimo (169) išvadose, „teismų sprendimuose pabrėžiama, kad juridinio asmens statusas yra atsakomybės priskyrimo kliūtis“ (170) (pabraukė Komisija).
(166)
Ši kliūtis atrodo tokia didelė, kad Prancūzijoje neseniai pradėtos diskusijos dėl to, ar reikia keisti Civilinį kodeksą išplečiant netiesioginės deliktinės atsakomybės taikymo sritį - įtraukiant į ją ekonominės priklausomybės atvejus (171) (visų pirma susijusius su grupės patronuojamųjų bendrovių santykiais su patronuojančiąja bendrove). Atrodo, kad kai kurios minėtame parlamento pranešime nurodytos vartotojų asociacijos (172) ypač apgailestauja, kad tam tikros įstaigos, atsižvelgdamos į patronuojamųjų bendrovių veiklos būdą, vėliau kilus ginčui gali remtis grupės bendrovių teisiniu atskyrimu, jeigu kyla patronuojamosios bendrovės atsakomybės klausimas, nors komerciniuose pasiūlymuose ir buvo pabrėžusios, kad bendrovių grupė yra visiškai integruotų bendrovių grupė, teikianti visas paslaugas.
(167)
Preliminaraus projekto Catala (173) 1355 straipsnyje neseniai pasiūlyta įvesti naują netiesioginės deliktinės atsakomybės pagrindą, pagal kurį būtų iš naujo svarstomas patronuojamųjų bendrovių teisinio savarankiškumo principas.
„1355 straipsnis
Atsakomybė savaime priskiriama už žalą, padarytą tų subjektų, kurių veiklos būdas reguliuojamas arba veikla organizuojama, reglamentuojama ar kontroliuojama siekiant savo interesų. … “
(168)
Šio preliminaraus projekto rengėjų pastabose pateikiami paaiškinimai dėl šiame dokumente pasiūlytų naujovių, susijusių su netiesiogine deliktine atsakomybe. Priėmus šį preliminarų projektą kaip galimas pagrindas būtų įterpta „kito subjekto veiklos reglamentavimo ir organizavimo siekiant asmeninių šią kontrolę vykdančio subjekto interesų“ (174) sąvoka ir taip būtų gana smarkiai pakeista dabartinė teisė, juo labiau kad ši atsakomybė nuo šiol būtų griežta: norint patraukti atsakomybėn nebūtų „keliama sąlyga pateikti atsakingo subjekto kaltės įrodymą, bet įrodymą, kad padaryti veiksmai, dėl kurių tiesioginį jų vykdytoją galima patraukti asmeninėn atsakomybėn, jeigu šis veikė nekontroliuojamas kito subjekto“ (175).
(169)
Preliminaraus projekto 1360 straipsnio antrojoje pastraipoje šis principas apibūdinamas atsižvelgiant į bendrovių grupės patronuojančiosios bendrovės atsakomybę už patronuojamąsias bendroves:
„1360 straipsnis
… Taip pat atsakingas yra tas subjektas, kuris kontroliuoja ekonominę ar su turtu susijusią priklausomo profesinės veiklos vykdytojo veiklą, nors šis ir veikia savo vardu, jeigu nukentėjusysis nustato, kad veiksmai, dėl kurių patirta žala, yra susiję su kontrolės vykdymu. Visų pirma toks yra patronuojančiųjų bendrovių atvejis, kai žala patiriama dėl jų patronuojamųjų bendrovių, arba koncesijos suteikėjų atvejis, kai žala patiriama dėl jų koncesijų gavėjų.“ (Pabraukė Komisija).
(170)
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad a contrario pagal dabartinę Prancūzijos teisę patronuojančiąją bendrovę įpareigojant prisiimti atsakomybę už patronuojamąją bendrovę turi būti pateiktas patronuojančiosios bendrovės kaltės, susijusios su patronuojamosios bendrovės padėtimi, įrodymas, kaip jau buvo paaiškinta.
(171)
Dėl nuspėjamos Prancūzijos pozityviosios teisės raidos Komisija pažymi, kad numatytos reformos šioje srityje veikiausiai atsisakyta: rengiant minėtą parlamento pranešimą Įstatymų komiteto darbo grupė nepritarė tam, kad būtų „įtvirtinta dėl ekonominės priklausomybės priskiriama atsakomybė be kaltės“ (Rekomendacija Nr. 19). Be to, atrodo, kad numatyta reforma šioje srityje nebėra įtraukta į darbotvarkę: ji neminima Įstatymo Nr. 657 dėl civilinės atsakomybės pakeitimo pasiūlyme (176), pateiktame per 2009-2010 m. eilinę sesiją (Senato kanceliarijoje užregistruotame 2010 m. liepos 9 d.).
(172)
Pagal dabartinę Prancūzijos teisę patronuojančiosios bendrovės nei numanomai, nei savaime nėra patraukiamos atsakomybėn už pagal privatinę teisę reglamentuojamų patronuojamųjų bendrovių, kurios likviduojamos teismine tvarka, veiksmus; valstybės atsakomybės atvejis yra kitoks: ši atsakomybė, taikoma viešosioms įstaigoms nevykdant įsipareigojimų, turi garantijų mechanizmo požymių (visų pirma) dėl savaiminio pobūdžio.
B. Viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių kreditoriai neturi jokios garantijos dėl šių bendrovių veiklos tęstinumo ir (arba) jų įsipareigojimų įgyvendinimo
(173)
Remdamasi tuo, kas išdėstyta, Komisija gali daryti išvadą, kad, jeigu viešosios įstaigos IFP patronuojamosios bendrovės, kaip akcinės bendrovės, būtų panaikintos baigus likvidavimo procedūrą, kartu būtų panaikintos jų teisės ir pareigos. Tokiomis aplinkybėmis jų kontroliuojantysis akcininkas (viešoji įstaiga IFP) galėtų iš anksto atlikti kapitalo injekciją (177), kad patronuojamosios bendrovės nebūtų likviduotos. Tokiu lėšų įnašu būtų galima užtikrinti, kad būtų perimtos šių patronuojamųjų bendrovių skolos trečiosioms šalims.
(174)
Tačiau tuomet viešoji įstaiga priimtų strateginį sprendimą, o ne vykdytų savaime jai tenkančią teisinę prievolę. Be to, toks sprendimas būtų griežtai reglamentuojamas pagal valstybės pagalbos srityje taikomą teisę: jeigu ši kapitalo injekcija nebūtų pagrįsta atsižvelgiant į privataus rinkos ekonomikos investuotojo elgesį, ją iš anksto turėtų tikrinti (ir jai pritarti) Europos Komisija, gavusi Prancūzijos institucijų pranešimą.
(175)
Todėl Komisija gali daryti išvadą, kad vykdant likvidavimo procedūrą viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių kreditoriai visiškai nėra tikri dėl to, kad skolos jiems bus apmokėtos.
C. Išvada dėl valstybės garantijos netaikymo pagal privatinę teisę reglamentuojamoms viešosios įstaigos IFP patronuojamosioms bendrovėms
(176)
Remdamasi tuo, kas išdėstyta, Komisija gali daryti išvadą, kad pagal privatinę teisę reglamentuojamų grupės IFP patronuojamųjų bendrovių kreditoriai, priešingai negu viešosios įstaigos IFP kreditoriai, negauna garantijos nei dėl to, kad konkrečios skolos jiems bus grąžintos, nei dėl to, kad likvidavimo atveju šių akcinių bendrovių veikla bus tęsiama. Todėl neribota garantija, kurią dėl savo statuso gauna viešoji įstaiga IFP, šioms pagal privatinę teisę reglamentuojamoms patronuojamosioms bendrovėms nėra taikoma. Komisija išvadą grindžia tuo, kad pagal privatinę teisę reglamentuojamų viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių kreditoriams:
-
yra taikomos pagal bendrąją teisę reglamentuojamos procedūros, susijusios su įmonių reorganizavimu ir likvidavimu;
-
pagal dabartinę Prancūzijos teisę šie kreditoriai negali savaime įpareigoti patronuojamųjų bendrovių kontroliuojantįjį akcininką - viešąją įstaigą IFP (taigi ir Prancūzijos valstybę) - prisiimti atsakomybę už šių patronuojamųjų bendrovių veiksmus: pirmiausia jie turi pateikti viešosios įstaigos kaltės įrodymą, todėl prievolė prisiimti atsakomybę nėra savaiminė ir ji negali būti prilyginama garantijų mechanizmui.
(177)
Komisija pabrėžia, kad panašias išvadas ji jau padarė kitose bylose, kuriose pareiškė nuomonę, kad akcinei bendrovei, kurios 100 % kapitalo priklauso viešajai įstaigai ar pačiai valstybei, nėra taikoma neribota valstybės garantija, teikiama jos akcininkui. Dėl tiesiogiai valstybės valdomų akcinių bendrovių Komisija nuo 2003 m. laikėsi pozicijos (pareiškusi tokią nuomonę sprendime EDF (178)), kad PKVĮ pertvarkius į pagal bendrąją teisę reglamentuojamą akcinę bendrovę ir atitinkamai jai taikant su bankrotu susijusias bendrosios teisės normas, garantija, kuri įmonei taikyta iki tol, panaikinama. Ši pozicija neseniai patvirtinta į akcinę bendrovę pertvarkius Paštą (179), kurio 100 % kapitalo priklauso valstybei. Aptardama viešųjų įstaigų valdomų akcinių bendrovių klausimą, Komisija minėtame sprendime dėl bendrovės Banque Postale įsteigimo pripažino, kad dėl tokios patronuojamosios bendrovės - akcinės bendrovės, kurios visas kapitalas priklauso viešajai įstaigai (šiuo atveju Paštui, kuris tuo metu turėjo į PKVĮ statusą panašų pagal viešąją teisę reglamentuojamą statusą) - teisinio statuso savaime galima atmesti galimybę, kad šiai bendrovei teikiama neribota garantija (180).
7.1.2. VIEŠOSIOS ĮSTAIGOS IFP VEIKLOS, KURIAI TAIKOMA NERIBOTA GARANTIJA, EKONOMINIS POBŪDIS
(178)
Kaip Komisija jau nurodė ankstesniuose sprendimuose dėl viešosios įstaigos IFP (181), viešoji įstaiga IFP pagal įstatus vykdo tris užduotis:
-
atlieka mokslinius tyrimus ir vykdo technologinę plėtrą naftos ir dujų žvalgybos bei perdirbimo, taip pat naftos chemijos technologijų srityse;
-
rengia inžinierius ir techninius darbuotojus;
-
teikia su atitinkamais sektoriais susijusią informaciją ir vykdo su šiais sektoriais susijusią dokumentavimo veiklą.
(179)
Kaip primenama 31 konstatuojamojoje dalyje, Prancūzijos institucijos mano, kad viešoji įstaiga IFP yra mokslinių tyrimų įstaiga, kuriai pavesta vykdyti tris visuotinės svarbos užduotis (atlikti mokslinius tyrimus, rengti mokymus ir vykdyti dokumentavimo veiklą).
(180)
Atsižvelgdama į viešajai įstaigai IFP pavestas užduotis Komisija taip pat mano, kad ši įstaiga gali būti laikoma mokslinių tyrimų įstaiga pagal Bendrijos valstybės pagalbos moksliniams tyrimams, taikomajai veiklai ir naujovių diegimui sistemos (182) (toliau - MTTV ir naujovių diegimo sistema) 2.2 dalies d punktą: jos pagrindinis tikslas yra vykdyti veiklą, susijusią su fundamentiniais tyrimais (183), pramoniniais tyrimais (184) arba bandomąja taikomąja veikla (185), ir skleisti šios veiklos rezultatus rengiant mokymus, viešinant informaciją ar perduodant technologijas.
(181)
Pagal Teisingumo Teismo praktiką (186), užtikrinant mokslinių tyrimų įstaigos veiklos (įskaitant veiklą, kuriai taikoma neribota valstybės garantija) viešąjį finansavimą valstybės pagalba gali būti (187) suteikta, jeigu aptariama įstaiga vykdo ekonominę veiklą, t. y. veiklą, kurią vykdant tiekiamos tam tikros prekės ar teikiamos tam tikros paslaugos konkrečioje rinkoje (188), neatsižvelgiant į institucijos teisinį statusą ir finansavimo būdą.
(182)
Dėl mokslinių tyrimų įstaigų veiklos ekonominio (ar neekonominio) pobūdžio pažymėtina, kad Komisija savo sprendimuose (189) jau yra patikslinusi, kokia veikla, jos nuomone, yra ekonominė arba neekonominė.
(183)
Komisija mano, kad pagrindinė mokslinių tyrimų įstaigų veikla iš esmės yra neekonominė:
-
mokymo veikla, vykdoma siekiant parengti daugiau žmogiškųjų išteklių, kurie būtų geriau kvalifikuoti;
-
nepriklausomų MTTP vykdymas, siekiant daugiau žinių ir geresnio suvokimo, įskaitant bendrai atliekamus MTTP;
-
mokslinių tyrimų rezultatų skleidimas.
(184)
Be to, ji mano, kad technologijų perdavimas (licencijavimas, antrinių produktų kūrimas arba kitos mokslinių tyrimų įstaigos žinių valdymo formos) yra neekonominė veikla, jeigu ši veikla yra vidinio pobūdžio (190) ir visos pajamos iš šios veiklos reinvestuojamos į pagrindinę mokslinių tyrimų įstaigų veiklą.
(185)
Tačiau Komisija mano, kad moksliniai tyrimai, atliekami pagal sutartis, sudarytas su pramonės atstovais, mokslinių tyrimų įrangos nuoma ir konsultacijų teikimas (191) yra ekonominė veikla.
(186)
Šiuo atveju viešajai įstaigai IFP dėl turimo PKVĮ statuso teikiama neribota garantija yra taikoma ir neekonominei veiklai (valstybės pagalbos teisės požiūriu savaime dėl to problemų nekyla), ir dviejų rūšių ekonominei veiklai.
(187)
Dėl pirmosios rūšies ekonominės veiklos pažymėtina, kad Prancūzijos institucijos, nors ir mano (kaip nurodyta 31 konstatuojamojoje dalyje), kad viešosios įstaigos IFP veikla daugiausia yra neekonominė, 2010 m. sausio 13 d. ir liepos 16 d. raštuose pripažino, kad viešoji įstaiga IFP teikia daugiausia tokias su išskirtine patronuojamųjų bendrovių veikla nesusijusias paslaugas: nuomoja įrangą ir patalpas, parūpina darbuotojų, teikia teisines paslaugas patronuojamosioms bendrovėms ir pagal sutartis atlieka mokslinius tyrimus trečiųjų šalių bei patronuojamųjų bendrovių sąskaita. Kaip nurodyta 185 konstatuojamojoje dalyje, tokią veiklą Komisija paprastai laiko ekonomine.
(188)
Dėl antrosios rūšies ekonominės veiklos pažymėtina, kad, kaip priminta 184 konstatuojamojoje dalyje, technologijų perdavimas, pavyzdžiui, licencijavimas, antrinių produktų kūrimas arba kitos mokslinių tyrimų įstaigos žinių valdymo formos, iš esmės yra neekonominė veikla, jeigu ji yra vidinio pobūdžio ir visos pajamos iš šios veiklos reinvestuojamos į viešuosius mokslinius tyrimus. Tačiau šiuo atveju, kaip Komisija padarė išvadą Sprendime Nr. C 51/2005, dėl itin specifinių viešosios įstaigos IFP ir tam tikrų jos patronuojamųjų bendrovių, reglamentuojamų pagal privatinę teisę, santykių „ … tam tikra IFP grupės veikla nepatenka į neekonominės veiklos sritį, nes ji pavaldžiosioms bendrovėms sudaro komercinio panaudojimo galimybes“ (192). Komisija padarė išvadą, kad patronuojamosios bendrovės negali būti laikomos nuo patronuojančiosios bendrovės nepriklausomomis veiklos vykdytojomis, nes jų veikla yra viešosios įstaigos IFP plėtros strategijos dalis, viešoji įstaiga IFP vykdo ne tik teisinę, bet ir faktinę kontrolę, išimtinės sutartys rodo didelę ekonominę integraciją, o atitinkamų sektorių veiklos vykdytojai viešąją įstaigą IFP ir atitinkamas patronuojamąsias bendroves laiko viena grupe. Todėl viešosios įstaigos IFP technologijų perdavimas patronuojamosioms bendrovėms Axens, Beicip-Franlab ir Prosernat, ypač atlikus pramoninius tyrimus (193) sukurtų technologijų perdavimas, turi būti laikomas ekonomine veikla pagal konkurencijos teisę.
7.1.3. ŠIO SPRENDIMO TAIKYMO SRITIS
(189)
Remiantis šio sprendimo 7.1.1 dalimi, valstybės garantija taikoma tik viešosios įstaigos IFP tiesiogiai vykdomai veiklai, tačiau netaikoma pagal privatinę teisę reglamentuojamų jos patronuojamųjų bendrovių vykdomai veiklai.
(190)
Be to, prielaida, kad valstybės pagalba suteikta, gali būti daroma tik dėl viešosios įstaigos IFP tiesiogiai vykdomos ekonominės veiklos, kuriai taikoma valstybės garantija, jeigu taip pat vykdomos kitos SESV 107 straipsnio 1 dalyje nurodytos sąlygos.
(191)
Galiausiai iš šio sprendimo 7.1.2 dalies matyti, kad ši ekonominė veikla yra tik viešosios įstaigos IFP pagal sutartis atliekami moksliniai tyrimai, technologijų perdavimas, susijęs su išimtinėmis patronuojamųjų bendrovių Axens, Prosernat ir Beicip-Franlab veiklos sritimis, taip pat infrastruktūros nuoma, darbuotojų ir teisinių paslaugų teikimas.
7.1.4. GRUPEI IFP TEIKIAMAS ATRANKINIS PRANAŠUMAS
(192)
Siekdama išnagrinėti, ar grupė IFP galėjo gauti pranašumą dėl patronuojančiajai bendrovei - viešajai įstaigai IFP - teikiamos neribotos garantijos, susijusios su įstaigos turimu PKVĮ statusu, Komisija aptars du aspektus: pirmiausia ji išnagrinės galimą patronuojančiajai bendrovei teikiamą pranašumą (7.1.4.1 dalis), paskui - pranašumą, kuriuo gali naudotis jos patronuojamosios bendrovės (7.1.4.2 dalis).
7.1.4.1. Viešajai įstaigai IFP teikiamas pranašumas
(193)
Sprendime pradėti procedūrą pagal Pranešimo dėl garantijų 2.1.3 punktą Komisija nurodė, kad, jos nuomone, viešajai įstaigai IFP dėl turimo PKVĮ statuso galėtų būti teikiamas pranašumas, daugiausia dėl palankesnių negu finansų rinkose finansavimo sąlygų (194); pranašumas galėtų būti teikiamas dėl to, kad pagal viešąją teisę reglamentuojamiems juridiniams asmenims netaikoma bendrojoje teisėje nustatyta teisminio reorganizavimo ir likvidavimo procedūra. Be to, Komisija pažymėjo, kad, jeigu viešoji įstaiga nevykdytų įsipareigojimų, valstybės garantija būtų taikoma visoms viešosios įstaigos IFP skoloms, kurios, kaip nurodyta Sprendimo pradėti procedūrą 71 konstatuojamojoje dalyje, „gali būti ne tik finansinės, bet ir komercinės ar kitokio pobūdžio“, ypač skolos tiekėjams (kurių sąskaitos faktūros neapmokėtos) arba klientams (kuriems nesuteiktos paslaugos).
(194)
Todėl išsamiai išnagrinėjusi aptariamą priemonę Komisija mano, kad vertinti, ar viešajai įstaigai IFP galėjo būti suteiktas pranašumas, reikėtų atsižvelgiant į jos santykius su A) bankais ir finansų įstaigomis, B) tiekėjais ir C) klientais.
A. Pranašumas palaikant ryšius su bankais ir finansų įstaigomis neteikiamas
(195)
Sprendime pradėti procedūrą Komisija, nors ir pripažįsta, kad nepriklausoma kredito reitingų agentūra nenustato viešosios įstaigos IFP finansinių reitingų (195), pažymi, kad teikdami finansavimą viešajai įstaigai IFP kreditoriai neišvengiamai vertina įsipareigojimų neįvykdymo riziką (196). Atsižvelgdama į tai, kad viešoji įstaiga IFP „prašo paskolų kredito rinkoje savo skolai finansuoti“, Komisija nurodo, jog pirminio tyrimo etapu ji negali atmesti galimybės, kad viešoji įstaiga IFP gali gauti ekonominę naudą, nes atlikdami vertinimą finansų rinkų dalyviai atsižvelgia į valstybės, kaip paskutinio garanto laiduojant viešosios įstaigos IFP skolas, vaidmenį.
(196)
Atlikusi išsamų tyrimą Komisija pažymi Prancūzijos pateiktą informaciją, nurodytą 64 aukščiau konstatuojamojoje dalyje ir apibendrintą šioje konstatuojamojoje dalyje pateiktoje 1 lentelėje (kurioje santrumpa „tūkst. EUR“ reiškia „tūkstančiai eurų“).
1 lentelė.
2005-2010 m. viešosios įstaigos IFP skolos
Įstaiga
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Tūkst. EUR
Tūkst. EUR
Tūkst. EUR
Tūkst. EUR
Tūkst. EUR
Tūkst. EUR
Kredito įstaigų suteiktos paskolos ir skolos joms (197)
Trumpesni negu vienų metų terminai (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Ilgesni negu vienų metų terminai
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) Įskaitant įprastą bankų finansavimą ir bankų kreditorių likučius.
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Paskolų ir skolų, dėl kurių kredito įstaigose prisiimti įsipareigojimai, palūkanų normos
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Palūkanų norma ir marža
Palūkanų norma ir marža
Palūkanų norma ir marža
Palūkanų norma ir marža
Palūkanų norma ir marža
Palūkanų norma ir marža
Vidutinės ir ilgalaikės paskolos
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Bankų finansavimas ir trumpalaikio kredito linijos
[pirmas bankas] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[antras bankas] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[trečias bankas] (198)
EONIA + […] (197)
[ketvirtas bankas] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
Iš šių duomenų matyti, kad viešoji įstaiga IFP paskolos, kurios terminas ilgesnis negu vieni metai, kredito įstaigų neprašė nuo tada, kai buvo pakeistas jos statusas, t. y. 2006-2009 m. (šių metų duomenys pateikiami). Tuo pačiu laikotarpiu po statuso pakeitimo paskolą, kurios terminas trumpesnis negu vieni metai, viešoji įstaiga IFP ėmė tik kartą 2009 m.; šios paskolos suma buvo nedidelė - […] (*) EUR. Be to, pažymėtina, kad tuomet [trečio banko] (**) taikyta palūkanų norma (EONIA + […] (*) %) buvo […] (*) baziniais punktais didesnė (be to, visos sąlygos buvo vienodos) negu palūkanų norma, dėl kurios viešoji įstaiga IFP 2005 m. susitarė su [pirmu banku] (**) (EONIA + […] (*) %), kai ji dar buvo pagal privatinę teisę reglamentuojamas juridinis asmuo, todėl dar negavo valstybės garantijos, kuri šiuo metu jai teikiama dėl viešosios įstaigos statuso.
(198)
Dėl 2010 m. Prancūzijos institucijos patikslino, kad viešoji įstaiga IFP gavo keturis […] (*) EUR kredito linijų pasiūlymus; vienų metų palūkanų norma buvo nevienoda: nuo EONIA + […] (*) % [ketvirtame banke] (**) (ir […] (*) % įsipareigojimo mokestis, t. y. […] (*) EUR) ar [penktame banke] (**) (ir […] (*) % įsipareigojimo mokestis, t. y. […] (*) EUR) iki EONIA + […] (*) % [trečiame banke] (**) (ir […] (*) % įsipareigojimo mokestis, t. y. […] (*) EUR) ar [pirmame banke] (**) (ir […] (*) % įsipareigojimo mokestis, t. y. […] (*) EUR). Viešoji įstaiga IFP taip pat gavo kitą [trečio banko] (**) „paskutinės minutės“ pasiūlymą (jo sąlygos priklauso nuo skolinimosi trukmės pasirinkimo), pagal kurį palūkanų norma lygi EURIBOR + […] (*) %. Komisija pažymi, kad šios palūkanų normos atitinka tas normas, dėl kurių viešoji įstaiga IFP buvo susitarusi prieš 2006 m. pakeičiant jos statusą, kai ji dar buvo pagal privatinę teisę reglamentuojamas juridinis asmuo, kuriam netaikoma valstybės garantija.
(199)
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija pripažįsta, kad nuo tada, kai pakeistas viešosios įstaigos IFP statusas, iki 2010 m. ši įstaiga, palaikydama ryšius su bankais ir finansų įstaigomis, faktinio ekonominio pranašumo dėl turimo PKVĮ statuso negavo. Kitaip tariant, akivaizdu, kad su palankesnėmis paskolų palūkanų normomis negu tos, kurios taikomos rinkos sąlygomis, susijęs pranašumas, kurį įmonė galėjo gauti dėl neribotos garantijos, minėtu laikotarpiu nebuvo gautas.
(200)
Be abejo, tokia išvada daroma tik dėl praėjusio laikotarpio, nes Komisija negali numatyti būsimo rinkos subjektų elgesio ar to, kaip keisis jų požiūris į valstybės garantijos poveikį viešosios įstaigos IFP įsipareigojimų neįvykdymo rizikai. Todėl reikėtų, kad metinėse ataskaitose, kurias Prancūzijos institucijų ateityje bus prašoma pateikti Komisijai, Prancūzijos institucijos pateiktų informaciją apie viešosios įstaigos IFP skolų dydį bei skolinimosi sąlygas ir įrodymą, kad šios paskolos atitinka rinkos sąlygas, arba nurodytų bendrąjį atitinkamos pagalbos ekvivalentą, didžiausias garantijos poveikio sumas apskaičiuodamos pagal metodiką, panašią į apibūdintąją 300 konstatuojamojoje dalyje pateiktoje 6 lentelėje.
(201)
Galiausiai Komisija atsižvelgia į Prancūzijos institucijų pasiūlymą, kuriuo siekiama dėl kiekvienos operacijos į finansavimo sutartį įtraukti tokią rašytinę nuostatą (taikomą visoms sutartyje minimoms priemonėms):
„Emisijai, programai arba paskolai netaikoma jokia bet kokio pobūdžio tiesioginė ar netiesioginė valstybės garantija. Nemokumo atveju valstybė nėra įpareigota perimti finansinius viešosios įstaigos IFP įsipareigojimus, kad skola būtų sumokėta.“
(202)
Šiomis aplinkybėmis prisiėmus tokį įsipareigojimą, taikomą kartu su visais kitais Prancūzijos įsipareigojimais, net jei ir nebus galima garantijos taikymo klausimo išspręsti remiantis vien šiuo įsipareigojimu, prireikus bus galima taikyti prisiimtos rizikos išimtį ir labai sumažinti galimą neigiamą garantijos poveikį.
B. Pranašumas palaikant ryšius su tiekėjais
(203)
Dėl tiekėjų pažymėtina, kad, priešingai negu nurodo Prancūzijos institucijos (žr. 65 konstatuojamąją dalį), neužtenka remiantis Europos Sąjungos teise ar nacionaline teise viešajai įstaigai IFP taikyti prievolę rengti konkursus, kad būtų atmesta bet kokio pranašumo dėl PKVĮ statuso galimybė: kiekvienas viešojo pirkimo konkurse dalyvaujantis kandidatas (tiekėjas) gali iš anksto numatyti, kad viešoji įstaiga IFP negali bankrutuoti. Todėl aptariant viešojo pirkimo klausimą reikėtų atskirti, kodėl kaina mažesnė: dėl didesnio veiksmingumo, kurį galima užtikrinti konkurso dalyviams konkuruojant tarpusavyje (kaip Komisija nurodė Prancūzijos institucijų minėtoje ataskaitoje, tokia mažesnė kaina duoda tikrą „socialinę naudą“), ar dėl to, kad sutarties šalys įstaigos įsipareigojimų neįvykdymo riziką vertina palankiau, nes žino, kad dėl turimo viešosios įstaigos statuso ji apsaugota nuo teisminio likvidavimo rizikos. Nors abu veiksniai rodo pastangas sumažinti su viešuoju tiekimu susijusias kainas, jie iš esmės yra skirtingo pobūdžio, todėl Komisija negali antrojo veiksnio poveikio priskirti pirmajam veiksniui.
(204)
Norėdama įvertinti kainų mažėjimą, susijusį su tuo, kad PKVĮ įsipareigojimų neįvykdymo riziką jos tiekėjai vertina palankiau, Komisija ketina aptarti lygiavertės rizikos garantijos taikymo sąnaudas. Jei nebūtų valstybės garantijos, viešosios įstaigos IFP tiekėjas, norėdamas gauti panašią garantiją (t. y. visiškai apsidrausti nuo sutarties šalies įsipareigojimų neįvykdymo rizikos), galėtų prašyti specialios kredito ar draudimo įstaigos paslaugų. Prisiimti įsipareigojimų neįvykdymo riziką paprastai siūlo specialios faktoringo bendrovės (199).
(205)
Komisija pažymi, kad tokios faktoringo paslaugos mokestį sudaro:
a)
finansavimo mokestis (arba mokėtinos palūkanos), apskaičiuotas pagal principą prorata temporis siekiant padengti iš anksto tiekėjui suteiktą avansą; šis mokestis visų pirma priklauso nuo perleidžiant skolas galiojančios palūkanų normos;
b)
pats faktoringo mokestis, kurį sudaro (200) 0,7-2,5 % pavestos apyvartos (vidutinė norma - 1,5 %), skaičiuojamas nuo perduotų skolų sumos ir yra skirtas apskaitos tvarkymo, skolų išieškojimo ir įvykdymą užtikrinančių užstatų teikimo paslaugoms apmokėti.
(206)
2010 m. lapkričio 26 d. rašte Prancūzijos institucijos nurodė, kad, jų nuomone, Komisija faktoringo taikymą vertina remdamasi klaidingu priežasčių, dėl kurių įmonė gali prašyti teikti tokios rūšies paslaugas, vertinimu. Nors Prancūzijos institucijos pripažįsta, kad faktoringo bendrovės gali teikti tris paslaugas: mokėti avansą, išieškoti skolas ir užtikrinti skolų apmokėjimą, bet patikslina, kad šias paslaugas jos gali teikti visas kartu arba atskirai. Remdamosi 2009 m. Prancūzijos banko atliktu tyrimu (201) jos priduria, kad iš šių įvairių paslaugų svarbiausia tarpininkų siūloma paslauga tampa valdymas pagal įgaliojimą (t. y. finansavimo operacija nevykdant skolų išieškojimo), todėl kreipiantis dėl faktoringo paslaugų vis dažniau prašoma vykdyti tik paprastą tiekėjo finansavimo operaciją. Komisija į šią pastabą atsižvelgia.
(207)
Be to, Prancūzijos institucijos nurodė mokėjimų, kuriuos viešoji įstaiga IFP tarpininkams atliko nuo 2004 m. (atsiskaitydama už teikiamas paslaugas, būtinas vykdant ekonominę ir neekonominę veiklą), sumas (202).
2 lentelė.
Faktoringo paslaugos, kuriomis 2004-2010 m. naudojosi viešosios įstaigos IFP tiekėjai
Metai
Tiekėjų skaičius
Mokėjimai tarpininkams
(eurais)
Sąskaitų faktūrų skaičius
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Visas laikotarpis
(2004-2010 m.)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Prancūzijos institucijos pažymi, kad nuo tada, kai 2006 m. pakeistas viešosios įstaigos IFP statusas, ši įstaiga tarpininkams atliko daugiau mokėjimų. Todėl jos daro išvadą, kad remiantis šiuo pokyčiu Komisijos argumentai dėl trečiųjų šalių nuomonės apie PKVĮ įsipareigojimų neįvykdymo riziką netenka pagrindo. Jos mano, kad, jeigu valstybė nuo 2006 m. viešajai įstaigai IFP būtų teikusi įsipareigojimų neįvykdymo rizikos garantiją, nuo tada tarpininkų paslaugomis turėtų būti naudojamasi rečiau arba visiškai nebesinaudojama.
(209)
Kadangi, kaip Prancūzijos institucijos pačios nurodo 206 konstatuojamojoje dalyje, naudojimasis faktoringo paslaugomis vis daugiau susijęs su poreikiu gauti avansinius mokėjimus (daugiau naudojamasi valdymo pagal įgaliojimą paslauga) ir vis mažiau - su neapmokėjimo rizikos prisiėmimu (mažiau teikiama išieškojimo, finansavimo ir skolų grąžinimo užtikrinimo paslaugų) ir kadangi viešosios įstaigos IFP apskaitoje faktoringo paslaugų, kuriomis naudojasi jos tiekėjai, negalima atskirti pagal paslaugos rūšį, Komisija mano priešingai - kad remiantis nustatytu viešosios įstaigos IFP pokyčiu Komisijos argumentų paneigti negalima ir juo labiau negalima įrodyti, kad viešosios įstaigos IFP tiekėjai padarė išvadą, jog pakeitus šios įstaigos statusą jos įsipareigojimų neįvykdymo rizika padidėjo.
(210)
Komisija pripažįsta, kad ji negali tiksliai apskaičiuoti priemokos, reikalingos siekiant suteikti tiekėjams viešosios įstaigos IFP įsipareigojimų neįvykdymo rizikos garantiją, jeigu šiai įstaigai jau nebūtų taikoma valstybės garantija, sumos. Tačiau Komisija pažymi, jog atsižvelgiant į tai, kad 205.b) punkte nurodytas faktoringo mokestis iš tikrųjų apima tris atskiras paslaugas (skolų išieškojimą, finansavimą ir neapmokėjimo rizikos garantiją), nurodyta didžiausia 2,5 % garantuojamos apyvartos suma bet kokiu atveju yra priemokos, reikalingos siekiant suteikti vien įsipareigojimų neįvykdymo rizikos garantiją, viršutinė riba.
(211)
Bet kokiu atveju Prancūzijos institucijoms suteikiama galimybė pranešti apie tikslesnę metodiką, taikomą siekiant įvertinti viešajai įstaigai dėl garantijos suteiktą pranašumą palaikant ryšius su tiekėjais. Dėl šios metodikos, kuri bus pagrįsta ekonominiu vertinimu, pagal rungimosi principą apsvarstytu vykstant tyrimui, Komisija prireikus galės priimti teigiamą sprendimą, ir Prancūzija šią metodiką galės taikyti siekdama įgyvendinti šio sprendimo nuostatose nurodytas prievoles teikti informaciją.
(212)
Dėl aptariamų sumų Prancūzijos institucijos 2010 m. lapkričio 26 d. rašte nurodė, kad šių prekių ir paslaugų įsigijimo sąnaudos tiesiogiai įtrauktos į kuo geresnio darbuotojų, vykdančių su minėtų prekių ir paslaugų įsigijimu susijusią veiklą, panaudojimo sąnaudas (204). Be to, nepatiriama jokių didelių į sąskaitas faktūras įtraukiamų išlaidų, susijusių su komandiruotais darbuotojais ir patalpomis, nes visos atitinkamos sąnaudos jau yra įtrauktos į įstaigos veiklos organizavimo sąnaudas.
(213)
Galiausiai, Prancūzijos institucijų teigimu, vidutinė metinė prekių ir paslaugų, įsigyjamų vien ekonominei veiklai vykdyti, suma sudaro tik nedidelę vidutinės metinės viešosios įstaigos IFP apyvartos dalį (205). Dėl pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų pažymėtina, kad pagal informaciją, viešosios įstaigos IFP sukauptą remiantis analitinės apskaitos sistema, vidutinė metinė prekių ir paslaugų, kurias viešoji įstaiga IFP įsigijo paslaugoms teikti 2006-2009 m., suma yra […] (*) EUR per metus.
(214)
Komisija mano, kad vykdydama ekonominę veiklą viešoji įstaiga IFP naudojosi faktiniu ekonominiu pranašumu - tiekėjai jai taikė mažesnes kainas ir palankiau vertino įmonės įsipareigojimų neįvykdymo riziką. Komisija negali nustatyti tikslios dėl šio pranašumo gautos sumos, tačiau mano, kad bet kokiu atveju atitinkamu laikotarpiu (2006-2009 m.) ji negali viršyti vidutiniškai […] (*) EUR per metus (206).
(215)
Galiausiai Komisija pažymi, kad toks pranašumas viešajai įstaigai IFP palaikant ryšius su tiekėjais yra atrankinis, nes jos konkurentai, kuriems taikomos pagal bendrąją teisę reglamentuojamos teisminės reorganizavimo ir likvidavimo procedūros, negauna panašios valstybės garantijos, neatsiejamos nuo viešosios įstaigos IFP turimo viešosios įstaigos statuso.
C. Pranašumas palaikant ryšius su klientais
(216)
Aptardama viešosios įstaigos IFP teikiamas mokslinių tyrimų paslaugas Komisija atsižvelgia į bendrovės UOP Limited pastabas: ši bendrovė nurodo, kad perleidžiant technologijas (ši veiklos sritis rizikinga jau vien savo pobūdžiu) jas įsigyjantys subjektai ypač daug dėmesio skiria garantijoms, kurias paslaugų teikėjai gali jiems suteikti ir sutartinės, ir deliktinės atsakomybės taikymo srityje.
(217)
Tačiau dėl deliktinės atsakomybės Prancūzijos institucijos 2010 m. sausio 13 d. rašte nurodė, kad bendrojoje teisėje nustatyta tvarka (Civilinio kodekso 1382 straipsnyje, ypač kalbant apie deliktinės atsakomybės taikymo tvarką (207)) pagal privatinę teisę reglamentuojamoms bendrovėms ir viešosioms įstaigoms Prancūzijoje taikoma nevienodai. Jos pridūrė, kad viešosios įstaigos IFP veiklos pobūdis yra ypatingas, nes vykdant šią veiklą naudojami laboratoriniai įrankiai ir degūs, sprogūs ar nuodingi produktai, dėl kurių gali kilti didelė „pramoninė“ rizika, kaip paprastai ją suvokia draudikai (208). Todėl viešoji įstaiga IFP pasirašė įvairias draudimo sutartis, kad apsidraustų ne tik nuo įprastos rizikos (civilinė atsakomybė), bet ir nuo specifinės rizikos, pavyzdžiui, su jonizuojančiosios spinduliuotės šaltiniais ar prie šulinių esančių mechaninių įrenginių gedimu susijusios rizikos. Viešosios įstaigos IFP draudimo sutartyje civilinės atsakomybės draudimas apima keturių rūšių riziką, susijusią su veiklos civiline atsakomybe, civiline atsakomybe po prekės pristatymo, profesine civiline atsakomybe ir žala aplinkai.
(218)
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad viešoji įstaiga IFP, prisiimdama riziką nelaimės atveju taikyti dėl PKVĮ statuso gaunamą garantiją, savo deliktinės atsakomybės jokiu būdu neperdavė valstybei, bet, priešingai, rinkoje pasirašė būtinas draudimo sutartis, kad apdraustų šią riziką.
(219)
Dėl sutartinės atsakomybės pažymėtina, kad iš Prancūzijos institucijų informacijos, pateiktos atsakant į bendrovės UOP Limited pastabas, ypač iš 91 konstatuojamojoje dalyje pateiktos informacijos, matyti, kad teikiant paslaugas viešoji įstaiga IFP atsako savo klientams (patronuojamosioms bendrovėms ar trečiosioms šalims) „tik už […] (*) % faktiškai surinkto mokesčio - atsižvelgiant į konkretų atvejį gali atsakyti už mokestį iki […] (*) % viršutinės ribos“, taigi jei klientas mano, kad viešosios įstaigos IFP atliktas darbas turi trūkumų, ši įstaiga jokiu būdu negali būti verčiama darbus iš naujo atlikti neribotą laiką. Be to, Komisija pažymi Prancūzijos institucijų pastabą, kad dėl principo, pagal kurį atsakomybė netaikoma bendrai, sutarties šalis, siekdama gauti dėl sutartinių santykių patirtos žalos kompensaciją, negali remtis deliktine atsakomybe (209).
(220)
Tačiau dėl viešajai įstaigai IFP valstybės teikiamos garantijos šios įstaigos klientai yra tikri, kad jai niekada nebus taikoma teisminio likvidavimo procedūra, todėl ji visada galės vykdyti sutartinius įsipareigojimus arba, jeigu jų nevykdytų, dėl šio nevykdymo klientams bus sumokėta kompensacija.
(221)
Remdamasi 204 ir tolesnėse konstatuojamosiose dalyse išdėstytais argumentais dėl ryšių su tiekėjais Komisija mano, kad jei nebūtų valstybės garantijos, norėdamas gauti tokią pat apsaugą klientas turėtų susitarti su finansų tarpininku (pavyzdžiui, banku ar draudimo bendrove) dėl įvykdymą užtikrinančio užstato (angl. performance bond), kad būtų tikras, jog su viešąja įstaiga IFP jį siejanti sutartis bus įgyvendinta. Tokios apsaugos tikslas - suteikti šiam klientui garantiją, kad dėl sutarties nevykdymo (visos sutarties ar jos dalies) patyręs žalą jis gaus finansinę kompensaciją.
(222)
Šiuo klausimu Komisija pažymi, jog, kaip nurodyta 66 konstatuojamojoje dalyje, Prancūzija ne be tam tikrų išlygų pripažįsta, kad „nesudarant susitarimų dėl įvykdymą užtikrinančių užstatų, vien dėl numanomo poveikio viešajai įstaigai IFP, kuris gali būti nustatytas, patiriama mažiau išlaidų“. Todėl nepaaiškindamos išsamiau Prancūzijos institucijos daro išvadą, kad atsižvelgiant į „sumas, kurių paprastai reikalauja bankai ir draudimo bendrovės, kad būtų teikiamos šios rūšies paslaugos, akivaizdu, kad tokių išlaidų suma yra nedidelė.“
(223)
Pirmiausia Komisija pažymi, kad apskaičiuojant su įvykdymą užtikrinančiu užstatu susijusias sąnaudas atsižvelgiama į įvairius veiksnius, kaip antai sutarties rūšį, garantuojamą sumą, samdomus darbuotojus, finansinę padėtį, įsipareigojimų neįvykdymo riziką, įmonės, kurios teikiamos paslaugos garantuojamos, nuostolingumą, ir kitus grynai finansinius veiksnius, pavyzdžiui, darbo užmokesčius ar tarpininkų komisinius. Remdamasi vieša informacija (210) Komisija mano, kad paprastai taikoma 1-5 % garantuojamos apyvartos norma.
(224)
Profesionalūs tarpininkai garantijos tarifus nustato remdamiesi statistiniais metodais, kurie gali būti pritaikyti pagal rizikos rūšį, taigi a priori negalima nustatyti įvykdymą užtikrinančiam užstatui taikomos vienodo dydžio normos. Galutinė užstato kaina in fine priklauso nuo numatomos galimų nuostolių sumos ir nuo tikimybės patirti šiuos nuostolius. Todėl nors tam tikruose sektoriuose (pavyzdžiui, civilinės inžinerijos ir statybos pramonės arba tarptautinės prekybos sektoriuose) gali būti siūlomas „visišką įgyvendinimą“ užtikrinantis užstatas, neatrodo, kad teikiant pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų paslaugas būtų įmanoma suteikti didesnę garantiją negu „didžiausių pastangų“ garantija, nes MTTP sritis rizikinga vien savo pobūdžiu - mokslinius tyrimus užsakantis atlikti subjektas visiškai nėra tikras, ar bus pasiekti laukiami rezultatai. Šiuo klausimu Komisija pažymi, kad pagal sutartis viešosios įstaigos IFP klientams, įskaitant jos patronuojamąsias bendroves, garantuojama suma yra ne didesnė negu vieną kartą atliktų mokslinių tyrimų kaina.
(225)
Komisija pripažįsta, kad ji negali tiksliai įvertinti priemokos, reikalingos siekiant suteikti klientams (taip pat patronuojamosioms bendrovėms) viešosios įstaigos IFP „didžiausių pastangų“ garantiją, susijusią su mokslinių tyrimų paslaugų teikimu, sumos. Šiuo klausimu Prancūzijos institucijos 2010 m. lapkričio 26 d. rašte nurodė, kad informacijos apie priemokų, kurių rinkos dalyviai prašo norėdami suteikti su MTTP sritimi susijusios konkrečios rizikos garantiją, dydžius taip pat neturi. Tačiau Komisija mano, kad priemoka, kurios rinkos dalyviai prašytų siekdami suteikti tokios rizikos garantiją (tik su moksliniais tyrimais susijusių „didžiausių pastangų“ rizikos, kuri atitinkamai yra mažesnė negu su sutarties „visišku įgyvendinimu“ susijusi rizika, garantiją), logiškai turėtų būti mažesnė negu 223 konstatuojamojoje dalyje nurodyti didžiausi įverčiai. Todėl Komisija mano, kad bet kokiu atveju priemokos, reikalingos siekiant suteikti tokios rizikos garantiją, viršutinė riba yra ne didesnė negu 5 % apyvartos, gautos teikiant garantuojamą paslaugą.
(226)
Dėl ekonominės veiklos, kuriai gali būti teikiama tokia garantija, sumos Komisija primena, kad ši veikla yra dviejų rūšių: 1) infrastruktūros nuoma, mokslinius tyrimus atliekančių darbuotojų teikimas, teisinių paslaugų teikimas ir viešosios įstaigos IFP pagal sutartis atliekami moksliniai tyrimai (tiek trečiųjų šalių, tiek patronuojamųjų bendrovių sąskaita), 2) viešosios įstaigos IFP technologijų perdavimas patronuojamosioms bendrovėms išskirtinėse bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse. Komisija jau nurodė, kad visa viešosios įstaigos IFP veikla, vykdoma išskirtinėje patronuojamosios bendrovės Beicip-Franlab veiklos srityje (211), yra finansuojama iš pajamų, gautų konsultacijų naftos telkinių eksploatavimo klausimais ir naftos eksploatavimo programinės įrangos kūrimo rinkose. Sprendime Nr. C 51/2005 Komisija nustatė, kad grupės viduje viešoji įstaiga IFP viešojo finansavimo lėšų patronuojamajai bendrovei Beicip-Franlab neperveda, nes abi įstaigos komercinius santykius palaiko įprastomis rinkos sąlygomis. Kadangi bendrovės Beicip-Franlab viešajai įstaigai IFP mokamo užmokesčio „visiškai“ užtenka (212) šios įstaigos darbų, atliekamų išskirtinėje patronuojamosios bendrovės veiklos srityje, sąnaudoms padengti, Komisija gali daryti išvadą, kad atsižvelgiant į taikomus tarifus bendrovė Beicip-Franlab bet kokiu atveju jau kompensuoja galimą papildomą valstybės garantijos poveikį viešosios įstaigos IFP patiriamoms mokslinių tyrimų sąnaudoms. Šiomis sąlygomis valstybės garantiją taikant patronuojamosios bendrovės ir jos patronuojančiosios bendrovės komerciniams santykiams konkurencinis pranašumas nėra teikiamas viešajai įstaigai IFP vykdant veiklą išskirtinėse patronuojamosios bendrovės Beicip-Franlab mokslinių tyrimų srityse. Todėl valstybės garantija, kuri gali būti teikiama šiai veiklai, nėra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
(227)
Dėl pirmosios rūšies veiklos, kurią viešoji įstaiga IFP vykdo tiek trečiųjų šalių, tiek patronuojamųjų bendrovių sąskaita, pažymėtina, kad Prancūzijos institucijos 2010 m. lapkričio 26 d. rašte nurodė ekonominės veiklos, kurią viešoji įstaiga IFP vykdė 2006-2009 m., sumą. Iš šios informacijos matyti, kad vidutinė metinė mokslinių tyrimų paslaugų suma šiuo laikotarpiu yra […] (*) EUR; iš šios sumos […] (*) EUR gauta mokslinius tyrimus atliekant trečiųjų šalių sąskaita ir […] (*) EUR - patronuojamųjų bendrovių sąskaita.
(228)
Be to, Prancūzijos institucijos pateikė duomenis, susijusius su tuo pačiu laikotarpiu viešosios įstaigos IFP patronuojamosioms bendrovėms suteiktomis administracinėmis paslaugomis. Iš šios informacijos matyti, kad nuo 2006 m. viešoji įstaiga IFP į patronuojamosioms bendrovėms išrašytas sąskaitas faktūras įtraukė šias vidutines metines sumas: […] (*) EUR su komandiruotais darbuotojais susijusių sąnaudų ir […] (*) EUR išlaidų patalpų nuomai ir papildomoms paslaugoms (213).
(229)
Dėl antrosios rūšies veiklos (t. y. viešosios įstaigos IFP technologijų perdavimo patronuojamosioms bendrovėms išskirtinėse bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse) pirmiausia reikėtų pažymėti, kad Sprendime Nr. C 51/2005 jau buvo nurodytos 2006 m. veiklos sumos:
a)
išskirtinėje bendrovės Axens veiklos srityje viešoji įstaiga IFP parengė […] (*) EUR kainavusias techninių galimybių studijas, rengiamas prieš atliekant pramoninius tyrimus, ir atliko […] (*) EUR kainavusius pramoninius tyrimus; bendra ekonominės veiklos suma yra […] (*) EUR;
b)
išskirtinėje bendrovės Prosernat veiklos srityje viešoji įstaiga IFP parengė […] (*) EUR kainavusias techninių galimybių studijas ir atliko […] (*) EUR kainavusius pramoninius tyrimus; bendra ekonominės veiklos suma yra […] (*) EUR;
c)
taigi išskirtinėse patronuojamųjų bendrovių veiklos srityse viešoji įstaiga IFP mokslinių tyrimų paslaugų iš viso suteikė už 56,4 mln. EUR (parengė 7,4 mln. EUR kainavusias techninių galimybių studijas ir atliko 49,0 mln. EUR kainavusius pramoninius tyrimus), o jos nuosavų išteklių suma buvo tik […] (*) EUR, todėl Komisija pareiškė nuomonę, kad šiai mokslinių tyrimų veiklai iš viešųjų lėšų skirta 11,3 mln. EUR subsidijų (taigi pagalbos intensyvumas (214) yra 20 %).
(230)
Dėl vėlesnių metų pažymėtina, kad pagal Sprendimo Nr. C 51/2005 5 straipsnio 1 dalį, kol baigsis išimtinių sutarčių galiojimo terminas, Prancūzija privalo „Komisijai pateikti išsamią metinę ataskaitą apie IFP grupės vykdomus projektus bendrovių Axens ir Prosernat išskirtinėse veiklos srityse“. Pagal šiose metinėse ataskaitose pateikiamą informaciją galima tiksliai apskaičiuoti metinę mokslinių tyrimų paslaugų, kurias viešoji įstaiga IFP suteikė patronuojamųjų bendrovių sąskaita išskirtinėse jų veiklos srityse, sumą.
(231)
Šiuo metu Prancūzija Komisijai yra pateikusi 2007, 2008 ir 2009 m. metines ataskaitas. Kadangi apskaitos duomenims sutvarkyti reikia laiko, 2010 m. ataskaita bus pateikta 2011 m.
(232)
Ekonominė veikla, 2007-2009 m. vykdyta išskirtinėse bendrovės Axens veiklos srityse, apibendrinama šioje konstatuojamojoje dalyje pateiktoje 3 lentelėje (tūkstančiais eurų).
3 lentelė.
2007-2009 m. viešosios įstaigos IFP išskirtinėse bendrovės Axens veiklos srityse vykdyta veikla
(tūkstančiais eurų)
Iš viso
Bendros išlaidos
Bendri nuosavi ištekliai
Valstybės ištekliai (+) arba pelnas (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Taigi iš ekonominės veiklos, kurią viešoji įstaiga IFP vykdė teikdama mokslinių tyrimų paslaugas išskirtinėse bendrovės Axens veiklos srityse, 2007 m. gauta […] (*) EUR, 2008 m. - […] (*) EUR, o 2009 m. - […] (*) EUR; ši veikla panaši į Sprendime Nr. C 51/2005 Komisija minėtą 2006 m. veiklą (iš jos gauta […] (*) EUR).
(234)
Ekonominė veikla, 2007-2009 m. vykdyta išskirtinėse bendrovės Prosernat veiklos srityse, apibendrinama šioje konstatuojamojoje dalyje pateiktoje 4 lentelėje (tūkstančiais eurų).
4 lentelė.
2007-2009 m. viešosios įstaigos IFP išskirtinėse bendrovės Prosernat veiklos srityse vykdyta veikla
(tūkstančiais eurų)
Iš viso
Bendros išlaidos
Bendri nuosavi ištekliai
Valstybės ištekliai (+) arba pelnas (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Taigi iš ekonominės veiklos, kurią viešoji įstaiga IFP vykdė teikdama mokslinių tyrimų paslaugas išskirtinėse bendrovės Prosernat veiklos srityse, 2007 m. gauta […] (*) EUR, 2008 m. - […] (*) EUR, o 2009 m. - […] (*) EUR; ši veikla panaši į Sprendime Nr. C 51/2005 Komisija nurodytą 2006 m. veiklą (iš jos gauta […] (*) EUR).
(236)
Remdamasi tuo, kas išdėstyta, Komisija mano, kad vykdydama ekonominę veiklą viešoji įstaiga IFP naudojosi faktiniu ekonominiu pranašumu: nebuvo mokamos priemokos, susijusios su įvykdymą užtikrinančiu užstatu, bent jau su „didžiausių pastangų“ garantija, kuriuos vykdydama mokslinių tyrimų veiklą įstaiga galėjo teikti savo klientams, taip pat patronuojamosios bendrovėms Axens ir Prosernat išskirtinėse jų veiklos srityse. Dėl garantuojamos rizikos ypatumų Komisija negali nustatyti tikslios su šiuo pranašumu susijusios sumos, tačiau mano, kad bet kokiu atveju vertinant kiekvieną paslaugą ir kiekvienus metus ji negali viršyti sumų, nurodytų šioje konstatuojamojoje dalyje pateiktoje 5 lentelėje (kurioje santrumpa „EUR“ reiškia eurus, o santrumpa „mln. EUR“ - milijonus eurų).
5 lentelė.
Ekonominio pranašumo, kurį 2006-2009 m. viešoji įstaiga IFP dėl neribotos garantijos gavo palaikydama ryšius su klientais, viršutinės ribos
2006
2007
2008
2009
Mokslinių tyrimų paslaugos (ne išskirtinėse patronuojamųjų bendrovių veiklos srityse)
AP
(mln. EUR)
Viršutinė riba (215)
(garantinio draudimo įmoka)
AP
(mln. EUR)
Viršutinė riba
(garantinio draudimo įmoka)
AP
(mln. EUR)
Viršutinė riba
(garantinio draudimo įmoka)
AP
(mln. EUR)
Viršutinė riba
(garantinio draudimo įmoka)
Teikiamos patronuojamųjų bendrovių sąskaita
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Teikiamos trečiųjų šalių sąskaita
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Administracinės paslaugos
Sąskaitose faktūrose nurodytos sąnaudos, susijusios su komandiruotais darbuotojais
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Sąskaitose faktūrose nurodytos išlaidos, susijusios su adresais
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Paslaugos išskirtinėje bendrovės Axens veiklos srityje
[…] (*)
[…] (*) mln. EUR
[…] (*)
[…] (*) mln. EUR
[…] (*)
[…] (*) mln. EUR
[…] (*)
[…] (*) mln. EUR
Paslaugos išskirtinėje bendrovės Prosernat veiklos srityje
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Bendra su patronuojamosiomis bendrovėmis susijusi suma
[…] (*)
[…] (*) mln. EUR
[…] (*)
[…] (*) mln. EUR
[…] (*)
[…] (*) mln. EUR
[…] (*)
[…] (*) mln. EUR
Bendra su trečiosiomis šalimis susijusi suma
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
Bet kokiu atveju Prancūzijos institucijoms suteikiama galimybė pranešti apie tikslesnę metodiką, taikomą siekiant įvertinti viešajai įstaigai dėl garantijos suteiktą pranašumą palaikant ryšius su klientais. Dėl šios metodikos, kuri bus pagrįsta ekonominiu vertinimu, pagal rungimosi principą apsvarstytu vykstant tyrimui, Komisija prireikus galės priimti teigiamą sprendimą, ir Prancūzija šią metodiką galės taikyti siekdama įgyvendinti šio sprendimo nuostatose nurodytas prievoles teikti informaciją.
(238)
Galiausiai Komisija pažymi, kad toks pranašumas viešajai įstaigai IFP palaikant ryšius su klientais yra atrankinis, nes jos konkurentai, kuriems taikomos pagal bendrąją teisę reglamentuojamos teisminės reorganizavimo ir likvidavimo procedūros, negauna panašios valstybės garantijos, neatsiejamos nuo viešosios įstaigos IFP turimo viešosios įstaigos statuso.
7.1.4.2. Pagal privatinę teisę reglamentuojamoms grupės IFP patronuojamosioms bendrovėms teikiamas pranašumas
(239)
Dėl viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių Sprendime pradėti procedūrą Komisija nurodė, jog atliekant pirminį tyrimą negalima atmesti galimybės, kad „trys patronuojamosios bendrovės taip pat gali gauti pranašumą, susijusį su viešosios įstaigos IFP turimu PKVĮ statusu, pavyzdžiui, joms visų pirma gali būti taikomos palankesnės skolinimosi sąlygos“ (216).
(240)
Atlikus išsamų tyrimą, dėl 7.1.1.2 dalyje išdėstytų priežasčių nereikėtų manyti, kad viešoji įstaiga IFP ir atitinkamai Prancūzijos valstybė galėtų būti atsakingos už bendrovėms Axens ir Prosernat vykdant ekonominę veiklą susidariusių skolų trečiosioms šalims grąžinimą, ypač jeigu būtų vykdoma šių bendrovių teisminio likvidavimo procedūra, nes pagal Prancūzijos teisę nėra numatyta bendra akcininko atsakomybė už patronuojamąsias bendroves, veikiančias bendrovių grupėse.
(241)
Tačiau pažymėtina, kad nors Sprendime Nr. 531/2005 Komisija ir pareiškė nuomonę, kad, kaip primenama 177 konstatuojamojoje dalyje, įstaigai Banque Postale, kaip akcinei bendrovei, teisminio reorganizavimo ir likvidavimo srityje taikoma bendroji teisė, todėl neribota valstybės garantija jos vardu neteikiama, ji iškėlė galimo vieninteliam akcininkui teikiamos valstybės garantijos poveikio patronuojamajai bendrovei klausimą (217).
(242)
Komisija pareiškė (218), kad dėl grupės veiklos struktūros akcininkas (Paštas) ir patronuojamoji bendrovė (Banque Postale) daro įtaką vienas kitam, nes patiriamas toks bendras poveikis: i) patronuojamoji bendrovė naudojasi patronuojančiosios bendrovės suteiktais žmogiškaisiais ištekliais ir įranga; ii) už šiuos išteklius užmokestis mokamas remiantis patronuojančiosios bendrovės patirtomis sąnaudomis, taigi dėl ekonominio pranašumo sumažėjus Pašto sąnaudoms, atitinkamai sumažėtų bendrovės Banque Postale patronuojančiajai bendrovei mokamas užmokestis, todėl patronuojamajai bendrovei būtų suteiktas ekonominis pranašumas (bent dalis jo).
(243)
Sprendime Nr. C 51/2005 Komisija taip pat pareiškė, kad tam tikra tarpusavio įtaka daroma visų pirma viešajai įstaigai IFP priimant sprendimus dėl paslaugų, kurios bendrovėms Axens ir Prosernat teikiamos jų išskirtinėse veiklos srityse, tarifų, todėl grupės vidaus komerciniai santykiai ne atitinka rinkos logiką, o priešingai - palaikant juos galima iš patronuojančiajai bendrovei skirtų viešųjų lėšų suteikti kryžmines subsidijas patronuojamųjų bendrovių ekonominei veiklai. Be to, kaip primenama 226 konstatuojamojoje dalyje, Komisija padarė išvadą, kad viešoji įstaiga IFP santykius su patronuojamąja bendrove Beicip-Prosernat (219) palaiko įprastomis rinkos sąlygomis.
(244)
Sprendime dėl Banque Postale Komisija pareiškė, kad Prancūzijos institucijos privalo prisiimti įsipareigojimus įdiegti mechanizmą, pagal kurį būtų atsvertas patronuojančiajai bendrovei teikiamo pranašumo poveikis patronuojamajai bendrovei. Finansavimo sąlygų klausimu prisiimtas įsipareigojimas „dėl kiekvienos operacijos į finansavimo sutartį įtraukti rašytinę nuorodą (taikomą visoms sutartyje minimoms priemonėms), kad pagal Prancūzijos teisę (pagal kurią visų pirma turi būti gautas aiškus teisės aktu nustatytas leidimas teikti kiekvieną garantiją) šiai finansavimo operacijai netaikoma jokia bet kokio pobūdžio tiesioginė ar netiesioginė valstybės garantija. Ši sutarties nuostata turi būti paskelbta su kiekviena operacija susijusiame prospekte.“ (220)
(245)
Šiuo atveju viešosios įstaigos IFP patronuojamųjų bendrovių (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) skolinimosi sąlygų klausimu Prancūzijos institucijos prisiėmė įsipareigojimą dėl kiekvienos operacijos į finansavimo sutartį įtraukti rašytinę nuorodą (taikomą visoms sutartyje minimoms priemonėms), kad „pagal Prancūzijos teisę (pagal kurią visų pirma turi būti gautas aiškus teisės aktu nustatytas leidimas teikti kiekvieną garantiją) šiai finansavimo operacijai netaikoma jokia bet kokio pobūdžio tiesioginė ar netiesioginė valstybės garantija“.
(246)
Dėl patronuojamųjų bendrovių naudojimosi patronuojančiosios bendrovės suteiktais žmogiškaisiais ištekliais ir įranga pažymėtina, kad, kaip Komisija nurodė Sprendime Nr. C 51/2005, „jei ekonominė veikla subsidijuojama, tai tokios subsidijos susijusios su atitinkamų pavaldžiųjų bendrovių pagrindinei bendrovei mokamu užmokesčiu ir atsispindi IFP grupės sąskaitose“ (221). Tačiau iš viešosios įstaigos IFP apskaitos matyti, kad Komisija dar neatsižvelgė į tuos sąnaudų duomenis, kurie priskiriami 2006 m. (Sprendime Nr. C 51/2005) bei vėlesniems metams (Prancūzijos institucijų pateiktose metinėse ataskaitose) ir kurie susiję su neribotos garantijos taikymu paslaugoms, kurias viešoji įstaiga IFP teikia patronuojamosioms bendrovėms. Kadangi su įvykdymą užtikrinančiu užstatu susijusi priemoka ar bent jau „didžiausių pastangų“ garantijos priemoka valstybei nebuvo mokama, ji taip pat negalėjo būti nustatyta teikiant paslaugas patronuojamosioms bendrovėms.
(247)
Todėl reikia daryti išvadą, kad pagal privatinę teisę reglamentuojamoms patronuojamosioms bendrovėms Axens ir Prosernat suteiktas ekonominis pranašumas, kuris viešajai įstaigai teikiamas dėl garantijos, taikomos turint viešosios įstaigos statusą.
(248)
Dėl sutarčių, kurias viešoji įstaiga IFP ir jos patronuojamosios bendrovės Axens, Prosernat bei Beicip-Franlab kartu pasirašė su bendrais tiekėjais ir kurias Komisija nurodė Sprendime pradėti procedūrą, o bendrovė UOP Limited savo pastabose, kaip minėta 73 konstatuojamojoje dalyje, pažymėtina, jog nors Prancūzijos institucijos patvirtino, kad jos yra, tačiau patikslino, kad šios sutartys daugiausia susijusios su įvairių įstaigų darbuotojų kelionėmis oro ir geležinkelių transportu darbo reikalais. Komisija mano, kad, jeigu patronuojamosioms bendrovėms galėjo būti taikomos grupei IFP sudarytos palankesnės pirkimo sąlygos (nors aptariamo prekių tiekimo ir paslaugų teikimo atveju tai nėra visiškai aišku), jos buvo taikomos daugiau dėl to, kad vykdydami bendrą pirkimą tiekėjai galėjo laikytis nuolaidų už kiekį politikos, o ne dėl galimo garantijos poveikio. Bet kokiu atveju net jeigu 7.1.4.1 dalies B punkte pateikta su viešąja įstaiga susijusi išvada galėtų būti taikoma patronuojamosioms bendrovėms tuo atveju, kai prekės ar paslaugos įgyjamos kartu su viešąja įstaiga, ir jeigu šios patronuojamosios bendrovės dėl tokio mechanizmo naudotųsi viešajai įstaigai IFP dėl garantijos teikiamu pranašumu šias paslaugas pirkdamos pigiau, atitinkamos sumos būtų tokios nedidelės, kad Komisija abejoja, ar dėl jų galėtų būti gautas faktinis ekonominis pranašumas.
(249)
Todėl atsižvelgiant į Sprendime Nr. C 51/2005 pateiktas išvadas pažymėtina, kad vienintelė veikla, kurią vykdant dėl valstybės garantijos, patronuojančiajai bendrovei teikiamos atliekant mokslinius tyrimus išskirtinėse patronuojamųjų bendrovių veiklos srityse, galėjo būti gautas pranašumas, yra tik „[viešosios įstaigos IFP] parama veiklai bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse“ (222). Dėl garantuojamos rizikos ypatumų Komisija negali nustatyti tikslios su bendrovėms Axens ir Prosernat suteiktu pranašumu susijusios sumos, tačiau mano, kad bet kokiu atveju vertinant kiekvieną paslaugą ir kiekvienus metus ji negali viršyti sumų, nurodytų 236 konstatuojamojoje dalyje pateiktoje 5 lentelėje.
(250)
Komisija mano, kad toks ekonominis pranašumas, kurį dėl viešosios įstaigos IFP gavo pagal privatinę teisę reglamentuojamos jos patronuojamosios bendrovės Axens ir Prosernat, yra atrankinis, nes šių bendrovių konkurentai neturi galimybių naudotis viešosios įstaigos IFP technologijomis, žmogiškaisiais ištekliais ir įranga tokiomis pat palankiomis sąlygomis.
7.1.5. KONKURENCIJOS IŠKRAIPYMAS IR POVEIKIS TARPUSAVIO PREKYBAI
(251)
Taikant nagrinėjamą priemonę, gali būti sumažintos viešosios įstaigos IFP veiklos, susijusios su trečiosioms šalims teikiamomis paslaugomis (pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais), sąnaudos ir bendrovių Axens bei Prosernat veiklos, susijusios su patronuojančiosios bendrovės joms teikiamomis paslaugomis (išskirtinėse jų veiklos srityse atliekamais moksliniais tyrimais, pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais, darbuotojų ir įrangos teikimu, administracinių paslaugų teikimu), sąnaudos, todėl grupei IFP sudaromos palankesnės sąlygos, taigi ir iškraipoma konkurencija pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
(252)
Kadangi rinkose, kuriose veikia grupė IFP, - ypač pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų rinkoje (joje viešoji įstaiga IFP veikia tiesiogiai), katalizatorių ir naftos perdirbimo bei naftos chemijos pramonei skirtų technologijų rinkoje (joje veikia patronuojamoji bendrovė Axens) ir su dujų perdirbimu bei sieros šalinimu susijusių tyrimų, paslaugų bei įrangos rinkoje (joje veikia patronuojamoji bendrovė Prosernat) - Europos Sąjungoje plačiu mastu vykdoma tarpusavio prekyba, tokia priemonė gali turėti neigiamą poveikį konkuruojančioms įmonėms, kurios atitinkamose rinkose plėtoja ar nori plėtoti panašią ekonominę veiklą.
(253)
Šiomis sąlygomis dėl viešajai įstaigai IFP teikiamos neribotos valstybės garantijos gali būti iškraipoma konkurencija ir daromas poveikis tarpusavio prekybai pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
7.1.6. IŠVADA DĖL PAGAL PRIEMONĘ TEIKIAMOS PAGALBOS POBŪDŽIO
(254)
Taigi valstybė, dėl viešosios įstaigos IFP statuso jai teikdama valstybės garantiją, perduoda valstybės išteklius; dėl šios garantijos yra arba gali būti iškraipoma konkurencija ir valstybių narių tarpusavio prekyba, nes grupei IFP sudaromos palankesnės sąlygos.
(255)
Komisija daro išvadą, kad ši garantija yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
7.2. PAGALBOS PRIEMONĖS NETEISĖTUMAS
(256)
Prieš pakeičiant įstaigos IFP statusą ji buvo pagal privatinę teisę reglamentuojamas juridinis asmuo, įsteigtas kaip profesinė įstaiga pagal 1943 m. lapkričio 17 d. Profesinių interesų valdymo įstatymą Nr. 43-612. Šiuo pagrindu įstaigai IFP buvo taikomos bendrojoje teisėje nustatytos teisminio reorganizavimo ir likvidavimo procedūros ir nebuvo teikiama valstybės garantija, susijusi su PKVĮ statusu.
(257)
2006 m. liepos 6 d. dekretu, priimtu įgyvendinant 2005 m. liepos 13 d. Įstatymą Nr. 2005-781, įstaiga IFP 2006 m. liepos 7 d. tapo PKVĮ. Pakeitus šį statusą viešajai įstaigai IFP pradėta taikyti neribota valstybės garantija. Todėl aptariama priemonė turi būti laikoma nauja pagalba pagal Procedūros reglamento 1 straipsnio c punktą.
(258)
Pagal Procedūros reglamento 2 straipsnio 1 dalį valstybės narės privalo laiku pranešti „apie planus skirti naują pagalbą“. Kadangi apie viešosios įstaigos IFP statuso pakeitimą Prancūzija oficialiai nepranešė, o tik atsitiktinai nurodė kitoje byloje ir kadangi priemonė faktiškai įgyvendinta nesilaikant sąlygos, kad Komisija ją turi iš anksto patvirtinti, Prancūzijos vyriausybė aptariamą valstybės pagalbą suteikė pažeisdama SESV 108 straipsnio 3 dalį.
(259)
Todėl Komisija mano, kad ši priemonė yra neteisėta pagalba pagal Procedūros reglamento 1 straipsnio f punktą.
7.3. PAGALBOS PRIEMONĖS SUDERINAMUMAS
7.3.1. PAGALBA, SUSIJUSI SU VIEŠOSIOS ĮSTAIGOS IFP PAGAL SUTARTIS ATLIEKAMAIS MOKSLINIAIS TYRIMAIS IR JOS TEIKIAMOMIS PASLAUGOMIS
(260)
Viešoji įstaiga teikia šias paslaugas: nuomoja mokslinių tyrimų infrastruktūrą, parūpina darbuotojų arba teikia teisines paslaugas (patronuojamųjų bendrovių sąskaita).
(261)
Teikdama pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų paslaugas viešoji įstaiga IFP paprastai padeda klientui (trečiajai šaliai arba patronuojamajai bendrovei (223)), norinčiam atlikti mokslinius tyrimus, dėl kurių galima geriau suprasti ar kontroliuoti mokslinį ar techninį reiškinį (224). Prašymas atlikti mokslinius tyrimus gali būti tikslus arba nelabai tikslus, o viešajai įstaigai IFP gali būti suteikta didelė arba mažesnė veiksmų laisvė: pradedant tuo, kad paprasčiausiai laikomasi kliento griežtai nustatytų specifikacijų, ir baigiant tuo, kad teikiama visa mokslinių tyrimų paslauga, įskaitant rekomendacijas. […] (*) Pagal kiekvieną prašymą viešoji įstaiga IFP pateikia techninį komercinį pasiūlymą kartu su sutartinėmis įgyvendinimo sąlygomis, tuomet dėl jo deramasi su klientu. Prancūzijos institucijos pateikė paaiškinimus, susijusius su viešosios įstaigos IFP pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais ir paslaugų teikimu trijose jos kompetencijos srityse: švino poveikio pavojaus nustatymo (pranc. CREP), su naftos chemijos produktų perdirbimu susijusių rezultatų teikimo (pranc. CRRP) ir su variklių energija susijusių rezultatų teikimo (pranc. CRME) srityse).
(262)
Teikiant su CREP susijusias paslaugas visų pirma siekiama patvirtinti ir (arba) patobulinti mokslinių tyrimų centro sukurtas metodikas, technologijas ir programinę įrangą. Be to, kad būtų teikiamos tam tikros paslaugos, CREP veiklą vykdantis padalinys leidžia pramonės partneriams naudotis viešosios įstaigos IFP įranga ir skaičiavimo algoritmais arba retų tyrimų išvadomis, kuriomis nėra galimybės naudotis, kai komercinę paslaugą teikia privatus veiklos vykdytojas. Šios paslaugos gali būti suskirstytos į tokias grupes:
a)
su konkrečia įranga, į kurią panašios įrangos pasaulyje nėra arba yra labai nedaug, susijusios paslaugos (225);
b)
tam tikrų atvejų, kai reikia naudoti viešosios įstaigos IFP sukurtą programinę įrangą, kuri dar neparduodama arba kuriai naudoti šiomis konkrečiomis aplinkybėmis reikia konkrečios patirties, taikomos naudojantis viešosios įstaigos IFP gebėjimais, aiškinimas (226);
c)
viešosios įstaigos IFP konkrečios patirties taikymas (227);
d)
plėtojamos patirties taikymas siekiant patvirtinti vystomus gebėjimus ir sukurtas technologijas bei metodikas (228)
(263)
CRRP srityje teikiant pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų paslaugas, buvo padedama, pavyzdžiui, užsienio universitetui (229) pradėti vykdyti veiklą, priklausančią konkrečiai įstaigos IFP kompetencijai katalizatorių srityje, atliekami su „[…] (*) (230)“ susiję darbai siekiant suprasti […] (*) reiškinius arba vykdomas […] (*) tyrimas (231).
(264)
CRME srityje teikiant pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų paslaugas, pavyzdžiui, nuo […] (*) buvo vykdoma […] (*) automobilių gamintojų sąskaita, įgyvendinama […] (*), taikoma viešosios įstaigos IFP metodika (232) ir atliekamas […] (*) (233) tyrimas baigus viešosios įstaigos IFP mokslinius tyrimus […] (*) arba vykdomi […] (*) bandymai, susiję su […] (*), kuriuos sukūrė viešoji įstaiga IFP (234).
(265)
Iš šio aprašymo matyti, kad mokslinių tyrimų, kuriuos viešoji įstaiga IFP pagal sutartis atlieka trečiųjų šalių sąskaita, tikslas yra parengti prieš atliekant mokslinius tyrimus rengiamas techninių galimybių studijas, įgyti naujų žinių ir gebėjimų Instituto kompetencijos srityse arba viešosios įstaigos IFP sukurtas technologijas ir žinias taikyti siekiant patobulinti naujus produktus, technologijas ar paslaugas.
(266)
Prancūzijos institucijos pateikė duomenis, susijusius su 2004-2009 m. viešosios įstaigos IFP vykdyta veikla trečiųjų šalių sąskaita - pagal sutartis atliktais moksliniais tyrimais ir suteiktomis paslaugomis. Iš pateiktos informacijos matyti, kad šios mokslinių tyrimų paslaugos kasmet sudaro apie [0-5] (**) % bendro viešosios įstaigos IFP biudžeto (taigi paslaugų suteikta už […] (*) EUR, o biudžetą sudaro apie 300 mln. EUR), todėl ši ekonominė veikla gali būti laikoma nedidele viešosios įstaigos veiklos dalimi.
7.3.1.1. Valstybės pagalbos perdavimo trečiosioms šalims arba patronuojamosioms bendrovėms prielaida
(267)
Pagal MTTV ir naujovių diegimo sistemos 3.1.2 punktą, tuo atveju, jeigu ne pelno siekianti mokslinių tyrimų įstaiga kartais vykdo ekonominę veiklą, pavyzdžiui, nuomoja įrangą, teikia paslaugas įmonėms ar vykdo mokslinių tyrimų sutartis, šiai ekonominei veiklai skiriant viešąjį finansavimą paprastai teikiama valstybės pagalba. Tačiau jeigu galima įrodyti, kad visos viešojo finansavimo lėšos perduotos galutiniam naudos gavėjui ir kad tarpininkas iš jų negavo jokios naudos, galima laikyti, kad tarpininkas valstybės pagalbos negavo.
(268)
Kadangi šiuo atveju viešoji įstaiga IFP, kuri yra mokslinių tyrimų įstaiga, pagal sutartis atlieka mokslinius tyrimus ir jai taikoma neribota valstybės garantija, reikėtų laikyti, kad ji gauna valstybės pagalbą, nebent būtų įrodyta, kad dėl šių paslaugų pardavimo kainos visą valstybės pagalbą buvo galima perduoti jos klientams.
(269)
Viešosios įstaigos IFP pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų paslaugų tarifai nustatomi remiantis visomis su šiais tyrimais susijusiomis gamybos sąnaudomis (235), kurioms taikoma marža; šios maržos norma priklauso nuo 261 konstatuojamojoje dalyje minėtų derybų su klientu rezultatų. Vis dėlto vienintelė sąnaudų dalis, į kurią viešoji įstaiga veikiausiai neatsižvelgė, yra kaip tik viešosios įstaigos IFP įvykdymą užtikrinančio užstato (arba „didžiausių pastangų“ garantijos) priemoka.
(270)
Dėl viešosios įstaigos IFP pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų paslaugų, teikiamų patronuojamųjų bendrovių Axens ir Prosernat sąskaita, Komisija mano, kad su garantija susijusį ekonominį pranašumą gali gauti viešoji įstaiga IFP ir prireikus pasinaudoti juo kitiems tikslams arba, atsižvelgiant į ypatingus šių bendrovių ryšius su patronuojančiąja bendrove, šis pranašumas taikant tarifus gali būti suteiktas patronuojamosioms bendrovėms:
a)
pirmuoju atveju pagalbos suderinamumas aptariamas šioje dalyje;
b)
antruoju atveju Komisija daro nuorodą į 7.3.2 dalyje pateiktą suderinamumo tyrimą, į kurį atsargumo sumetimais įtrauktos sumos, taikomos vertinant patronuojamosioms bendrovėms galimai suteiktą pranašumą.
(271)
Dėl klientų, kurie yra trečiosios šalys, taip pat pažymėtina, kad, jeigu būtų galima nustatyti, jog taikant tarifus trečiosios šalys sistemingai gaudavo šią papildomų sąnaudų dalį atitinkančią sumą, labai tikėtina, kad atlikus išsamų perduotos pagalbos tyrimą būtų nustatytos de minimis sumos (236). Prancūzijos institucijų pateikta informacija rodo, kad teikiant daugumą į sąskaitas faktūras įtrauktų paslaugų gauta mažesnė negu […] (*) EUR apyvarta (taigi didžiausia įsipareigojimų neįvykdymo rizikos garantijos suma - […] (*) EUR), o didžiausios apimties sutarties suma buvo tik […] (*) EUR (taigi didžiausia įsipareigojimų neįvykdymo rizikos garantijos suma - […] (*) EUR).
(272)
Tačiau negalima atmesti galimybės, kad viešajai įstaigai IFP taikant maržą, pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų paslaugomis besinaudojančiam klientui ne visada buvo galima perduoti visą valstybės pagalbos sumą. Tokiu atveju valstybei nesumokėta garantijos priemoka už garantijos taikymą pagal sutartis trečiosioms šalims atliekamų mokslinių tyrimų sutartims būtų papildomo viešojo finansavimo lėšos, kurias valstybė perdavė viešajai įstaigai.
(273)
Taigi atitinkamos viešosios lėšos galėtų būti panaudotos trims tikslams:
a)
neekonominei viešosios įstaigos veiklai finansuoti - tokiu atveju šios lėšos nebūtų valstybės pagalba; arba
b)
kitai veiklai, susijusiai su pagal sutartis trečiųjų šalių ar patronuojamųjų bendrovių sąskaita atliekamais moksliniais tyrimais, finansuoti. Ši prielaida išsamiai nagrinėjama 7.3.1.2 dalyje; arba
c)
moksliniams tyrimams, kuriuos viešoji įstaiga atlieka išskirtinėse patronuojamųjų bendrovių veiklos srityse, finansuoti; tokiu atveju šios lėšos galėtų būti pridėtos prie patronuojamosioms bendrovėms jau perduotų valstybės pagalbos sumų. Ši prielaida išsamiai nagrinėjama 7.3.2 dalyje.
7.3.1.2. Valstybės garantijos, kuri mokslinių tyrimų įstaigai taikoma papildomoms paslaugoms, susijusioms su paslaugų teikimu bei pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais ir teikiamoms vykdant pagrindinę nepriklausomų viešųjų mokslinių tyrimų veiklą, suderinamumas
(274)
Prieš nagrinėdama šio atvejo ypatumus Komisija nori dar kartą patvirtinti principinę poziciją, kurios laikosi savo sprendimuose: ekonominei veiklai taikoma neribota valstybės garantija iš esmės yra nesuderinama valstybės pagalba (237). Paprastai Komisija mano, kad konkurencijai atvirame ekonomikos sektoriuje neribotos garantijos yra nesuderinamos su SESV, nes visų pirma dėl tokios garantijos valstybė privalo prisiimti visą su ekonomine veikla susijusią riziką, o pagalbą gaunanti įmonė nepatiria su tokiu prisiėmimu susijusių sąnaudų - atsiranda moralinė rizika, dėl kurios pagalbą gaunanti įmonė, apsaugota nuo bet kokios bankroto grėsmės, skatinama prisiimti daugiau rizikos negu tuomet, jeigu patirtų visus neigiamus savo veiksmų padarinius. Pagal proporcingumo principą tokios neribotos garantijos dažniausiai negali būti grindžiamos visuotinės svarbos ekonominėmis užduotimis, nes teikiant neribotą garantiją neįmanoma patikrinti, ar pagalbos suma neviršija grynųjų viešosios paslaugos teikimo sąnaudų (238).
(275)
Šiuo atveju reikėtų pažymėti, kad Prancūzijos teisės aktais viešajai įstaigai IFP pavesta vykdyti su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus, pagal kuriuos įgyvendinamos trys užduotys: atliekami moksliniai tyrimai, rengiami mokymai ir vykdoma dokumentavimo veikla; priešingai negu visuotinės ekonominės svarbos paslaugos (239), šios užduotys neįeina į ekonominės veiklos sritį pagal Sąjungos teisę. Todėl šiai neekonominei veiklai taikant valstybės garantiją, susijusią su įstaigos statusu, jokia valstybės pagalba neteikiama. Be to, pagrindinė viešosios įstaigos IFP veikla yra neekonominė. Todėl garantijos, kuri jai teikiama dėl turimo statuso, poveikis daugiausia daromas šiai neekonominei veiklai; papildomoms paslaugoms, susijusioms su pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais ir paslaugomis, šis poveikis daromas tik kartais.
(276)
Priešingai, jeigu tokia garantija taikoma mokslinių tyrimų įstaigų ekonominei veiklai (pavyzdžiui, pagal sutartis atliekamiems moksliniams tyrimams ar paslaugų teikimui), kurios tarifai nustatomi ne pagal rinkos kainą, dėl šios garantijos mokslinių tyrimų įstaigai teikiama valstybės pagalba, kuri, kaip jau paaiškinta, gali būti sumuojama su įstaigos visuotinės svarbos neekonominės veiklos (nepriklausomų viešųjų mokslinių tyrimų) viešojo finansavimo lėšomis, kitos ekonominės veiklos, susijusios su pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais ir paslaugų teikimu, finansavimo lėšomis arba veiklos, susijusios su technologijų perdavimu patronuojamosioms bendrovėms Axens ir Prosernat, finansavimo lėšomis (240).
(277)
Vis dėlto dėl dviejų pirmųjų atvejų pažymėtina, kad, nors valstybės garantija a priori yra neribota, šiuo atveju išimties tvarka a posteriori galima įvertinti 2006-2009 m. bendrojo subsidijos ekvivalento, susijusio su šios garantijos poveikiu (valstybei nesumokėta rizikos priemoka), viršutinę ribą, kuri įtraukta į valstybės lėšas (jeigu su šia riba susijusios sumos liko viešajai įstaigai IFP), valstybės šiai įstaigai jau išmokėtas siekiant padengti su nepriklausomais viešaisiais moksliniais tyrimais ir pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais arba paslaugų teikimu susijusios veiklos grynąsias sąnaudas.
(278)
Šiuo klausimu Komisija nori pabrėžti, kad teikiamos paslaugos ir pagal sutartis atliekami moksliniai tyrimai, kuriems taikoma valstybės garantija, vis dėlto yra tik papildoma veikla (ši veikla papildo su nepriklausomais viešaisiais moksliniais tyrimais susijusią pagrindinę veiklą), t. y. ekonominė veikla:
a)
kuria nedaromas neigiamas poveikis įprastai mokslinių tyrimų įstaigos veiklai, nepriklausomumui ar neutralumui;
b)
kuri vykdoma įprastomis rinkos sąlygomis, visų pirma taikant rinkos kainą arba, jeigu rinkos kaina netaikoma, - kainą, kuri atspindi visas šios institucijos sąnaudas (neatsižvelgiant į garantijos poveikį), prie kurių pridedama pagrįsta marža;
c)
kurios apskaita, ypač atitinkamų jos sąnaudų ir finansavimo apskaita, atskirta nuo nepriklausomų viešųjų mokslinių tyrimų apskaitos;
d)
kuri taip susijusi su pagrindine nepriklausomų viešųjų mokslinių tyrimų veikla, kad techniškai jos negalima atskirti, nes visų pirma naudojama ta pati infrastruktūra, įranga, įrenginiai ar technologijos arba samdomi tie patys tyrėjai, mokslininkai, inžinieriai, projektuotojai ar techniniai darbuotojai.
(279)
Papildomą veiklą gali sudaryti mokslinių tyrimų sutarčių vykdymas, ekspertizių atlikimas, techninių ar mokslinių konsultacijų teikimas prireikus naudojantis naujoviškais infrastruktūra, įrenginiais, įranga ar technologijomis, kurie finansuojami ar diegiami atliekant nepriklausomus viešuosius mokslinius tyrimus, yra reikalingi šiems tyrimams, kurių atitikmenų pasaulyje nėra arba yra labai nedaug (241) (tokias paslaugas teikia viena ar kelios panašios mokslinių tyrimų įstaigos) ir kuriems naudoti reikia tyrėjų, mokslininkų, inžinierių, projektuotojų ar techninių darbuotojų, kuriuos mokslinių tyrimų įstaiga samdo kaip pagrindinius darbuotojus, kad jie padėtų atlikti nepriklausomus viešuosius mokslinius tyrimus, patirties ir kompetencijos.
(280)
Be to, teikiant šias paslaugas, mokslo žinias, sukauptas atlikus viešuosius mokslinius tyrimus, galima skleisti pramonės sektoriaus atstovams: įmonėms, kaip klientėms, suteikiama galimybė naudotis viešosios įstaigos IFP eksperimentinėmis priemonėmis, technologijomis ir darbuotojų praktine patirtimi, o viešajai įstaigai IFP sudaromos sąlygos sužinoti, kokios jos pradinių tyrimų perspektyvos, ir tuo remiantis ateityje pagerinti nepriklausomų viešųjų mokslinių tyrimų veiklą. Šis kryžminis mokslo žinių poveikis abipusiškai naudingas įvairiems veiklos vykdytojams ir visai Europos Sąjungai.
(281)
Kaip nurodyta 266 konstatuojamojoje dalyje, 2004-2009 m. suteiktos paslaugos ir pagal sutartis atlikti moksliniai tyrimai sudarė tik [0-5] (**) % bendro viešosios įstaigos IFP biudžeto - tai labai nedidelė dalis.
(282)
Be to, kiekvienam klientui suteiktų paslaugų, įtrauktų į sąskaitas faktūras, suma dažniausiai sudaro mažesnę negu […] (*) EUR apyvartos dalį, taigi didžiausia apskaičiuota pagalbos suma dažniausiai yra nedidelė - […] (*) EUR vienai sutarčiai. Todėl Komisija mano, kad aptariama pagalba yra proporcinga visuotinės svarbos tikslui Europos Sąjungoje skleisti mokslo žinias.
(283)
Darydama prielaidą, kad ši papildoma veikla ir toliau sudarys labai nedidelę biudžeto, kurį viešoji įstaiga IFP skiria pagrindinei savo užduočiai - nepriklausomiems viešiesiems moksliniams tyrimams atlikti, dalį, ir atsižvelgdama į teigiamą šios papildomos veiklos poveikį, susijusį su visuotinės svarbos tikslais, Komisija mano, kad šiai veiklai taikant valstybės garantiją tarpusavio prekybos sąlygoms jokiu būdu negali būti daromas toks poveikis, kuris prieštarautų Sąjungos interesams pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą.
(284)
Prancūzijos institucijos aptariamos priemonės metinėse ataskaitose turės įrodyti, kad ši sąlyga vykdoma ir ateityje. Jeigu kiltų abejonių dėl to, ar teikiamos paslaugos arba pagal sutartis atliekami moksliniai tyrimai yra papildoma veikla, būtinai reikėtų nedelsiant apie tai pranešti Komisijai ir prireikus informuoti apie galimą valstybės pagalbą atsižvelgiant į valstybės garantijos poveikį.
(285)
Šiomis aplinkybėmis Komisija taip pat pažymi Prancūzijos institucijų pasiūlymą į visas sutartis, konkrečiai susijusias su viešosios įstaigos IFP ekonomine veikla ir atitinkamai su jos teikiamomis paslaugomis bei pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais, įtraukti sąlygą, kad valstybė neprisiima atsakomybės, kad prireikus būtų taikoma prisiimtos rizikos išimtis ir iš esmės sumažintas galimas neigiamas garantijos poveikis.
7.3.2. PAGALBA GRUPEI IFP IŠSKIRTINĖSE BENDROVIŲ AXENS IR PROSERNAT VEIKLOS SRITYSE
7.3.2.1. Pagrindas, taikomas nagrinėjant pagalbos suderinamumą
(286)
Siekiant išnagrinėti valstybės pagalbos priemonės, kuria siekiama remti viešosios įstaigos IFP vykdomą MTTP veiklą, suderinamumą, taikomos valstybės pagalbos moksliniams tyrimams ir technologinei plėtrai taisyklės.
(287)
Kadangi viešosios įstaigos IFP statusas buvo pakeistas 2006 m. liepos 7 d., valstybė aptariamą neribotą garantiją taikė iki 2007 m. sausio 1 d. - MTTV ir naujovių diegimo sistemos įsigaliojimo dienos. Todėl nagrinėdama šios priemonės suderinamumą, Komisija pagal Pranešimą dėl taisyklių, taikomų vertinant neteisėtą valstybės pagalbą, nustatymo (242) šiai pagalbai, apie kurią nepranešta, taiko 1996 m. Bendrijos valstybės pagalbos moksliniams tyrimams ir technologinei plėtrai programą, kuri galiojo teikiant pagalbą.
(288)
Tačiau atsižvelgdama į tai, kad viešosios įstaigos IFP ekonominei veiklai neribota garantija dėl įstaigai suteikto PKVĮ statuso turi būti taikoma neribotą laiką ir į tai, kad, kaip paaiškinta 277 konstatuojamojoje dalyje, išimties tvarka šiuo atveju galima įvertinti didžiausią garantijos poveikį, Komisija pagal MTTV ir naujovių diegimo sistemos nuostatas taip pat nagrinės, ar nuo šios sistemos įsigaliojimo dienos - 2007 m. sausio 1 d. - neribotos garantijos taikymas viešosios įstaigos veiklai, vykdomai išskirtinėse bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse, yra suderinamas su vidaus rinka. Bet kokiu atveju, kad ir koks būtų taikomas pagrindas, suderinamumo tyrimo išvados tokios pačios.
7.3.2.2. Mokslinių tyrimų etapai
(289)
Sprendime Nr. C 51/2005 (243) Komisija pareiškė, kad veikla, kurią viešoji įstaiga IFP vykdo išskirtinėse patronuojamųjų bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse bendradarbiaudama su jomis, iš tikrųjų priskiriama MTTP sričiai, nes nustatyta, kad kiekviename projekte aptariami poleminiai klausimai, susiję su komponentais, jų ryšiais, technologijų ypatumais ar tiksliniais produktais, o darbus prieš patvirtinimo etapą, kurių rezultatai plačiai aptariami ir patentuojami, daugiausia atlieka tyrėjai ir techniniai darbuotojai, remdamiesi bandymais, aiškinimu ir modeliavimu pagrįstais metodais. Komisija taip pat pažymėjo, kad tos pačios rūšies veikla, kurią vykdo kiti sektoriaus veiklos vykdytojai, paprastai priskiriama mokslinių tyrimų veiklai (244). Atliekamų mokslinių tyrimų inovaciniai aspektai išnagrinėti remiantis tarptautiniu mastu pripažintais Frascati vadovo (245) standartais.
(290)
Sprendime Nr. C 51/2005 (246) Komisija išnagrinėjo 2006 m. darbus, atliktus pagal mokslinių tyrimų sutartis, kurias sudarė viešoji įstaiga IFP ir bendrovė Axens, taip pat viešoji įstaiga IFP ir bendrovė Prosernat. Komisija padarė išvadą, kad pagal 1996 m. MTTP programą šie darbai yra pramoniniai tyrimai ir prieš įgyvendinant pramoninių tyrimų projektus parengtos techninių galimybių studijos. Ši mokslinių tyrimų veikla (kiekviena mokslinių tyrimų veikla, kurią vykdė viešoji įstaiga IFP ir bendrovė Axens, taip pat viešoji įstaiga IFP ir bendrovė Prosernat) konkrečiai kategorijai priskirta remiantis konkrečiais pavyzdžiais ir paaiškinimais, pateiktais Frascati vadove.
(291)
Be to, pagal Sprendimą Nr. C 51/2005 pateiktose ataskaitose Prancūzijos institucijos 2007, 2008 ir 2009 m. projektus, vykdytus išskirtinėse bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse, suskirstė į dvi minėtas kategorijas pagal 1996 m. MTTP programą arba atitinkamai priskyrė pramoniniams tyrimams pagal 2006 m. MTTV ir naujovių diegimo sistemos 2.2 dalies f punktą ir techninių galimybių studijoms, rengiamoms prieš atliekant pramoninius tyrimus, pagal šios sistemos 5.2 dalį. Šie darbai buvo susiję su naujų sintezės būdų tyrimu ar tobulinimu su pramone nesusijusiu mastu. Jais buvo siekiama patvirtinti koncepcijas ir jie priskirti pramoniniams tyrimams pagal 1996 m. MTTP programą ir MTTV ir naujovių diegimo sistemą. Kartu su metinėmis ataskaitomis, pateiktomis įgyvendinant pagalbą Nr. C 51/2005, Komisijai pateiktos metinės kiekvieno projekto santraukos.
(292)
Dėl vėlesnių metų Komisija primena, kad pagal Sprendimą Nr. C 51/2005 Prancūzija privalo Komisijai teikti metinę ataskaitą, į kurią turi įtraukti išsamią informaciją apie viešosios įstaigos IFP įgyvendintus projektus, suskirstytus pagal mokslinių tyrimų kategorijas.
7.3.2.3. Tinkamos finansuoti sąnaudos
(293)
Išskirtinėse bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse įgyvendinamų projektų sąnaudos, nurodytos Sprendime Nr. C 51/2005 (247) (2006 m. sąnaudos) ir metinėse ataskaitose (2007, 2008 ir 2009 m. sąnaudos), atitinka 1996 m. MTTP programos II priede nustatytas tinkamas finansuoti išlaidas, taip pat tinkamas finansuoti sąnaudas pagal MTTV ir naujovių diegimo sistemos 5.1.4 dalį.
(294)
Primintina, kad į sąnaudas, kurias viešoji įstaiga IFP nurodo bendrovėms Axens ir Prosernat išrašytose sąskaitose faktūrose, susijusiose su mokslinių tyrimų veikla, įtraukiamos tiesiogiai projektams priskirtinos išlaidos; šios sąnaudos susijusios su subranga, kelionėmis, draudimu, dokumentais, prekėmis, paslaugomis ir smulkia įranga. Į šias sąnaudas taip pat įtraukiamos kitos projektams priskirtinos išlaidos, pavyzdžiui, išlaidos, susijusios su mokslinius tyrimus atliekančiais darbuotojais ir materialiojo bei nematerialiojo turto nusidėvėjimu, ir kitos bendros išlaidos. Šios sąnaudos tiesiogiai patiriamos dėl mokslinių tyrimų veiklos ir įvairiems mokslinių tyrimų projektams priskiriamos proporcingai laikui, kurį kiekvienam projektui skyrė mokslinius tyrimus atliekantys darbuotojai. Be to, horizontaliųjų MTTP projektų sąnaudos, susijusios su kituose MTTP projektuose taikytais metodais ir naudota įranga, įtraukiamos proporcingai kiekvieno MTTP projekto sąnaudoms.
(295)
Šios sąnaudos atitinka tokias kategorijas: konsultantų paslaugų ir panašių paslaugų sąnaudos, su darbuotojais susijusios išlaidos, su įrankiais, įrenginiais, žeme ir patalpomis susijusios sąnaudos, bendros papildomos išlaidos ir kitos veiklos sąnaudos pagal 1996 m. MTTP programoje bei MTTV ir naujovių diegimo sistemoje nurodytas tinkamų finansuoti sąnaudų kategorijas.
(296)
Ši informacija taip pat turės būti pateikta Prancūzijos institucijų vėlesnių metų metinėse ataskaitose.
7.3.2.4. Pagalbos intensyvumas
(297)
Iš 1996 m. MTTP programos matyti, kad didžiausias leidžiamas pagalbos intensyvumas yra 75 % sąnaudų, susijusių su prieš įgyvendinant pramoninių tyrimų projektus rengiamomis techninių galimybių studijomis (5.4 punktas), ir 50 % pramoninių tyrimų projektų sąnaudų (5.3 punktas).
(298)
Iš MTTV ir naujovių diegimo sistemos matyti, kad pagalbos intensyvumas, apskaičiuojamas remiantis tinkamomis finansuoti projekto sąnaudomis, negali viršyti 50 % pramoninių tyrimų sąnaudų (5.1.2 dalies b punktas) ir 65 % tyrimų, atliekamų rengiantis didžiosiose įmonėse vykdomiems pramoniniams tyrimams, sąnaudų (5.2. dalies b punktas). Primintina, kad veikla, kuriai taikoma valstybės garantija, yra susijusi tik su viešosios įstaigos IFP atliekamais pramoniniais tyrimais ir rengiamomis techninių galimybių studijomis, nes visą 1996 m. MTTP programoje minimą ikikonkurencinio lygmens technologinės plėtros veiklą (arba visą MTTV ir naujovių diegimo sistemoje minimą bandomąją taikomąją veiklą) bendrovės Axens ir Prosernat finansuoja nuosavais ištekliais, sudarytais iš rinkose gautų pajamų.
(299)
Komisija, remdamasi projektų sąrašais, kuriuose nurodomos metinės sąnaudos pagal projektą bei mokslinių tyrimų etapą, ir viešosios įstaigos IFP nuosavų išteklių suvestine, parengė 300 konstatuojamojoje dalyje pateikiamą 6 lentelę.
(300)
Rengdama šią lentelę Komisija taikė konservatyvų metodą: įtraukė visas sąnaudas, tiesiogiai ar netiesiogiai priskiriamas išskirtinėms bendrovių Axens ir Prosernat veiklos sritims, ir atmetė visas pajamas, nesusijusias su iš bendrovių Axens ir Prosernat gautomis pajamomis (248). Atsargumo sumetimais Komisija šioje lentelėje taip pat atsižvelgė į visą poveikį, kokį galėtų daryti neribota garantija, jeigu viešoji įstaiga IFP visas dėl jo gautas lėšas būtų panaudojusi (ši prielaida vis dėlto mažai tikėtina) moksliniams tyrimams finansuoti išskirtinėse bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse (garantijos poveikis palaikant ryšius su tiekėjais ir klientais - ne tik patronuojamosiomis bendrovėmis, bet ir trečiosiomis šalimis).
6 lentelė.
Didžiausias bendros viso viešojo finansavimo, kurį 2006-2009 m. viešoji įstaiga IFP skyrė išskirtinėse bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse vykdomai veiklai, sumos įvertis
(milijonais eurų)
2006
2007
2008
2009
Su techninių galimybių studijomis susijusios metinės sąnaudos (milijonais eurų)
Viešosios įstaigos IFP ir bendrovės Axens veiklos sritis
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Viešosios įstaigos IFP ir bendrovės Prosernat veiklos sritis
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Iš viso
7,4
3,5
0,9
0,9
Su pramoniniais tyrimais susijusios metinės sąnaudos (milijonais eurų)
Viešosios įstaigos IFP ir bendrovės Axens veiklos sritis
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Viešosios įstaigos IFP ir bendrovės Prosernat veiklos sritis
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Iš viso
49,0
45,5
52,8
55,2
Nuosavi ištekliai (milijonais eurų)
Suma
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Metinė valstybės pagalba (milijonais eurų)
Viešojo finansavimo suma (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Garantijos poveikio, daromo viešajai įstaigai palaikant ryšius su tiekėjais, viršutinė riba
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Garantijos poveikio, daromo viešajai įstaigai palaikant ryšius su klientais, viršutinė riba (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
išskirtinėse patronuojamųjų bendrovių veiklos srityse;
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
ne išskirtinėse patronuojamųjų bendrovių veiklos srityse.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Didžiausia viešojo finansavimo suma
(įskaitant garantijos poveikio viršutinę ribą)
13,1
9,8
11,3
14,7
Pagalbos intensyvumas
(be garantijos poveikio viršutinės ribos)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Pagalbos intensyvumo viršutinė riba
(įskaitant garantijos poveikio viršutinę ribą)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Didžiausias leidžiamas intensyvumas (251)
-
1996 m. MTTP programos nuostatos
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
MTTV ir naujovių diegimo sistemos nuostatos
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Ar laikomasi leidžiamo intensyvumo, Komisija patikrino pagal mokslinių tyrimų etapus, remdamasi 2006-2009 m. įgyvendintų projektų metiniais sąrašais ir atsižvelgdama į didžiausią galimą neribotos garantijos, susijusios su viešosios įstaigos IFP turimu viešosios įstaigos statusu, poveikį; kaip papildomą pagalbos dalį ji įtraukė apskaičiuotą įvairios rizikos garantijos priemokų viršutinę ribą. Bet kokiu atveju net ir atsižvelgus į visą garantijos poveikį, kuris galėtų būti daromas palaikant ryšius su klientais ir tiekėjais, pagalbos intensyvumo viršutinė riba lieka gerokai mažesnė negu didžiausias leidžiamas intensyvumas. Todėl Komisija mano, kad pagalbos intensyvumo, kuris leidžiamas pagal 1996 m. MTTP programą bei MTTV ir naujovių diegimo sistemą, laikomasi.
(302)
Dėl vėlesnių metų Komisija primena, kad pagal Sprendimą Nr. C 51/2005 Prancūzija Komisijai privalo teikti metines ataskaitas, kad ši įsitikintų, jog pagalbos intensyvumo taip pat laikomasi kiekvienu mokslinių tyrimų etapu ir kiekvieno projekto atveju. Nuo 2010 m. šiose ataskaitose turi būti pateikiama informacija apie visus bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse vykdytus projektus, suskirstytus pagal mokslinių tyrimų kategorijas, ir, be projektų sąnaudų pagal mokslinių tyrimų etapus, viešojo finansavimo sumų ir viešosios įstaigos IFP bei jos patronuojamųjų bendrovių skirtų nuosavų išteklių, turi būti nurodyta garantijos priemokos sumos viršutinė riba, apskaičiuota taikant šiame sprendime aprašytą metodą, taip pat galimas poveikis viešosios įstaigos IFP skolinimosi sąlygoms pagal 200 konstatuojamojoje dalyje pateiktus argumentus.
7.3.2.5. Sumavimas
(303)
Sumavimo nuostatų, paaiškintų ir 1996 m. MTTP programos 5.12 dalyje, ir MTTV ir naujovių diegimo sistemos 8 dalyje, laikomasi. Komisija visą viešojo finansavimo sumą, įskaitant didžiausią neribotos garantijos poveikį 2006-2009 m., apskaičiavo neatsižvelgdama į finansavimo šaltinį.
(304)
Nuo 2010 m. Prancūzijos institucijos tokį pat metodą taiko rengdamos Komisijai perduodamas metines ataskaitas.
7.3.2.6. Skatinamasis poveikis
(305)
Pagal 1996 m. MTTP programą ir MTTV ir naujovių diegimo sistemą, valstybės pagalba privalo turėti skatinamąjį poveikį, t. y. dėl tokios pagalbos jos gavėjo elgesys turi pasikeisti taip, kad šis padidintų su MTTP (ir inovacijomis) susijusios veiklos apimtis. Norint įrodyti, kad projektams, kuriems pagalba teikiama taikant išsamiai išnagrinėtas ribas, daromas skatinamasis poveikis, paprastai užtenka šių kriterijų: didesnė projekto apimtis, didesnis jo mastas, didesnė projekto įgyvendinimo sparta ir didesnė bendra MTTP ir inovacijų diegimui skirta suma. Jeigu gali būti įrodytas didelis poveikis bent vienam iš šių kriterijų, Komisija, atsižvelgdama į įprastą aptariamo sektoriaus įmonės elgesį, paprastai laikosi nuomonės, kad pagalbos projektas turi skatinamąjį poveikį (252).
(306)
Komisija daro nuorodą į Sprendimo Nr. C 51/2005 196-198 konstatuojamosiose dalyse apibūdintą tyrimą, susijusį su techninių komitetų nustatytais ir patvirtintais strateginiais interesais atlikti viešosios įtaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių mokslinius tyrimus, susijusius su ilgalaikiu energijos tiekimo užtikrinimu, ypač naftos ir dujų gamybos atnaujinimu ir didinimu (sėkmingesnė žvalgyba, daugiau atkuriamų telkinių, netradicinių išteklių naudojimas ir pan.), perdirbimo technologijų kūrimu, konversijos technologijomis, naujoviškų degalų bei veiksmingų variklių technologijų plėtojimu ir degalams gaminti reikalingos energijos šaltinių įvairinimu - dauguma iš šių sričių yra Europos Sąjungos mokslinių tyrimų, energetikos politikos ir aplinkos politikos prioritetai.
(307)
Dėl 2006 m. Komisija pakartoja Sprendimo Nr. C 51/2005 199 konstatuojamojoje dalyje pateiktą išvadą, kad viešoji įstaiga IFP ir jos patronuojamosios bendrovės, gavusios valstybinę paramą, kurios sudedamoji dalis yra neribota garantija, galėjo atlikti papildomus mokslinius tyrimus, kurių nebūtų galėjusios atlikti dėl technologinės rizikos ar labai abejotinos investicijų grąžos.
(308)
Remdamasi Prancūzijos institucijų pateiktomis metinėmis ataskaitomis Komisija pažymi, kad ši išvada tinka ir 2007, 2008 bei 2009 m. Šiose ataskaitose Prancūzijos institucijos nurodė kiekvienam projektui daromą pagalbos skatinamąjį poveikį, visų pirma susijusį su projekto mastu, įgyvendinimo sparta ir didesne bendra MTTP skirta suma.
(309)
Pavyzdžiui, 2007 m. grupė IFP išskirtinėje bendrovės Axens veiklos srityje vykdė pavyzdinius projektus […] (*) (253).[…] (*). Be valstybės pagalbos būtų prireikę kelerių metų, kad šie produktai būtų pateikti rinkai: MTTP projektai būtų buvę pradėti vykdyti vėliau, jie būtų buvę plėtojami lėčiau ir […] (*).
(310)
Be to, išskirtinėje bendrovės Prosernat veiklos srityje dėl valstybės pagalbos buvo galima pradėti vykdyti projektą […] (*), susijusį su […] (*), ištobulinti ir patentuoti originalias […] (*) (254) technologijas […] (*). [Vykdant tokį projektą] (**) atliktos tam tikrų gebėjimų reikalaujančios sudėtingos operacijos, kurioms reikėjo didelių žmogiškųjų, techninių ir finansinių investicijų, kurių tokia bendrovė kaip Prosernat viena skirti negali. Todėl buvo būtina viešosios įstaigos IFP viešoji parama. Pvz., tik viešoji įstaiga IFP turėjo specialistų, gebančių ištobulinti modelius, reikalingus sveikatai pavojingoms sudedamosioms dalims perdirbti pritaikytai laboratorijos technologijai ir įrangai kurti.
(311)
2008 m. išskirtinėje bendrovės Axens veiklos srityje dėl valstybės pagalbos buvo galima pašalinti mokslines ir technines kliūtis, susijusias su […] (*). Be to, didelės pažangos taip pat pasiekta vykdant projektą […] (*) (255). Dėl valstybės pagalbos viešoji įstaiga IFP kartu su pramonės partneriais galėjo plėtoti technologiją […] (*), kurią rinkoje bus galima įsigyti turint licenciją. Plėtojant šios rūšies technologiją reikia ir […] (*), ir […] (*).
(312)
Be to, išskirtinėje bendrovės Prosernat veiklos srityje vykdytas projektas […] (*), susijęs su CO2 surinkimu iš dūmų. CO2 surinkimas ir (arba) saugojimas (256) yra vienas iš nustatytų klimato atšilimo mažinimo būdų. Atsižvelgdama į dūmų sudėtį ir nedidelį jų spaudimą, viešoji įstaiga IFP išsprendė naujas technologines problemas. Bendrovė Prosernat nuosavomis lėšomis šios technologijos plėtoti nebūtų pajėgusi dėl neaiškumų, susijusių su būsimos CO2 surinkimo rinkos struktūra, mastu, plėtra ir reglamentavimo pagrindu.
(313)
Kaip 2009 m. pavyzdį, galima paminėti išskirtinėje bendrovės Axens veiklos srityje vykdytą […] (*) technologijų projektą […] (*). Jo tikslas - plėtoti […] (*) ir tobulinti tam tikras technologijas […] (*). Dėl viešųjų lėšų buvo galima išnagrinėti […] (*) - tai leido labai pagerinti […] (*). Vykdant projektą […] (*) dėl viešojo finansavimo buvo galima išnagrinėti sprendimus, kurių negalima įgyvendinti naudojant dabartines technologijas, […] (*). Taip pat buvo tęsiamas su katalizatoriais susijęs projektas […] (*); šiuos katalizatorius pateikus rinkai buvo galima užtikrinti įvairesnę pasiūlą sparčiai augančioje […] (*) rinkoje. Be valstybės pagalbos katalizatoriai būtų buvę kuriami daug nenuosekliau ir veiklos rezultatai būtų gerėję lėčiau. […] (*) srityje vykdant projektą […] (*), susijusį su naujoviškais katalizatoriais […] (*), dėl valstybės pagalbos buvo galima ištirti naujas sritis, o įgyvendinant projektą […] (*), kuriuo siekta ištirti technologijos taikymo ribas (ypač apkrovos pokyčius), kad būtų galima […] (*), technologijos taikymo ribos išplėstos pagerinus dabartines eksploatacines savybes.
(314)
Be to, išskirtinėje bendrovės Prosernat veiklos srityje dėl valstybės pagalbos buvo galima, pavyzdžiui, iš naujo pradėti ir tęsti su MTTP susijusią veiklą, vykdytą […] (*) srityje, bet laipsniškai apleistą. Taigi dėl viešosios paramos ankstesnės technologinės žinios nebuvo prarastos, o rinkoje išlaikyta įvairi technologijų […] (*) pasiūla. Dėl valstybės pagalbos taip pat buvo tęsiamas projektas […] (*), susijęs su CO2 surinkimu […] (*).
(315)
Komisija taip pat pažymi, kad rodikliai, kuriais remiantis vertinama viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių Axens bei Prosernat vykdoma MTTP veikla ir kurių gerėjimą Komisija buvo nustačiusi Sprendimo Nr. C 51/2005 200 konstatuojamojoje dalyje, gerėjo ir 2007-2009 m.
7 lentelė.
Rodiklių, kuriais remiantis vertinama viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių Axens bei Prosernat vykdoma veikla, gerėjimas 2007, 2008 ir 2009 m.
Rodiklių gerėjimas
IFP / Axens
IFP / Prosernat
2007 / 2003
2008 / 2003
2009 / 2003
2007 / 2003
2008 / 2003
2009 / 2003
Išskirtinėse veiklos srityse MTTP skirtos išlaidos
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Darbuotojai, išskirtinėse veiklos srityse vykdantys MTTP veiklą
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Be to, Komisija pakartoja pastabas, kurias apibendrino Sprendimo Nr. C 51/2005 201-203 konstatuojamosiose dalyse: MTTP išlaidų dalis grupės IFP apyvartoje yra itin didelė, nors ši grupė veikia srityje, kuriai taikoma daug nuolat keičiamų nacionalinės teisės aktų, visų pirma aplinkos standartų ar intelektinės nuosavybės apsaugos taisyklių.
(317)
Kaip ir Sprendimo Nr. C 51/2005 204 konstatuojamojoje dalyje, Komisija atsižvelgia į pasiūlos įvairovę, struktūrą ir konkurenciją (257) naftos perdirbimo ar naftos chemijos technologijų rinkoje. Šiuo klausimu ji pažymi, kad tam tikrų konkurentų konkurencinė padėtis yra daug geresnė negu grupės IFP, nes, pavyzdžiui, bendrovė UOP Limited pagal vertę užima apie 57 % pasaulinės rinkos, o grupė IFP - tik 7 %. Todėl Komisija mano, kad grupės IFP vykdomiems MTTP projektams suteikta viešoji parama (atsižvelgiant į jos pobūdį ar dalis) negali būti kliūtis skatinti perdirbimo technologijų rinkos veiklą. Be to, pažymėtina, kad Europos Sąjungos prekybos partneriai, visų pirma Jungtinės Amerikos Valstijos, skiria daug lėšų energijos srityje atliekamiems moksliniams tyrimams finansuoti, ir šiomis lėšomis buvo galima remti grupės IFP konkurentų vykdomus MTTP projektus. Todėl tam tikri grupės IFP konkurentai, visų pirma bendrovė UOP Limited, gavo didelę viešąją paramą (258) arba netiesioginę viešąją paramą dėl partnerystės ryšių su mokslinių tyrimų institutais ir universitetais.
(318)
Taigi Komisija daro išvadą, kad valstybės pagalba, grupei IFP suteikta išskirtinėse jos patronuojamųjų bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse, 2006, 2007, 2008 ir 2009 m. turėjo skatinamąjį poveikį.
(319)
Metinėse ataskaitose, kurias nuo 2010 m. Prancūzija Komisijai teiks tol, kol baigsis išimtinių viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių Axens bei Prosernat sutarčių galiojimo terminas, turės būti įrodyta, kad pagalba tebeturi skatinamąjį poveikį.
(320)
Atsižvelgdama į pateiktą informaciją Komisija daro išvadą, kad valstybės pagalba, kuri grupei IFP suteikta veiklai vykdyti išskirtinėse jos patronuojamųjų bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse, taip pat pagalbos dalis, susijusi su viešajai įstaigai IFP teikiamos neribotos garantijos poveikiu, atitinka 1996 m. MTTP programos ir MTTV ir naujovių diegimo sistemos nuostatas, jeigu laikomasi šiuose dokumentuose išdėstytų sąlygų.
7.3.3. IŠVADA DĖL APTARIAMOS PRIEMONĖS SUDERINAMUMO
(321)
Taigi Komisija mano, kad aptariama priemonė yra suderinama su vidaus rinka, jeigu laikomasi šio sprendimo 7.3.1 ir 7.3.2 dalyse nurodytų sąlygų.
8. NEUTRALUMAS DĖL NUOSAVYBĖS SISTEMOS
(322)
Komisija nori pabrėžti, jog ji jokiu būdu neabejoja, kad viešoji įstaiga IFP priklauso valstybei, ir neginčija pagal viešąją teisę reglamentuojamo juridinio asmens statuso.
(323)
Pagal SESV 345 straipsnį, Bendrija neutrali dėl valstybių narių normų, kuriomis reglamentuojama nuosavybės sistema, ir pagal jokią Sutarties nuostatą valstybei netrukdoma turėti įmonių (valdyti jas visas ar jų dalį). Tačiau konkurencijos taisyklės privačioms ir viešosioms įmonėms turi būti taikomos vienodai. Taikant šias taisykles, jokiai viešajai ir privačiai įmonei negalima sudaryti palankesnių ar nepalankesnių sąlygų.
(324)
Šiuo atveju viešajai įstaigai IFP garantija taikoma ne dėl to, kad ji priklauso valstybei, bet dėl įmonės teisinio statuso. Valstybės narės laisvai priima sprendimą dėl įmonių teisinio statuso, bet priimdamos sprendimą turi laikytis Sutartyje taisyklių dėl konkurencijos. Vien tai, kad valstybės garantija yra savaime susijusi su konkrečiu teisiniu statusu, nereiškia, kad ši garantija nėra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, jeigu vykdomos toje dalyje išdėstytos sąlygos (259),
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
1. Kadangi Prancūzija įstaigai IFP suteikė pramoninės ir komercinės viešosios įstaigos statusą, nuo 2006 m. liepos 7 d. visai šios įstaigos veiklai taikoma neribota valstybės garantija (toliau - valstybės garantija).
2. Valstybės garantija, taikoma viešosios įstaigos IFP neekonominei veiklai, ypač mokymo veiklai, vykdomai siekiant parengti daugiau žmogiškųjų išteklių, kurie būtų geriau kvalifikuoti, su nepriklausomais MTTP susijusiai veiklai, vykdomai siekiant įgyti daugiau žinių ir geresnio suvokimo, ir mokslinių tyrimų rezultatų skleidimui, nėra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
3. Valstybės garantija, taikoma technologijų perdavimo veiklai, kurią viešoji įstaiga IFP vykdo srityse, numatytose su patronuojamąja bendrove Beicip-Franlab sudarytoje išimtinėje plėtros, pardavimo ir naudojimo sutartyje, nėra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
4. Valstybės garantija, taikoma technologijų perdavimo veiklai, kurią viešoji įstaiga IFP vykdo srityse, numatytose su patronuojamosiomis bendrovėmis Axens bei Prosernat sudarytose išimtinėse sutartyse, minėtose 2008 m. liepos 16 d. Komisijos sprendimo dėl valstybės pagalbos, kurią Prancūzija suteikė IFP grupei (toliau - Sprendimas Nr. C 51/2005) 3 straipsnio 1 dalyje, yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
5. Valstybės garantija, taikoma su viešosios įstaigos IFP paslaugomis ir pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais susijusiai veiklai, vykdomai tiek trečiųjų šalių, tiek patronuojamųjų bendrovių sąskaita, yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
2 straipsnis
Jei Prancūzija iš dalies keičia viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamosios bendrovės Beicip-Franlab sutartį, nurodytą šio sprendimo 1 straipsnio 3 dalyje, apie šią sutartį ji praneša Komisijai atsižvelgdama į galimą valstybės garantijos poveikį, kad būtų įvertinta bendra galima viešojo finansavimo suma, nebent dėl naujų sutarties sąlygų valstybės pagalbos galimybę būtų galima atmesti.
3 straipsnis
Valstybės garantija, kuri šio sprendimo 1 straipsnio 4 ir 5 dalyse minėtai ekonominei veiklai taikyta 2006 m. liepos 7 d. - 2009 m. gruodžio 31 d., buvo pagalba, suderinama su vidaus rinka.
4 straipsnis
Valstybės garantija, kuri šio sprendimo 1 straipsnio 4 dalyje minėtai ekonominei veiklai nuo 2010 m. sausio 1 d. taikoma tol, kol baigsis Sprendimo Nr. C 51/2005 3 straipsnio 1 dalyje nurodytų viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių Axens bei Prosernat išimtinių sutarčių galiojimo terminas, yra pagalba, suderinama su vidaus rinka, jeigu laikomasi šio sprendimo 5 ir 6 straipsniuose nustatytų sąlygų.
5 straipsnis
1. Sprendimo Nr. C 51/2005 4 straipsnio 2 dalyje minėtoje metinėje finansinėje ataskaitoje, be Sprendimo 5 straipsnio 1 dalyje jau nurodytos informacijos, pateikiama šio straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse išdėstyta informacija.
2. Metinėje finansinėje ataskaitoje pateikiama ši informacija: atitinkamais metais viešosios įstaigos IFP gautų paskolų suma, palūkanų norma bei sutarčių sąlygos ir su valstybės garantija susijusios galimos palūkanų subsidijos bendrojo subsidijos ekvivalento įvertis, nebent būtų įrodoma, kad šios paskolų sutartys atitinka įprastas rinkos sąlygas, lyginant šių sutarčių sąlygas su sąlygomis, kurios viešajai įstaigai IFP sudarytos prieš pakeičiant jos statusą, arba remiantis Komisijos iš anksto patvirtinta tikslesne metodika.
3. Metinėje finansinėje ataskaitoje nurodoma prekių ir paslaugų, kurias viešoji įstaiga IFP iš tiekėjų įsigijo siekdama atitinkamais metais teikti šio sprendimo 1 straipsnio 4 ir 5 dalyse minėtas ekonomines paslaugas, suma ir didžiausias pagalbos, gautos dėl to, kad tiekėjai palankiau vertino įmonės įsipareigojimų neįvykdymo riziką, bendrojo subsidijos ekvivalento įvertis. Įvertis apskaičiuojamas įsigytų prekių ir paslaugų sumai taikant vienodą 2,5 % normą arba remiantis Komisijos iš anksto patvirtinta tikslesne metodika.
4. Metinėje finansinėje ataskaitoje nurodoma šio sprendimo 1 straipsnio 4 ir 5 dalyse minėtos ekonominės veiklos, kurią viešoji įstaiga IFP vykdė atitinkamais metais, suma ir didžiausias pagalbos, gautos dėl to, kad nebuvo mokama su įvykdymą užtikrinančiu užstatu susijusi priemoka ar bent jau „didžiausių pastangų“ garantijos priemoka, šį užstatą ir garantiją teikiant minėtų ekonominių paslaugų gavėjams, bendrojo subsidijos ekvivalento įvertis. Šis įvertis apskaičiuojamas suteiktų paslaugų sumai taikant vienodą 5 % normą arba remiantis Komisijos iš anksto patvirtinta tikslesne metodika.
6 straipsnis
1. Bendra viešųjų lėšų, skirtų viešosios įstaigos IFP veiklai vykdyti išskirtinėse bendrovių Axens ir Prosernat veiklos srityse, suma, įskaitant didžiausią valstybės garantijos poveikį, įvertintą šio sprendimo 5 straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse, turi būti mažesnė negu Bendrijos valstybės pagalbos moksliniams tyrimams, taikomajai veiklai ir naujovių diegimui sistemoje nurodytas didžiausias leidžiamas intensyvumas.
2. Jeigu šio straipsnio 1 dalyje nurodyta riba viršijama, atitinkama patronuojamoji bendrovė (Axens arba Prosernat) pagalbos perteklių prireikus grąžina viešajai įstaigai IFP.
7 straipsnis
Valstybės garantija, kuri 1 straipsnio 5 dalyje minėtai ekonominei veiklai taikoma nuo 2010 m. sausio 1 d., yra valstybės pagalba, suderinama su vidaus rinka, jeigu laikomasi šio sprendimo 8 straipsnyje nurodytų sąlygų.
8 straipsnis
1. Šio sprendimo 1 straipsnio 5 dalyje minėta viešosios įstaigos IFP veikla, susijusi su pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais ir paslaugų teikimu, turi likti veikla, papildanti pagrindinę nepriklausomų viešųjų mokslinių tyrimų veiklą.
2. Kad viešosios įstaigos IFP veikla, susijusi su pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais ir paslaugų teikimu, būtų laikoma papildoma, turi būti vykdomos šios sąlygos:
-
ši veikla neturi daryti neigiamo poveikio viešosios įstaigos IFP įprastai veiklai, nepriklausomumui ir neutralumui;
-
veiklos kaina turi atitikti rinkos kainą arba, jeigu rinkos kainos nėra, - kainą, atspindinčią visas sąnaudas, prie kurių pridedama pagrįsta marža, neatsižvelgiant į galimą valstybės garantijos poveikį;
-
šios veiklos apskaita turi būti atskirta nuo veiklos, susijusios su nepriklausomais viešaisiais moksliniais tyrimais, apskaitos (atskiriama abiejų rūšių veiklos atitinkamų sąnaudų ir finansavimo apskaita), o visos iš šios veiklos gautos pajamos turi būti reinvestuojamos į pagrindinę nepriklausomų viešųjų mokslinių tyrimų veiklą;
-
ši veikla turi būti neatsiejama nuo pagrindinės viešosios įstaigos IFP nepriklausomų viešųjų mokslinių tyrimų veiklos visų pirma dėl to, kad naudojama ta pati infrastruktūra, įranga, įrenginiai ar technologijos arba samdomi tie patys tyrėjai, mokslininkai, inžinieriai, projektuotojai ar techniniai darbuotojai;
-
šiai veiklai neturi būti taikomos Sprendimo Nr. C 51/2005 3 straipsnio 1 dalyje minėtos viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių Axens bei Prosernat išimtinės sutartys, kurios prireikus pratęsiamos arba iš dalies keičiamos pagal Sprendimo Nr. C 51/2005 3 straipsnio 2 dalį ir šio sprendimo 12 straipsnio 2 dalį;
-
ši veikla turi sudaryti likutinę biudžeto, kurį viešoji įstaiga IFP skiria nepriklausomiems viešiesiems moksliniams tyrimams finansuoti, dalį.
3. Kiekvienais metais Prancūzija Komisijai teikia ataskaitą apie viešosios įstaigos IFP veiklą, susijusią su pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais ir paslaugų teikimu, kurioje nurodo su šia veikla susijusios sumos dalį nepriklausomiems viešiesiems moksliniams tyrimams finansuoti skirtame biudžete.
9 straipsnis
1. Prancūzijos institucijos ir viešoji įstaiga IFP į finansavimo sutartį dėl kiekvienos operacijos įsipareigoja įtraukti šią nuorodą (taikomą visoms sutartyje minimoms priemonėms):
„Emisijai, programai arba paskolai netaikoma jokia bet kokio pobūdžio tiesioginė ar netiesioginė valstybės garantija. Nemokumo atveju valstybė nėra įpareigota perimti finansinius viešosios įstaigos IFP įsipareigojimus, kad skola būtų sumokėta.“
2. Prancūzijos institucijos tokią pat sąlygą, pagal kurią valstybė neprisiima atsakomybės, įsipareigoja įtraukti į visas sutartis, susijusias su šio sprendimo 1 straipsnio 5 dalyje minėta veikla - pagal sutartis atliekamais moksliniais tyrimais arba paslaugų teikimu.
3. Prancūzijos institucijos tokią pat sąlygą, pagal kurią viešoji įstaiga IFP ir valstybė neprisiima atsakomybės, įsipareigoja įtraukti į visas akcinių bendrovių Axens, Beicip-Franlab ir Prosernat sudarytas sutartis, pagal kurias prisiimami įsipareigojimai dėl skolos.
4. Viešoji įstaiga IFP akcinėms bendrovėms Axens, Beicip-Franlab ir Prosernat neišduoda jokios rūšies garantijos, patvirtinimo, laidavimo, ketinimų protokolo ar patikinimo rašto, kurie neatitiktų įprastų rinkos sąlygų.
10 straipsnis
Prancūzija Komisijai atskirai praneša apie pagalbą, kurios suma viršija Bendrijos valstybės pagalbos moksliniams tyrimams, taikomajai veiklai ir naujovių diegimui sistemoje nustatytas ribas, atsižvelgdama į galimą valstybės garantijos poveikį.
11 straipsnis
Prancūzija per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą dienos praneša Komisijai apie priemones, kurių ėmėsi sprendimui įgyvendinti.
12 straipsnis
1. Šio sprendimo 4, 5 ir 6 straipsniai taikomi tol, kol baigsis viešosios įstaigos IFP ir jos patronuojamųjų bendrovių Axens bei Prosernat išimtinių sutarčių, minėtų Sprendimo Nr. C 51/2005 3 straipsnio 1 dalyje, galiojimo terminas.
2. Pranešdamos Komisijai apie minėtų išimtinių sutarčių pratęsimą arba pakeitimą pagal Sprendimo Nr. C 51/2005 3 straipsnio 2 dalį Prancūzijos institucijos atsižvelgia į valstybės garantijos poveikį, kad būtų įvertinta bendra viešojo finansavimo suma.
13 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Prancūzijos Respublikai.
Priimta Briuselyje 2011 m. birželio 29 d.