ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 25. ledna 2012
o opatření SA.14588 (C 20/09), které provedla Belgie ve prospěch společnosti De Post - La Poste (nyní „bpost“)
(oznámeno pod číslem C(2012) 178)
(Pouze francouzské a nizozemské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/321/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s těmito články (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
1.1 ROZHODNUTÍ KOMISE Z ROKU 2003 ZRUŠENÉ SOUDEM PRVNÍHO STUPNĚ
(1)
Dne 3. prosince 2002 oznámily (3) belgické orgány Komisi navýšení kapitálu ve prospěch belgického poskytovatele poštovních služeb De Post - La Poste (dále jen „DPLP“, nyní „bpost (4)“). Po předběžném přezkumném řízení Komise dne 23. července 2003 (5) rozhodla, že proti oznámenému opatření nevznese námitky. Komise ve svém rozhodnutí prokázala, že tento vklad kapitálu, stejně jako ostatní opatření ve prospěch DPLP zjištěná během předběžného přezkumného řízení, nevedl k nadměrnému vyrovnání čistých nákladů, které měl podnik při plnění úkolů veřejné služby v období 1992-2002.
(2)
Dne 27. listopadu 2003 bylo rozhodnutí Komise zpochybněno u Soudu prvního stupně společností Deutsche Post AG a její belgickou dceřinou společností DHL International (6). Dne 10. února 2009 Soud prvního stupně rozhodnutí Komise zrušil se závěrem, že Komise dospěla k rozhodnutí o nevznesení námitek přesto, že existovaly závažné problémy, které měly Komisi vést k zahájení formálního vyšetřovacího řízení.
(3)
V dubnu roku 2009 podala Belgie u Evropského soudního dvora odvolání (7) (C-148/2009) proti rozsudku Soudu prvního stupně, kterým se zrušuje rozhodnutí Komise ze dne 23. července 2003 o nevznesení námitek.
(4)
Dne 22. září 2011 Soudní dvůr odvolání Belgie zamítl a uvedl, že Soud prvního stupně rozhodnutí Komise z roku 2003 zrušil oprávněně.
1.2 STÍŽNOST TÝKAJÍCÍ SE PODPORY NA DISTRIBUCI TISKU
(5)
V roce 2005 několik soukromých belgických distributorů tisku podalo jak podle antimonopolních předpisů, tak pravidel o státních podporách stížnost (8) proti dohodě o distribuci tisku, kterou uzavřely belgické orgány a společnost DPLP. Tato dohoda pověřuje DPLP úkolem veřejné služby v oblasti distribuce tisku po celé Belgii a stanoví jak sazebník za tuto službu, tak vyrovnání, na které má DPLP nárok z důvodů dodatečných nákladů vyvolaných plněním tohoto úkolu. Stížnost se týká hlavně sazeb za služby navrhovaných DPLP, o nichž stěžovatelé tvrdí, že jsou tak nízké, že ve skutečnosti vylučují jakoukoliv snahu o hospodářskou soutěž.
(6)
Pokud se jedná o pravidla státní podpory, útvary Komise stížnost zamítly, protože předběžné přezkumné řízení umožnilo zjistit, že neexistuje žádné nadměrné vyrovnání za dodatečné čisté náklady vyvolané plněním této veřejné služby. V květnu 2009 stěžovatelé ovšem vyjádřili s tímto předběžným stanoviskem nesouhlas, předložili dodatečné informace a požádali Komisi, aby provedla hlubší šetření.
1.3 ČTVRTÁ „SMLOUVA O SPRÁVĚ“ („CONTRAT DE GESTION“) NA OBDOBÍ 2005-2010
(7)
Přezkum stížnosti ohledně vyrovnání poskytnutého za distribuci tisku umožnil Komisi zjistit, že Belgie v roce 2005 uzavřela s DPLP neoznámenou „smlouvu o správě“, která stanovila vyplacení vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu (SOHZ). Komise tudíž z moci úřední případ otevřela (9) a v dubnu 2007 zaslala Belgii žádost o poskytnutí informací.
(8)
V prosinci roku 2007 belgické orgány odpověděly, že se domnívají, že vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu nepředstavuje státní podporu, protože je splněna každá ze čtyř podmínek uvedených v rozsudku ve věci Altmark (10). Později poskytly informace o čtvrtě smlouvě o správě, a to zejména o systému analytického účetnictví používaném k výpočtu vyrovnání vypláceného státem.
(9)
Následně byla opatření, jichž se týkalo řízení z moci úřední, stejně jako stížnosti zahrnuta do formálního vyšetřovacího řízení C20/09 zahájeného dne 23. července 2009.
1.4 ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(10)
Vzhledem ke zrušení rozhodnutí Komise ze dne 23. července 2003 Soudem prvního stupně a po přezkumu informací poskytnutých belgickými orgány o předmětných opatřeních se Komise dne 13. července 2009 rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (11).
(11)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie. Komise vyzvala zúčastněné strany, aby jí oznámily své připomínky.
1.5 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(12)
Belgické orgány oznámily své připomínky dne 13. srpna 2009 a doplnily je dalšími dne 10. září 2009, 12. října 2009, 23. dubna 2010, 26. dubna 2010, 19. října 2010, 19. listopadu 2010, 21. prosince 2010, 18. ledna 2011, 17. února 2011, 2. března 2011, 29. března 2011, 11. dubna 2011, 10. května 2011, 27. května 2011, 14. června 2011, 10. srpna 2011, 26. srpna 2011, 7. října 2011, 14. prosince 2011, 19. prosince 2011, 20. prosince 2011 a 26. prosince 2011. Uvedly, že dne 22. dubna 2009 podaly odvolání proti rozsudku Soudu prvního stupně ze dne 10. února 2009, a podaly upřesnění ohledně vyrovnání za veřejné služby a dalších opatření ad hoc ve prospěch DPLP.
1.6 PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ A PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM TŘETÍCH STRAN
(13)
Společnosti Deutsche Post AG a DHL International N.V./S.A. předložily připomínky dne 28. srpna 2009.
(14)
Vlaamse Federatie van Persverspreiders (dále jen „VFP“ - „Vlámská federace distributorů tisku“) a Prodipresse („Union des professionnels de la diffusion de la presse“ - „Profesní unie distribuce tisku“) předložily své připomínky dne 28. srpna 2009.
(15)
Belgische Distributiedienst B.V.B.A (dále jen „BD“ - konkurent DPLP na trhu distribuce tisku) předložila své připomínky dne 28. srpna 2009.
(16)
Belgické sdružení vydavatelů deníků A.S.B.L. předložilo své připomínky dne 28. srpna 2009.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
2.1 PRÁVNÍ STATUS A ČINNOSTI DPLP
(17)
Belgická pošta byla státní agenturou („agenturou pošt“) až do roku 1992, kdy byla legálně ustavena jako samostatná právnická osoba („entreprise publique autonome“ - „autonomní veřejnoprávní podnik“). V roce 2000 se její právní status změnil na „veřejnoprávní akciovou společnost“ („société anonyme de droit public“).
(18)
V roce 2010 dosáhla společnost DPLP provozního příjmu ve výši 2 318 milionů EUR a provozního zisku ve výši 319 milionů EUR. Na konci roku 2010 zaměstnávala 33 616 osob. V roce 2002 zaměstnávala pro srovnání 42 000 osob. Mzdové náklady představují 65 % celkových provozních nákladů.
(19)
Menšinovou účast ve výši 50 % bez jedné akcie drží soukromý investor CVC Capital Partners. Většinovým akcionářem je belgický stát.
2.2 SHRNUTÍ PŘEDMĚTNÝCH VEŘEJNÝCH OPATŘENÍ
2.2.1 Úkoly veřejné služby během období 1992-2010
(20)
Během celého období, jež je předmětem šetření, tj. od roku 1992 do roku 2010, byla společnost DPLP pověřena plněním úkolů veřejné služby na základě poštovního zákona (12) a čtyř po sobě následujících smluv o správě.
2.2.1.1 Povinnosti veřejné služby stanovené ve smlouvách o správě
(21)
Smlouvy o správě stanoví pravidla a způsoby plnění úkolů vykonávaných DPLP v rámci provádění jejích činností veřejného zájmu a určují finanční zásah belgického státu.
(22)
Od svého ustavení v roce 1992 podepsala DPLP s belgickým státem čtyři smlouvy o správě, které zahrnují tato období (13):
1.
první smlouva: od 14. září 1992 do 31. prosince 1996;
2.
druhá smlouva: od 1. ledna 1997 do 23. září 2002;
3.
třetí smlouva: od 24. září 2002 do 23. září 2005;
4.
čtvrtá smlouva: od 24. září 2005 do 23. září 2010; u této smlouvy došlo k jejímu prodloužení do doby, než bude uzavřena nová smlouva.
(23)
Smlouvy o správě obsahují seznam úkolů veřejné služby. Úkoly veřejné služby stanovené belgickým státem v současné smlouvě o správě jsou tyto (14):
Poštovní služby
i)
Všeobecná poštovní služba
ii)
Distribuce novin
iii)
Distribuce časopisů
iv)
Distribuce volebních tiskovin
v)
Zvláštní sazby pro nevýdělečná sdružení
vi)
Zásilky dopisů podléhajících režimu osvobození od poštovních poplatků (královská korespondence a další zvláštní korespondence)
vii)
Mezinárodní poštovní služby
viii)
Mezinárodní balíková přeprava
Finanční služby
ix)
Příjem hotovostních vkladů na běžný poštovní účet
x)
Vystavování poštovních poukázek
xi)
Vyplácení v bydlišti starobních, pozůstalostních a invalidních důchodů
xii)
Vyplácení odměny za volební účast
xiii)
Vedení účetnictví u blokových pokut v oblasti silniční dopravy a jejich hrazení
xiv)
Služby v oblasti rybářských povolení
Prodej poštovních známek
xv)
Prodej poštovních známek
Další veřejné služby
xvi)
Sociální úloha poštovního doručovatele
xvii)
Přiměřené informování veřejnosti
xviii)
Tisk a dodávání elektronické pošty
xix)
Certifikační služby u zpráv
xx)
Služby vykonávané pro účetní státní pokladny
xxi)
Prodej kolků a pokutových kolků
xxii)
Spolupráce při distribuci sad volebních lístků
2.2.2 Veřejná opatření, jež jsou předmětem šetření
(24)
Od roku 1992 do roku 2010 využívala DPLP veřejné pomoci v podobě různých opatření:
1.
hrazení důchodů: následkem reformy důchodového systému, k níž došlo v roce 1997, stát zbavil DPLP závazků nahromaděných v oblasti důchodů ve výši 3,8 miliardy EUR;
2.
každoroční vyrovnání nákladů spojených s prováděním povinností veřejné služby (15) v celkové částce 5,2 miliardy EUR za období 1992-2010;
3.
vklady kapitálu: dva v roce 1997 (62 milionů EUR), jeden v roce 2003 (297,5 milionu EUR) a jeden v roce 2006 (40 milionů EUR);
4.
daňová osvobození: osvobození od daně z příjmů právnických osob, pozemkové daně a dalších nepřímých a místních daní;
5.
převod budov: v roce 1992 bylo na DPLP převedeno 63 budov v celkové hodnotě 112,2 milionu EUR;
6.
záruka poskytnutá státem v roce 2004 u půjčky ve výši 100 milionů EUR oproti uhrazení záruční prémie ve výši 0,25 %.
2.2.2.1 Hrazení důchodů
(25)
V roce 1992 byla agentura pošt změněna zákonem na autonomní veřejnoprávní podnik (EPA - „entreprise publique autonome“) s názvem „De Post - La Poste“. Jako právní nástupce agentury pošt převzala DPLP její aktiva a zaměstnance. Pokud jde o podnikový model, představovala tato změna důležitý zlom:
1.
na rozdíl od agentury pošt, jež byla spravována v rámci pravomocí a pod vedením příslušného ministra, byla DPLP řízena svou správní radou a správním výborem, přičemž vláda si ponechala pouze pravomoc dohledu za účelem dodržování právních předpisů a smlouvy o správě (16);
2.
DPLP byla v zásadě odpovědná za vlastní finanční rovnováhu, zatímco každoroční rozpočet agentury pošt byl dosud vypracováván příslušným ministrem, který ho předkládal ke schválení parlamentu v příloze rozpočtu vlastního ministerstva.
(26)
V roce 1992 tak DPLP převzala 43 747 státních zaměstnanců spolu s jejich právní ochranou v oblasti zajištění zaměstnání, důchodu a odměny (článek 33 zákona ze dne 21. března 1991).
(27)
V roce 2008 zaměstnávala DPLP stále přibližně 23 500 statutárních zaměstnanců (jejichž status byl podobný jako status státních zaměstnanců), kteří představovali téměř dvě třetiny celkového počtu jejích zaměstnanců, jak je uvedeno níže.
Tabulka 1
Režimy zaměstnání u DPLP
(28)
Mezi rokem 1972 a 1996 byly důchody vypláceny na základě průběžně financovaného důchodového systému. Podle tohoto systému DPLP vracela státu celkovou částku důchodů, které stát vyplatil bývalým státním zaměstnancům v důchodu (17) na základě důchodových nároků, které nashromáždili od roku 1972, během nějž se belgická pošta stala v rámci státu oddělenou účetní jednotkou (agenturou pošt).
(29)
Až do reformy důchodového systému v roce 1997 nebyla v systému financování důchodů provedena žádná změna. Tato reforma spočívala ve sladění důchodového systému prvního pilíře, který platil pro statutární zaměstnance DPLP, se systémem soukromého sektoru: od roku 1997 byla DPLP povinna hradit ONSS (Office national de sécurité sociale - Národní úřad sociálního zabezpečení) dávku na důchodové zabezpečení ve výši 8,86 % mzdy.
(30)
Stát souběžně souhlasil s převzetím závazků nahromaděných DPLP v oblasti důchodů, které dosáhly částky 3,8 miliardy EUR.
2.2.2.2 Roční vyrovnání nákladů spojených s prováděním závazků veřejné služby
(31)
Každá smlouva stanovila, že stát zaplatí roční vyrovnání za provádění úkolů veřejné služby vymezených v dané smlouvě.
(32)
V prvních třech smlouvách bylo vyrovnání stanoveno na základě skutečného rozdílu mezi výdaji a příjmy u úkolů veřejné služby. Čtvrtá smlouva o správě stanoví vyplacení paušálního vyrovnání, jež se vypočítává na základě očekávaného rozdílu mezi náklady DPLP a příjmy vytvářenými uživateli veřejných služeb, přičemž vyrovnání podléhá stropu stanovenému ve smlouvách o správě (18).
(33)
Veřejné služby, za které je DPLP podle současné smlouvy (19) oprávněna dostávat od státu vyrovnání, jsou tyto:
Poštovní služby
ii)
Distribuce novin
iii)
Distribuce časopisů
iv)
Distribuce volebních tiskovin
v)
Zvláštní sazby pro nevýdělečná sdružení
vi)
Zásilky dopisů podléhajících režimu osvobození od poštovních poplatků (královská korespondence a další zvláštní korespondence)
Finanční služby
ix)
Příjem hotovostních vkladů na běžný poštovní účet
x)
Vystavování poštovních poukázek
xi)
Vyplácení v bydlišti starobních, pozůstalostních a invalidních důchodů
xiii)
Vedení účetnictví u blokových pokut v oblasti silniční dopravy a jejich hrazení
xiv)
Služby v oblasti rybářských povolení
Prodej poštovních známek
xv)
Prodej poštovních známek
Další veřejné služby
xvi)
Sociální úloha poštovního doručovatele
xx)
Služby vykonávané pro účetní státní pokladny
xxi)
Prodej kolků a pokutových kolků
(34)
Je nutno poznamenat, že podle posledních tří smluv o správě se za všeobecnou poštovní službu nemůže vyplácet žádné vyrovnání (20). Ačkoli distribuce tisku může v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby (21) obvykle spadat do rámce všeobecné služby, belgické orgány vymezily zvláštní úkoly (distribuce novin a časopisů), za něž se vyplácí podle smluv o správě vyrovnání, podle kritérií, která je odlišují od všeobecné poštovní služby. Těmito kritérii jsou 1) cíle úkolu, které přesahují cíle všeobecné služby, 2) zvláštní podmínky stanovené v uvedených smlouvách a 3) zvláštní ustanovení v oblasti stanovení sazeb, jež se liší od stanovení sazeb u všeobecné služby.
(35)
Cíle úkolu: belgické orgány považují za mimořádně důležité, aby se zajistilo široké šíření tištěných médií po celém belgickém území za účelem zvýšení informovanosti a názorové rozmanitosti a povzbuzení účasti veřejnosti na politické diskuzi.
(36)
Smlouva stanoví zvláštní provozní podmínky: zvláštní služba distribuce tisku, kterou musí DPLP vykonávat a za níž dostává vyrovnání, přesahuje obvyklou distribuci tisku zahrnutou do všeobecné služby. Podléhá řadě přísných podmínek v oblasti kvality a výsledků, které se týkají doby distribuce (např. dodání před půl osmou), četnosti, distribučních variant pro vydavatele, flexibility poskytnuté vydavatelům, pokud jde o objem, a také nepřerušenosti poskytování služby (včetně přesné definice případů vyšší moci).
(37)
Zvláštní sazby: sazby úkolu distribuce tisku, které mají za následek vyrovnání, jsou určovány v rámci tripartitních jednání (belgický stát/DPLP/odvětví tisku) a na rozdíl od sazeb všeobecné veřejné služby nemusí být schváleny regulačním orgánem. Zatímco sazby všeobecné veřejné služby vycházejí z nákladů, sazby zvláštního úkolu distribuce tisku, které mají za následek vyrovnání, jsou značně nižší, aby bylo možno dosáhnout sledovaných cílů.
(38)
Veřejné služby uvedené 33. bodě odůvodnění mohou být předmětem vyrovnání za veřejnou službu. Částky skutečně vyplacené jako vyrovnání za veřejnou službu za každý hospodářský rok jsou tyto:
První smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
1992 (22)
91 720 000
1993
351 327 000
1994
322 138 000
1995
368 308 000
1996
314 205 000
Druhá smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
1997
208 934 000
1998
228 629 000
1999
213 788 000
2000
216 282 000
2001
224 269 000
2002
194 559 000
Třetí smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
2003
175 554 000
2004
247 606 000
2005
254 825 000
Čtvrtá smlouva o správě
Rok
Částka (v EUR)
2006
299 729 000
2007
306 396 000
2008
315 683 000
2009
321 244 000
2010
325 735 000
2.2.2.3 Vklady kapitálu
(39)
Kapitálové vklady v roce 1997: DPLP byla příjemcem dvou neoznámených kapitálových vkladů v celkové částce 62 milionů EUR. Belgické orgány ale následně uvedly, že tyto finanční prostředky ve skutečnosti představují odložená vyrovnání za veřejnou službu, která nebyla DPLP vyplacena včas.
(40)
Kapitálové vklady v roce 2003: belgické orgány přistoupily ke kapitálovému vkladu ve prospěch DPLP v celkové výši 297,5 milionu EUR. Podle nich tento vklad proběhl za podmínek přijatelných pro soukromého investora vykonávajícího svou činnost za běžných podmínek tržního hospodářství, a tak v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství nepředstavuje údajně státní podporu.
(41)
Kapitálové vklady v roce 2006: belgické orgány přistoupily k novému kapitálovému vkladu v celkové výši 40 milionů EUR. Podle nich byl tento vklad v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, protože proběhl za stejných podmínek, jaké platí pro soukromé investory (pari passu).
2.2.2.4 Daňová osvobození
(42)
Až do 31. prosince 2005 byla DPLP osvobozena od daně z příjmů právnických osob.
(43)
Během šetřeného období byla osvobozena od pozemkové daně u budov, jež využívala v rámci provádění veřejných služeb, což představovalo zvýhodnění ve výši od […] (23) do […] EUR za rok. Pokud by tuto daň platila, byly by náklady u produktů (veřejná služba a komerční produkty), u nichž se tyto budovy používaly, příslušně vyšší.
(44)
DPLP je rovněž osvobozena od dalších nepřímých a místních daní. Belgické orgány nejsou schopny odhadnout přesnou výši tohoto zvýhodnění, ale uvádějí, že toto opatření spadá do oblasti působnosti pravidel de minimis.
(45)
Daňová osvobození pocházejí z doby před vstupem v platnost Smlouvy o ES v roce 1958 a byla zachována bez podstatnějších změn. Zatímco osvobození od daně z příjmů právnických osob bylo zrušeno ke dni 31. prosince 2005, poslední dvě opatření jsou stále v platnosti.
2.2.2.5 Převod budov
(46)
V roce 1992 převedl belgický stát na DPLP bez protiplnění 63 budov (24). Tato společnost jich již využívala, i když právně patřily státu. Celková hodnota tohoto majetku byla odhadnuta na 112,2 milionu EUR (25). Tyto budovy byly odlišné od původních aktiv, ke kterým byly přidány a která byla oddělena od státního majetku, když se belgická pošta stala v roce 1971 oddělenou státní agenturou („agenturou pošt“). Agentura pošt již právně vlastnila aktiva, která byla zanesena do její rozvahy. Tyto dodatečné budovy převedené v roce 1992 měly naopak vyrovnat náklady představované důchody, které nadále příslušely DPLP v okamžiku, kdy společnost přešla ze statusu agentury na status autonomního veřejnoprávního podniku.
(47)
Belgické orgány zdůrazňují, že převod těchto budov spadá výlučně do rámce vnitřní reorganizace státního majetku a že nepředstavuje zvýhodnění. Podle nich belgická pošta využívala těchto budov již předtím, než byla v roce 1992 přeměněna na DPLP (a využívala jich tak již agentura pošt).
2.2.2.6 Státní záruka
(48)
DPLP bylo umožněno požádat o veřejnou záruku u svých půjček oproti uhrazení záruční prémie ve výši 0,25 %.
(49)
Během šetřeného období bylo této záruky využito pouze jednou, a to u půjčky ve výši 100 milionů EUR získané od Evropské investiční banky (EIB). Dohoda podepsaná mezi DPLP a EIB dne 22. prosince 2004 umožňovala DPLP využívat úvěrovou facilitu EIB až do 10. června 2008. DPLP využila této možnosti a dne 8. listopadu 2007 požádala o částku 100 milionů EUR, kterou dne 5. prosince 2007 skutečně obdržela. DPLP se zavázala splatit půjčku v 11 stejných ročních splátkách ve výši přibližně 9,09 milionu EUR. První splátka má být uhrazena dne 5. prosince 2012 a poslední dne 5. prosince 2022. Úroky se platí čtvrtletně (5. prosince, 5. března, 5. června a 5. září). Úroková míra je stanovena na základě tříměsíční sazby EURIBOR snížené o 37 bazických bodů.
3. POPIS DŮVODŮ, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ V ROCE 2009
(50)
Na základě rozsudku ve věci Altmark (26) se Komise domnívala, že vyrovnání za veřejnou službu vyplacená od roku 1992 stejně jako výše uvedená daňová osvobození, vklady kapitálu, státní záruka a převod budov mohou představovat podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(51)
Státní podpory spočívající ve vyrovnání nákladů spojených se závazky všeobecné služby lze prohlásit za slučitelné podle čl. 106 odst. 2 SFEU, pokud jsou nezbytné pro provedení těchto služeb a neovlivňují obchod v míře, která by byla v rozporu se zájmem Evropské unie.
(52)
V rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2009 si Komise položila otázku ohledně nezbytnosti a proporcionality opatření podpory poskytnutých DPLP za účelem plnění jejích úkolů veřejné služby.
(53)
Pokud jde o výpočet nadměrného vyrovnání podle čl. 106 odst. 2 SFEU, Komise na základě ověření nepřítomnosti nadměrného vyrovnání za úkoly veřejné služby usoudila, že byly zohledněny všechny příjmy a náklady spojené se závazky veřejné služby. Pro účely tohoto výpočtu je nutno ověřit spolehlivost účetní metody použité pro určení nákladů, které lze přičíst službám obecného hospodářského zájmu, a zohlednit také všechny čisté náklady veřejné služby a dodatečné podpory poskytnuté v jakékoliv formě.
(54)
Pokud jde o financování důchodů státních zaměstnanců státem, Komise si položila otázku, do jaké míry skutečnost, že DPLP byla zbavena svých závazků v oblasti důchodů, postavilo tuto společnost do situace srovnatelné se situací jejích konkurentů, co se týče odvodů na sociální zabezpečení.
(55)
V souladu s přístupem použitým Komisí v jejím rozhodnutí o veřejném financování nákladů na důchody státních úředníků pracujících u francouzské společnosti La Poste (27) bylo nutno přezkoumat, zda se z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU jednalo o slučitelné opatření, a za tímto účelem zjistit, do jaké míry byly náklady na sociální zabezpečení hrazené DPLP poté, co byla zbavena těchto závazků, srovnatelné s náklady, které měli její konkurenti.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTÍ VFP A PRODIPRESSE
(56)
Dne 28. srpna 2009 sdělily společnosti VFP a Prodipresse své připomínky k systému distribuce tisku prováděnému společností DPLP.
(57)
V souladu se stížností, kterou podaly dříve, VFP a Prodipresse zdůraznily narušení hospodářské soutěže, které vyplývá z nízkých sazeb uplatňovaných DPLP u distribuce tisku, což znemožňuje jakoukoliv hospodářskou soutěž ze strany ostatních subjektů na trhu.
(58)
Uvedly, že ceny používané DPLP se určují během tripartitního jednání mezi DPLP, vydavateli a státem. Ztráty, které DPLP vznikají v důsledku těchto cen, jež jsou pod úrovní cen tržních, jsou podle nich vyrovnávány státem v rámci vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu. DPLP je sice přímým příjemcem této podpory, ale nepřímý prospěch z ní mají také vydavatelé novin.
(59)
VFP a Prodipresse se domnívají, že DPLP by mohla dostávat za systém distribuce tisku nadměrné vyrovnání, které údajně využívá na financování svých jiných činností.
4.2 PŘIPOMÍNKY BELGICKÉHO SDRUŽENÍ VYDAVATELŮ NOVIN (ASSOCIATION BELGE DES ÉDITEURS DES JOURNAUX)
(60)
Dne 28. srpna 2009 sdělilo své připomínky Belgické sdružení vydavatelů novin. Při této příležitosti zdůraznilo význam z hlediska demokracie a rovnosti účinného systému distribuce novin na celém belgickém území za přiměřené a jednotné ceny, jenž umožňuje předplatitelům dostávat noviny časně ráno.
4.3 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTÍ DEUTSCHE POST AG A DHL INTERNATIONAL
(61)
Dne 28. srpna 2009 sdělily své připomínky společnosti Deutsche Post AG a DHL International. Trvaly na nutnosti přezkoumat převzetí závazků příslušejících DPLP v oblasti důchodů a ověřit zejména slučitelnost tohoto opatření s předchozí praxí, na nutnosti zkontrolovat slučitelnost vkladů kapitálu s trhem, ověřit slučitelnost rozdělení nákladů s rozsudkem ve věci Chronopost a přezkoumat převod budov.
4.4 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTI BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA
(62)
Dne 28. srpna 2009 sdělila své připomínky společnost Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (dále jen „BD“), která je součástí skupiny TNT. Na trhu distribuce novin a časopisů je BD konkurentem společnosti DPLP, a to zejména její dceřiné společnosti Deltamedia, která je pověřena distribucí tisku. V souladu se stížností podanou dříve BD zdůraznila, že DPLP uplatňuje u distribuce novin ceny nižší, než jsou její náklady. Ztráty, které DPLP vznikají, jsou podle ní financovány veřejnými dotacemi. Nevysoké ceny údajně ztěžují jakoukoliv hospodářskou soutěž vůči DPLP.
(63)
Podle BD společnost DPLP údajně porušila směrnici Rady 92/50/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na služby (28) a také článek 7 směrnice 97/67/ES. BD si rovněž kladla otázky ohledně existence podpory podle čl. 107 odst. 1 SFEU a ohledně slučitelnosti vyrovnání nákladů spojených se službami obecného hospodářského zájmu podle čl. 106 odst. 2 SFEU.
(64)
Kladla si otázku, zda lze distribuci novin označit za službu obecného hospodářského zájmu vzhledem ke skutečnosti, že ve většině členských států je tato činnost otevřena hospodářské soutěži, aniž by do ní byl zapojen poskytovatel poštovních služeb.
(65)
BD si rovněž kladla otázku, zda dotace vyhrazená výlučně poskytovateli poštovních služeb je tím nejvhodnějším prostředkem, jak podporovat distribuci novin, ve srovnání s podporou poskytnutou vydavatelům, kteří by si tak mohli zajistit distribuční služby na volném trhu, čímž by různí poskytovatelé mohli mezi sebou soutěžit.
(66)
BD položila otázku nezbytných nákladů, a to i v případě, pokud by měl být schválen úkol distribuce novin, jímž byla DPLP pověřena. Podle této společnosti má DPLP značně vyšší náklady než ostatní hospodářské subjekty, čímž se zvyšuje nutná míra dotací. V tomto smyslu nejsou dotace ani přiměřené, ani oprávněné.
(67)
BD se konečně domnívá, že by náklady DPLP převzaté státem mohly zahrnovat investiční náklady, které by nebyly nezbytně nutné pro plnění služby obecného hospodářského zájmu vzhledem k tomu, že DPLP údajně mohla využívat infrastruktur zavedených pro jiné služby. Z veřejné dotace mohly být údajně financovány také reklamní kampaně ve prospěch komerčních produktů.
5. PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ
5.1 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘEVZETÍ DŮCHODŮ
(68)
Belgické orgány zdůrazňují, že v souladu s přístupem použitým v rozsudku ve věci Combus (29) nepředstavuje převzetí závazků v oblasti důchodů státní podporu, protože zbavuje belgickou poštu neobvyklých výdajů a ne výdajů, které běžně zatěžují rozpočet podniku.
(69)
Neobvyklé výdaje údajně vyplývají z vyšších mzdových nákladů kvůli statutárním zaměstnancům a nedostatečné provozní flexibility, které brání DPLP snížit mezi jejími zaměstnanci počet státních zaměstnanců podle jejího přání.
(70)
Belgické orgány vymezují tři příčiny nedostatečné flexibility:
1.
definitiva státních zaměstnanců;
2.
neexistující vnitřní mobilita;
3.
nemožnost využívat dočasné nezaměstnanosti.
(71)
Definitiva státních zaměstnanců: DPLP zdůrazňuje, že její statutární zaměstnanci jsou de facto najímáni na dobu neurčitou. DPLP nemůže vypovědět pracovní smlouvy svých statutárních zaměstnanců kromě vážného důvodu nebo opakujících se špatných výsledků. Dokonce i v tomto případě podléhá propouštěcí řízení mimořádně obtížným požadavkům.
(72)
Státní rada (belgické správní soudnictví pravomocné pro statutární zaměstnance, zatímco smluvní zaměstnanci spadají pod pravomoc pracovních soudů) k tomu projevila sklon upřednostňovat statutární zaměstnance tím, že stanovila přísnou normu pro prokázání „platného důvodu“. Z uvedeného vyplývá, že DPLP nemůže propouštět své statutární zaměstnance ať už jednotlivě či hromadně a ať už z hospodářských či technických důvodů.
(73)
Vypovězení pracovní smlouvy tak nepředstavuje nástroj řízení, který by umožnil měnit složení zaměstnanců podle skutečných provozních potřeb. Nemožnost přistoupit k propuštění z hospodářských důvodů rovněž značně omezuje prostředky, které má DPLP na řešení obtíží, jako je nedostatečná mobilita nebo mzdy a výhody statutárních zaměstnanců, které převyšují mzdy a výhody uplatňované na trhu. Statutární zaměstnanci k tomu nejsou oprávněni požadovat automatické převedení do veřejné správy a ani DPLP takové převedení nemůže prosazovat.
(74)
Uvedené znamená, že se snižování počtu statutárních zaměstnanců omezuje v zásadě na nepočetné dobrovolné odchody a na odchody přirozené.
(75)
Neexistence vnitřní mobility: vedle neschopnosti DPLP snížit počet statutárních zaměstnanců v oblastech, ve kterých došlo ke snížení poptávky po službách, podléhají možnosti, které má při přesunu svých statutárních zaměstnanců v rámci organizace podle svých potřeb, přísným omezením.
(76)
Ohledy jako jazyková příslušnost, kvalifikace, odpracované roky a funkční zařazení jsou příčinou stavu, kdy je DPLP v široké míře neschopna přesouvat své zaměstnance z oblastí, v nichž požadavky na počet zaměstnanců klesají, a to např. kvůli ústupu tradiční korespondence, do odvětví, v nichž existují nedostatečné stavy pracovníků kvůli odchodům do důchodu nebo zvýšené poptávce.
(77)
Řečeno jinými slovy, kvůli nepružnému „statusu“ je DPLP v široké míře neschopna přesouvat statutární zaměstnance podle svých potřeb nebo vyrovnávat nevyváženost mezi oblastmi činností s nadměrným počtem pracovníků a oblastmi, kde je jich nedostatek. Kvůli uspokojení potřeb v odvětvích s nedostatečným počtem pracovníků tak DPLP musí paradoxně najímat brigádníky nebo smluvní zaměstnance a přitom si ponechat nadbytečné statutární zaměstnance v odvětvích s nadbytkem pracovníků.
(78)
Nevyužívání dočasné nezaměstnanosti: DPLP k tomu nemůže své statutární zaměstnance dočasně propustit („nezaměstnanost z hospodářských důvodů“), jak to mohou učinit v případě, kdy není dostatek práce, hospodářské subjekty soukromého sektoru.
(79)
Vyšší mzdové náklady: když se agentura pošt stala v roce 1992 autonomním veřejnoprávním podnikem a byla přejmenována na DPLP, dostávali statutární zaměstnanci značně vyšší mzdy a měli značně vyšší výhody než smluvní zaměstnanci v soukromém sektoru. Od roku 1992 automatické zvyšování mezd podle odpracovaných roků a značný vliv odborových organizací při vyjednávání přispěly k tomu, že mzdy a výhody zůstaly na srovnatelně vyšší úrovni.
(80)
Vedle mezd a výhod, které jsou vyšší než mzdy a výhody smluvních zaměstnanců, mají statutární zaměstnanci nárok na 4 až 11 dnů dodatečné placené dovolené (30), což zvyšuje náklady DPLP. Tyto skutečnosti, které jsou příznačné pro statutární zaměstnance, ztížily DPLP správu jednotkového nákladu u statutárních zaměstnanců, který značně převyšuje jednotkový náklad u smluvních zaměstnanců v soukromém sektoru.
(81)
Od převzetí statutárních zaměstnanců agentury pošt v roce 1992 vedoucí pracovníci DPLP uznali, že tito zaměstnanci s vyššími mzdovými náklady a provozní nepružností představují strukturální nevýhodu, která je s postupující liberalizací poštovního trhu stále více obtížněji udržitelná. DPLP proto počínaje rokem 1998 přestala statutární zaměstnance najímat. Přirozené odchody, u nichž se jedná hlavně o odchody do důchodu, vedly ke snížení počtu zaměstnanců v absolutních hodnotách a stav zaměstnanců dosáhl v roce 2008 počtu 23 538 osob.
(82)
Jelikož snižování počtu statutárních zaměstnanců závisí hlavně na míře přirozených odchodů v souvislostech současné věkové pyramidy, probíhalo pomalu a jak ukazuje níže uvedená tabulka, mělo by s největší pravděpodobností zůstat pomalé až do roku 2030, to znamená dlouho po úplné liberalizaci poštovního trhu.
Tabulka 2
Vývoj počtu statutárních zaměstnanců DPLP
(83)
Belgické orgány se proto domnívají, že statutární zaměstnanci DPLP představují vážnou nevýhodu z provozního hlediska a z hlediska nákladů v porovnání se soukromými hospodářskými subjekty a že stát zbavil DPLP neobvyklých výdajů, které její konkurenty nezatěžují.
(84)
Opatření podle nich nepředstavuje státní podporu, a proto přístup, který Komise zaujala v rozhodnutí o zahájení řízení, není údajně vzhledem k předchozím případům, které se týkaly důchodových systémů (EDF (31), La Poste (Francie) (32), Royal Mail (33)), v záležitosti DPLP nutný.
(85)
Belgické orgány přesto zdůrazňují, že případné uplatnění takovéto metody na DPLP by údajně vedlo k závěru, že podíl nákladů na sociální zabezpečení vyjádřený procentním podílem na mzdových nákladech, který zatěžuje DPLP, je stejný jako u jejích konkurentů.
5.2 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K ROČNÍMU VYROVNÁNÍ NÁKLADŮ VEŘEJNÉ SLUŽBY
(86)
Belgické orgány sdělily účetní údaje (34) společnosti DPLP a vysvětlily zásady analytického účetnictví, které DPLP uplatňuje.
(87)
Předně tvrdí, že ročně vyplácené vyrovnání za veřejnou službu nepředstavuje podporu, protože je v souladu s judikaturou Altmark.
(88)
Dále zdůrazňují, že v případě, pokud vyrovnání za veřejnou službu podporu představuje, jedná se o podporu slučitelnou, protože nepředstavuje nadměrné vyrovnání čistých nákladů, které zatěžují DPLP v rámci plnění jejich úkolů veřejné služby. Výpočty předložené belgickými orgány podle nich dokládají, že vyrovnání nákladů DPLP je dokonce nedostatečné.
(89)
Belgické orgány nakonec uvádějí, že některá opatření představují existující podporu. V tomto ohledu se odkazuje na část věnovanou existujícím podporám (bod odůvodnění 6.3.2 a následující).
5.3 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ KE VKLADŮM KAPITÁLU
5.3.1 Kapitálové vklady v roce 1997
(90)
V dopise zaslaném Komisi dne 12. srpna 2009 belgické orgány uvádějí, že je nutno posuzovat kapitálové vklady z roku 1997 v celkové výši 62 milionů EUR jako odložené vyrovnání za závazky veřejné služby.
5.3.2 Kapitálové vklady v roce 2003 a 2006
(91)
Podle belgických orgánů spočívala obě navýšení kapitálu provedená v roce 2003 a v roce 2006 na strategickém plánu (35), jehož konečným cílem bylo zlepšit konkurenceschopnost a ziskovost podniku v souvislostech postupné liberalizace poštovního trhu.
(92)
Tento strategický plán sledoval dva hlavní cíle:
1.
zlepšit produktivitu za účelem zajištění konkurenceschopnosti a ziskovosti ve více liberalizovaném tržním prostředí;
2.
otevřením kapitálu soukromým investorům postupně rozvíjet DPLP směrem k tržnímu uvažování, tj. dosáhnout a zachovat míry návratnosti kapitálu nutné pro přilákání soukromých investorů a uvolnit potenciál podniku z hlediska ziskovosti.
(93)
Kapitálové vklady v roce 2003: podle belgických orgánů bylo cílem navýšení kapitálu v roce 2003 posílit vlastní kapitál DPLP vzhledem ke značných finančním závazkům, které na sebe společnost vzala zejména za účelem výstavby čtyř nových poštovních uzlů, modernizace jednoho stávajícího poštovního uzlu, optimalizace roznášky dopisních zásilek a automatizace.
(94)
Belgické orgány k tomu zdůraznily, že vložené finanční prostředky rovněž kryly výdaje spojené se zaměstnanci v důsledku snížení počtu pracovníků ve spojení se systémem předčasného odchodu do důchodu, zkrácení pracovní doby a zvýšení mezd nových zaměstnanců.
(95)
Tato opatření údajně poskytla přiměřené záruky ohledně zvýšení ziskovosti během období 2003-2007, což uspokojilo očekávání soukromých investorů. Když se belgický stát rozhodl ke kapitálové investici, byl jako jediný akcionář společnosti DPLP v roce 2003 údajně veden výhledy na ziskovost a uvažoval při plném dodržení zásady soukromého investora v tržním hospodářství.
(96)
Dne 5. srpna 2009 belgické orgány mimoto sdělily, že výhledy ziskovosti dokládají, že kapitálový vklad byl proveden za podmínek, které byly v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, protože očekávaná návratnost kapitálu přesahuje návratnost, již by požadoval soukromý investor. Tyto výhledy byly realistické, protože skutečná ziskovost zaznamenaná mezi rokem 2003 a rokem 2008 značně přesáhla ziskovost očekávanou.
(97)
Belgické orgány upřesnily, že mezi kapitálovým vkladem z roku 2003 a zrušením pohledávek státu v účtech společnosti DPLP v roce 2005 neexistovalo žádné spojení. K tomuto zrušení došlo v jiném časovém okamžiku a jednalo se o běžný účetní úkon, protože stát jasně prohlásil, že tyto pohledávky nebudou společnosti DPLP uhrazeny. Konečné částky, které byly zrušeny v rámci konsolidace rozvahy za rok 2005, se lišily od částek kapitálového vkladu z roku 2003 a ztrát nahromaděných na konci roku 2002.
(98)
Kapitálové vklady v roce 2006: belgické orgány zdůraznily, že tento vklad byl v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, protože byl proveden za stejných podmínek (pari passu) jako u soukromého investora, tj. společnosti Post Invest Europe SA, která investovala částku 300 milionů EUR. Upsání nových akcií státem a soukromým investorem umožnilo, že nový investor získal podíl ve výši 50 % bez jedné akcie a stát si zachoval podíl ve výši 50 % s jednou akcií navíc (36).
(99)
Při určování ceny nových vydaných akcií ocenila investiční banka, na kterou se belgické orgány obrátily, celkovou hodnotu společnosti DPLP mezi […] a […] EUR. Stát se nakonec rozhodl pro částku […] EUR za celý podnik, a to před kapitálovými vklady. Belgické orgány uznávají, že pozdější výsledky DPLP přesáhly předpoklady, se kterými se pracovalo v okamžiku ocenění.
(100)
Podle belgických orgánů provedení strategického plánu zřejmě umožnilo učinit z DPLP jednoho z nejúčinnějších evropských provozovatelů. DPLP údajně dosáhla zásadního pokroku v oblasti ziskovosti, účinnosti (37) a kvality, a to při zachování přiměřených cen účtovaných zákazníkům.
5.4 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K DAŇOVÝM OSVOBOZENÍM
(101)
Ve svém prohlášení ze dne 12. srpna 2009 belgické orgány připouštějí, že DPLP nepodléhala dani z příjmů právnických osob, ale až do 27. prosince 2005 podléhala dani ze zisku (tj. zdanění právnických osob). Zdůrazňují nicméně, že během období 2003-2005 tohoto systému zdanění nevyužívala: kdyby totiž podléhala dani z příjmů právnických osob, měla by nárok na převedení ztrát zaznamenaných v minulosti a během tohoto období by nemusela daň z příjmů právnických osob platit.
(102)
Kromě toho tvrdí, že DPLP během období 2003-2005 musela zaplatit daň ze svých zisků ve výši 2 milionů EUR.
(103)
Počínaje hospodářským rokem 2006 musela DPLP platit daň z příjmů právnických osob, aniž by mohla převést své předchozí ztráty. Belgické orgány odhadují ušlý daňový odpočet k tomuto dni na částku 51,87 milionu EUR.
(104)
Na základě uvedeného dospívají k názoru, že DPLP neměla z osvobození od daně z příjmů právnických osob před rokem 2006 žádný čistý zisk.
(105)
Belgické orgány upřesňují, že DPLP je osvobozena od pozemkové daně u příjmů z nemovitého majetku, který je využíván za účelem plnění služby veřejného zájmu.
(106)
Provedly odhad čisté výhody, kterou DPLP takto získává a která podle nich představuje jen omezenou část dodatečných nákladů, jež jí vznikají s ohledem na její povinnost udržovat poštovní síť, pro niž je příznačná přesně stanovená územní hustota, což je povinnost, za kterou nedostává žádné vyrovnání.
(107)
Belgické orgány vysvětlují, že DPLP je osvobozena od některých přímých a místních daní. Zdůrazňují, že tato osvobození mají čistý dopad de minimis.
5.5 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘEVODU BUDOV
(108)
Ve svém prohlášení ze dne 12. srpna 2009 belgické orgány potvrdily, že v době přeměny DPLP na autonomní veřejnoprávní podnik byl na tuto společnost převeden určitý počet budov. DPLP tyto budovy využívala již od roku 1971 a byly nutné pro plnění jejího úkolu poštovní služby.
(109)
Belgické orgány zdůrazňují, že převod budov neposkytl DPLP žádnou výhodu, protože je již využívala v rámci svého úkolu veřejné služby. Jinými slovy, jednalo se pouze o reorganizaci veřejného majetku.
5.6 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ KE STÁTNÍ ZÁRUCE NA PŮJČKY
(110)
Ve svém prohlášení ze dne 12. srpna 2009 belgické orgány zdůrazňují, že DPLP není na její půjčky poskytována státní záruka automaticky. Pokud by DPLP o takovou záruku požádala, musela by získat souhlas belgických orgánů a hradit státní pokladně roční prémii ve výši 0,25 %.
(111)
Během zvažovaného období se DPLP uchýlila k veřejné záruce pouze jednou.
(112)
Belgické orgány se domnívají, že záruční prémie ve výši 0,25 % je odpovídající vzhledem k finanční situaci DPLP a nízké pravděpodobnosti, že by DPLP půjčku nevrátila. Ostatně odhadují, že by úrokové sazby poskytnuté trhem v případě podobné půjčky bez státní záruky byly až o 40 bazických bodů vyšší.
5.7 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(113)
Ve svém prohlášení ze dne 12. října 2009 belgické orgány zdůrazňují, že pouze prohlášení společností BD a FVP/Prodipresse obsahují rozhodující skutečnosti. Tyto skutečnosti se týkají zejména distribuce novin a časopisů s velmi časným dodáním.
(114)
Belgické orgány tvrdí, že na rozdíl od názoru BD nespadá přidělování nevyhrazených poštovních služeb (jako je distribuce tisku) do oblasti působnosti právních předpisů Unie o zadávání veřejných zakázek (směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES (38)).
(115)
K tomu zdůrazňují, že distribuce novin a časopisů, jež představuje službu obecného hospodářského zájmu, neporušuje ustanovení Unie o liberalizaci poštovního trhu.
(116)
Belgické orgány rovněž uvádějí, že toto přidělení nevyplývá ze svévolného rozhodnutí. Podle nich je DPLP jediným podnikem, který je schopen splnit podmínky a povinnosti uložené poskytovateli tohoto typu služeb.
(117)
Belgické orgány zdůrazňují, že na rozdíl od tvrzení společnosti BD se DPLP během období 2002-2008 nedostalo nadměrného vyrovnání nákladů spojených s plněním její služby distribuce novin a časopisů.
(118)
Nesdílejí názor FVP/Prodipresse, podle nějž DPLP úmyslně navýšila své investice a nadnáklady spojené s rozšířením celostátního pokrytí distribuce s velmi časným dodáním, které údajně zvýšila z 82 na 100 %. Jelikož se uvedených 18 % týká hlavně vzdálených oblastí, náklady DPLP na zaměstnance neúměrně vzrostly a DPLP si musela pořídit dopravní vozidla na dlouhé vzdálenosti, pro které jsou příznačné vysoké odpisové náklady.
(119)
Belgické orgány nakonec zdůrazňují, že při výpočtu vyrovnání, které společnost dostala od státu za distribuci tisku s velmi časným dodáním, nebyly zohledněny náklady na její reklamní kampaň.
(120)
Společnost BD uvádí, že z hlediska nákladů není DPLP zjevně účinná. Belgické orgány toto tvrzení odmítají a zdůrazňují, že plně nezohledňuje vysoké nadnáklady spojené s distribucí tisku s velmi časným dodáním a že pomíjí značné úsilí vyvinuté DPLP za účelem zvládnutí svých nákladů a zvýšení své produktivity.
(121)
Podle BD jsou náklady Deltamedia nižší než náklady DPLP. Tento stav lze podle belgických orgánů přičíst těmto skutečnostem:
a)
Deltamedia nenabízí celostátní pokrytí;
b)
Deltamedia pracuje s nezávislými distributory;
c)
služba poskytovaná společností Deltamedia je zjednodušena, protože pracuje pouze s omezeným počtem vydavatelů sdružených v jediné tiskové skupině;
d)
vydavatelé dodávají noviny okamžitě do distribučních center.
5.8 PŘIPOMÍNKY BELGICKÝCH ORGÁNŮ K EXISTUJÍCÍ PODPOŘE
(122)
Ve svém prohlášení ze dne 21. prosince 2010 belgické orgány uvádějí, že některá z opatření, jež jsou předmětem šetření, představují existující podpory.
(123)
Zaprvé, belgické orgány zdůrazňují, že daňová osvobození, jichž využívala DPLP, pocházejí z doby před přistoupením Belgie k Evropské unii, a proto představují existující podpory.
(124)
Zadruhé, belgické orgány tvrdí, že roční dotace vyplácená DPLP pochází z doby před rokem 1999, to znamená před liberalizací poštovního trhu, a představuje tak existující podporu. Stejně tak by vklady kapitálu provedené před rokem 1999 měly být považovány, pokud by představovaly státní podporu, za podporu existující.
(125)
Zatřetí, belgické orgány tvrdí, že z důvodu desetileté promlčecí lhůty představují údajně všechna opatření přijatá před 13. červencem 1999 (tj. deset roků před zahájením formálního vyšetřovacího řízení v tomto konkrétním případě) existující podpory, protože v případě, že by ke zrušení Soudem prvního stupně došlo dříve, mělo by to za následek zrušení všech předchozích vyšetřovacích úkonů Komise. Tvrdí naopak, že vzhledem ke skutečnosti, že Komise provedla první vyšetřovací akt v prosinci 2002, je nutno nezahrnovat do vyšetřování opatření provedená před prosincem 1992. Mělo by se to týkat převodu budov a první roční dotace vyplacené v roce 1992.
6. POSOUZENÍ
6.1 PŘEDBĚŽNÉ POZNÁMKY TÝKAJÍCÍ SE SYSTÉMU ANALYTICKÉHO ÚČETNICTVÍ DPLP
(126)
Článek 14 směrnice 97/67/ES ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/6/ES ze dne 20. února 2008, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na úplné dotvoření trhu poštovních služeb Společenství (39) (třetí poštovní směrnice) vyžaduje od poskytovatelů poštovních služeb vedení analytického účetnictví, ve kterém jsou jasně odlišeny na jedné straně služby a produkty, které jsou součástí všeobecných služeb, a na druhé straně služby a produkty, které jejich součástí nejsou. Jejich účetnictví musí přiřazovat přímo náklady, které lze přímo přiřadit produktům, a přiřazovat přímo nebo nepřímo společné náklady, a to zejména přiřazovat vhodným způsobem společné náklady nutné pro zajištění jak všeobecných služeb, tak služeb nevšeobecných. Analytické účetnictví DPLP spočívá v metodě stanovování nákladů podle činností (activity based costing - ABAC), při níž se přiřazují všechny provozní náklady až po úroveň provozního zisku před úroky a zdaněním (EBIT) jednotlivým produktům, a to v souladu s metodou úplného přidělování nákladů (FDC). Analytické účetnictví pokrývá všechny provozní náklady a všechny organizační jednotky DPLP. V roce 2009 představovaly komerční produkty […] % obratu DPLP v porovnání s […] % u produktů spojených s veřejnou službou.
(127)
Metoda analytického účetnictví obsahuje tři úrovně: prostředky, činnosti a produkty. Jejím cílem je určit podíl nákladů přiřaditelných každému produktu.
(128)
Náklady se dělí na 398 typů různých nákladů a 3 954 středisek odpovědnosti. Pro účely účetnictví jsou tyto náklady seskupeny do 34 stanic zdrojů („pools“) a 108 skupin kódů. Existuje 986 různých činností.
(129)
Náklady zdrojů jsou přiřazovány činnostem podle jejich povahy: „přímé prostředky“ jsou přímo přiřazovány konkrétní činnosti, zatímco „nepřímé prostředky“ přispívají k provádění několika činností a musí být přiřazovány pomocí přerozdělovacího klíče, který vyjadřuje stupeň využívání dotyčného prostředku každou z činností. Všeobecný příspěvek k provozování činnosti potom zahrnuje všeobecné náklady, které nelze přiřadit konkrétním činnostem; tyto náklady jsou přiřazovány rovnoměrně všem produktům na základě navýšených pořizovacích nákladů.
(130)
986 různých činností tvoří základní prvky hodnotového řetězce každého produktu. Část nákladů spojená s danou činností je přiřazována produktům v závislosti na využívání dotyčné činnosti u každého produktu. Náklady neprovozních činností jsou napřed přiřazeny provozním činnostem, které přispívají přímo produktům.
(131)
V poslední etapě postupu jsou náklady činností nakonec přiřazeny ke každému produktu podle přerozdělovacího klíče, který je obvykle založen na objemu. Jinými slovy, všechny produkty, které využívají určité činnosti, jsou zaúčtovány s částí nákladů této činnosti a tato část je úměrná objemu, s jakým tuto činnost využívají.
(132)
Komise soudí, že metoda analytického účetnictví, kterou v současné době DPLP používá, je uspokojivá, protože všechny náklady přiřazuje správně a s dostatečnou odpovídající mírou. Komise ale konstatuje, že DPLP vypracovala tuto metodu postupně, a lze se proto domnívat, že účetní údaje z počátku období, jež je předmětem šetření, jsou sice celkově důvěryhodné, ale ne tak podrobné jako údaje současného systému účetnictví.
(133)
V březnu roku 2011 belgické orgány seznámily Komisi se změnou metody analytického účetnictví DPLP, která měla být provedena se zpětnou platností s cílem odlišného rozdělení některých nákladů mezi komerční činnosti a činnosti veřejné služby. Změna plánovaná belgickými orgány se týká poslední etapy přiřazování nákladů, kdy jsou produkty zúčtovávány s náklady, které jsou úměrné objemu využití každé činnosti.
(134)
Změnou se mění metoda přiřazování provozních nákladů produktům, kterou DPLP dosud používala. Po podobné změně by některé náklady spojené s komerčními produkty přešly do oblasti veřejných služeb, čímž by se rozšířil základ nákladů veřejných služeb. Veřejné služby by tím nesly za rok v průměru […] EUR nákladů, které jsou v současné době přiřazovány komerčním produktům. Ostatní součásti metody analytického účetnictví by zůstaly beze změn.
(135)
Belgické orgány uvádějí, že náklady některých činností jsou již ze své podstaty určovány na určité úrovni, kterou stanoví potřeby veřejné služby. Jinými slovy, náklady těchto činností využívaných pro účely veřejných služeb by zůstaly stejné, i kdyby jich nevyužíval žádný komerční produkt. Jelikož daný komerční produkt nevyvolal dotyčnou činnost, neměl by nést provozní náklady spojené s touto činností ani v případě, kdy ji využívá.
(136)
Ačkoliv belgické orgány zdůrazňují, že je revidovaná metoda slučitelná se směrnicí 97/67/ES, rozsudkem ve věci Chronopost (40) a rámcem Unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (41) (dále jen „rámec pro SOHZ“), protože přiděluje produktům přímo přiřaditelné náklady a část společných nákladů, a že tato metoda lépe odráží skutečné náklady spojené se závazky veřejné služby, Komise soudí, že toto nové tvrzení nelze přijmout z formálních, ekonomických a právních důvodů.
(137)
Pokud jde o formální hledisko, není navrhovaná metoda ve skutečnosti v interním účetnictví DPLP používána, ale spočívá spíše ve změně ex post předchozích údajů. Revidovaná metoda nezískala souhlas regulačního orgánu jako základu pro stanovení sazeb a nepoužívá ji ani stát za účelem výpočtu vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu. Revidovaná metoda se tak jeví jako teoretická konstrukce vypracovaná pro účely tohoto řízení v oblasti státní podpory. Pokud jde o stanovení ceny převodu prováděného uvnitř podniku, nelze z ekonomického hlediska předpokládat, že by komerčním produktům neměla být přiřazována část nákladů prostředků, které využívají (podle této metody by např. komerční produkty nepřispívaly na náklady spojené s roznáškou poštovních doručovatelů, i když doručovatelé roznášejí také tyto produkty). Z právního hlediska se taková změna nejeví jako slučitelná s čl. 14 odst. 3 písm. b) iv) směrnice 97/67/ES, rozsudkem ve věci Chronopost (42) a rámcem pro SOHZ (43) z roku 2005, které všechny vyžadují, aby společné náklady byly vhodným způsobem přiřazovány komerčním činnostem.
(138)
Komise nepostaví své posouzení na změněných účtech ale na údajích analytického účetnictví potvrzených v souladu se směrnicí 97/67/ES Belgickým institutem poštovních služeb a telekomunikací (IBPT - Institut belge des services postaux et des télécommunications, tj. regulačním orgánem belgického poštovního odvětví (44)), které byly sděleny původně a které jsou založeny na metodě analytického účetnictví, kterou DPLP úředně používá.
6.2 POSOUZENÍ PŘEVZETÍ DŮCHODOVÝCH NÁKLADŮ
6.2.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(139)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(140)
Aby určité opatření představovalo státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí být splněny tyto kumulativní podmínky: opatření musí
i)
poskytnout příjemci výhodu,
ii)
narušovat nebo moci narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňuje určité podniky,
iii)
představovat zásah státu nebo být poskytnuto ze státních prostředků,
iv)
ovlivňovat obchod mezi členskými státy.
6.2.1.1 Výhoda a selektivita
(141)
Na základě přístupu použitého v rozsudku ve věci Combus (45) belgické orgány zdůrazňují, že závazky v oblasti důchodů představovaly neobvyklé výdaje, které konkurenti nemuseli financovat, a tím pádem jejich převzetí státem nepředstavuje podporu.
(142)
Zdůrazňují zejména, že kvůli nedostatečné pružnosti, která je příznačná pro status statutárních zaměstnanců, nemohla DPLP snížit podíl představovaný touto kategorií zaměstnanců, ačkoliv je tato kategorie značně nákladnější než případní zaměstnanci s méně výhodnými pracovními smlouvami.
(143)
Nejprve je nutno obecně připomenout, že rozsudek ve věci Combus nebyl Soudním dvorem potvrzen. Judikatura Soudního dvora naopak vyvrací předpoklad, podle kterého by vyrovnání za strukturální nevýhodu vylučovalo jakékoli označení za podporu. Z ustálené judikatury Soudního dvora tak vyplývá, že existenci podpory je nutno posuzovat z hlediska důsledků a ne z hlediska příčin nebo cílů státního zásahu (46). Soudní dvůr rovněž rozhodl, že pojem podpory zahrnuje výhody poskytnuté veřejnými orgány, které v různých formách snižují výdaje běžně zatěžující rozpočet podniku (47).
(144)
Soudní dvůr kromě toho uvedl, že náklady spojené s odměnami zaměstnanců zatěžují již ze své podstaty rozpočet podniků, a to bez ohledu na to, zda tyto náklady vyplývají či nevyplývají ze zákonných povinností nebo kolektivních smluv (48). V tomto ohledu Soudní dvůr stanovil, že skutečnost, že státní opatření mají za cíl vyrovnat nadnáklady, nebrání možnosti, aby byly označeny za podporu (49).
(145)
K tomu je možno poznamenat, že souvislosti hospodářské soutěže, do nichž spadal případ Combus, byly odlišné od souvislostí, které se týkají DPLP. Společnost Combus musela vyvíjet svou dopravní činnost na obchodním základě a působit na trhu za podmínek hospodářské soutěže, jež byly srovnatelné s podmínkami soukromých společností autobusové dopravy. Společnosti veřejné dopravy postupují po nabídkovém řízení svou činnost v oblasti autobusové přepravy soukromým a veřejnoprávním podnikům. V souladu s pravidly zadávání zakázek jsou zakázky přidělovány „hospodářsky nejvýhodnější nabídce“, a to bez ohledu na to, zda je uchazeč soukromý nebo veřejný subjekt. Během celého posuzovaného období měla společnost DPLP značný monopol a hospodářské tlaky se projevovaly zcela odlišným způsobem. Na rozdíl od věci Combus k tomu Belgie v tomto případě nepřijala žádné právní opatření s cílem zrušit nebo přizpůsobit zvláštní systém zaměstnaneckého poměru platný pro státní zaměstnance pracující pro DPLP, nebo způsob, jakým jim vzniká nárok na důchod.
(146)
Komise proto soudí, že skutkové rozdíly mezi případem Combus a předmětným případem odůvodňují odlišný závěr v této věci.
(147)
Za účelem posouzení, zda předmětná opatření obsahují prvky státní podpory, je nutno zjistit, zda tato opatření poskytují DPLP hospodářské zvýhodnění v tom, že jí umožňují nenést náklady, které by měly běžně zatěžovat její vlastní finanční prostředky, a tím zabránily, aby síly přítomné na trhu působily obvyklým způsobem. Podpora spočívá ve snížení nákladů, které zpravidla zatěžují rozpočet podniků vzhledem k povaze nebo struktuře předmětného režimu nákladů. Obráceně by bylo možno definovat pojem „zvláštní zatížení“ jako dodatečné náklady vůči nákladům obvyklým. Odstranění podobného zvláštního zatížení právním opatřením by příjemci neposkytlo zvýhodnění, a nepředstavovalo by proto státní podporu.
(148)
Podle judikatury Soudního dvora v oblasti analýzy selektivity, jež obsahuje pro určení slučitelnosti či neslučitelnosti odlišného zacházení s některými podniky nebo výrobami v tržní situaci, která je ze strukturálního hlediska obvyklá, srovnání s referenčním rámcem, označení zatížení za „běžné“ nebo za „zvláštní“ znamená, že je nutno vymezit referenční či srovnávací rámec s cílem zjistit podniky, které by se z hlediska cíle sledovaného dotyčnými opatřeními nacházely ve srovnatelné právní a skutkové situaci.
(149)
Nezdá se ovšem, že lze vypracovat nezávislý srovnávací rámec, který by umožnil stanovit „běžný“ příspěvek, který zatěžuje podniky, které se z hlediska cíle sledovaného dotyčným opatřením nacházejí v právní a skutkové situaci srovnatelné se situací DPLP. U konkurentů DPLP se zejména jedná o soukromoprávní podniky, které provozují své činnosti na konkurenčních trzích, zatímco DPLP měla během posuzovaného období zákonný monopol, a to až do úplné liberalizace, k níž došlo v roce 2011.
(150)
Za účelem zjištění výhody ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy musí Komise proto posoudit situaci DPLP a porovnat odvody na sociální zabezpečení před a po převzetí důchodových nákladů.
(151)
Od zákona ze dne 6. července 1971 až do reformy důchodového systému v roce 1997 nesla DPLP všechny důchodové náklady a náklady na sociální zabezpečení u svých státních zaměstnanců. Za těchto okolností se Komise domnívá, že tyto náklady jsou součástí běžných výdajů, které DPLP musela financovat ze svých vlastních prostředků s ohledem na její právní a skutkové postavení na belgickém poštovním trhu.
(152)
Jelikož převzetí důchodových nákladů, k němuž došlo v roce 1997 a jež je předmětem šetření, umožnilo DPLP, aby nemusela nést náklady, které by za běžných podmínek musela financovat ze svých vlastních prostředků, předmětná opatření poskytují tomuto subjektu výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(153)
Dotyčná výhoda je selektivní, protože se týká pouze DPLP.
6.2.1.2 Státní prostředky
(154)
Hrazení důchodů bylo financováno státem, který v oblasti důchodů převzal pravomoci DPLP.
(155)
Vzhledem k tomu, že stát hradí důchodcům DPLP důchody přímo ze svého vlastního rozpočtu, jsou zcela zjevně používány státní prostředky.
6.2.1.3 Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(156)
Výše popsaná opatření mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy, protože DPLP působí na trzích otevřených hospodářské soutěži, jako jsou služby dodávání balíků, pro něž je příznačná výrazná přeshraniční výměna. Na trhu zasílání balíků čelí konkurenci podniků, které vyvíjejí činnost v jiných členských státech, jako jsou společnosti UPS, FedEx nebo TNT Express. DPLP vyvíjí rovněž činnost na trhu distribuce tisku, kde působí či mohou působit podniky z jiných členských států. Distribuce balíků nebyla nikdy DPLP vyhrazena zcela a již na počátku devadesátých let minulého století nabízely další podniky některé služby v oblasti distribuce balíků (50) nebo jiné zvláštní poštovní služby (51). DPLP kromě toho působí na trhu finančních odvětví (běžné poštovní účty, spořicí účty a platební služby), kde čelí konkurenci subjektů, které nabízejí finanční produkty, jako jsou banky a finanční subjekty. Poštovní běžné a spořicí účty, které se používají jak k platbám, tak ke spoření, konkurují bankovním běžným a spořicím účtům. Bankovní odvětví bylo otevřeno hospodářské soutěži již před rokem 1992 a vyznačovalo se rozsáhlými obchody mezi členskými státy. Banky různých členských států se v Belgii usadily již před rokem 1992: v té době působilo na území Belgie více než 70 zahraničních finančních společností (52).
(157)
Vzhledem k výše uvedeným odůvodněním je zjevné, že každé státní opatření, které DPLP poskytuje hospodářské zvýhodnění, může ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(158)
Z důvodů uvedených v 141. až 157. bodě odůvodnění Komise soudí, že převzetí hrazení důchodů představuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.2.2 Posouzení slučitelnosti převzetí hrazení důchodů s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c)
(159)
V rámci reformy důchodového systému v roce 1997 bylo hrazení ročních čistých nákladů na důchody společností DPLP státu nahrazeno přímým příspěvkem, čímž došlo ke srovnání důchodových nákladů hrazených DPLP s náklady jejích konkurentů. Bez této reformy by úroveň důchodových nákladů v následujících letech výrazně vzrostla, a to zejména kvůli zhoršení poměru mezi pracovně činnými státními zaměstnanci (přispěvatelé) a pracovně nečinnými (příjemci) v důsledku rozhodnutí DPLP státní zaměstnance nadále do zaměstnání nepřijímat.
(160)
Vzhledem k tomu, že odchylky stanovené v čl. 107 odst. 2 a v čl. 107 odst. 3 písm. a) a b) SFEU nejsou zjevně použitelné a že Belgie na podporu slučitelnosti převzetí hrazení důchodů ve prospěch DPLP nezmínila čl. 106 odst. 2 SFEU, Komise přezkoumá, zda lze toto převzetí prohlásit za slučitelné podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, který stanoví, že podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(161)
Komise nejprve přezkoumá, do jaké míry převzetí všech nákladů spojených s důchody splňuje cíl společného zájmu a je pro něj nutné, a potom přiměřenost této míry a zváží pozitivní a negativní důsledky podpory.
6.2.2.1 Liberalizace poštovního odvětví představuje společný zájem
(162)
Právo Unie podporovalo od roku 1992 stále větší liberalizaci poštovního odvětví tím, že přijalo zelenou knihu, která následně vedla k přijetí tří směrnic, a to i) směrnice 97/67/ES, ii) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES ze dne 10. června 2002, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na další otevření hospodářské soutěže poštovních služeb Společenství (53), a iii) směrnice 2008/6/ES. Uznává se rovněž, že liberalizace poštovních trhů na úrovni EU má důležitou úlohu v Lisabonské strategii pro dosažení růstu a vytvoření pracovních příležitostí.
(163)
Je proto důležité nejenom zajistit poskytování základních poštovních služeb, jak se projevuje v pojmu závazku všeobecné služby, ale také zavést rovné podmínky hospodářské soutěže pro tradičního provozovatele, již existující konkurenty a nové subjekty.
(164)
Již v rozhodnutí, které se týkalo francouzské společnosti La Poste, Komise uznala, že zavedení stejných podmínek v oblasti odvodů na sociální zabezpečení pro tradičního provozovatele a jeho konkurenty představuje klíčovou podmínku pro spravedlivou hospodářskou soutěž v odvětví poštovních služeb. Usoudila, že převzetí závazků financování důchodů státních zaměstnanců pracujících ve francouzské společnosti La Poste je slučitelné s vnitřním trhem, přičemž veřejné dotace zaručují stejnou výši odvodů na sociální zabezpečení pro francouzskou La Poste a její konkurenty. Komise má v úmyslu použít v tomto konkrétním případě stejné uvažování jako v kapitole 6.3 tohoto rozhodnutí, které je nutno považovat za použitelné v tomto konkrétním případě v míře, v jaké je relevantní.
6.2.2.2 Nezbytnost převzetí hrazení důchodů
(165)
Komise soudí, že přeměna DPLP v roce 1992 byla nutná pro podpoření hospodářské soutěže na poštovním trhu: toto opatření totiž postavilo DPLP a její konkurenty na stejnou úroveň, pokud jde o právní formu (a tím zrušilo neomezenou záruku, již dosud DPLP měla jakožto veřejnoprávní jednotka).
(166)
Ani belgický stát a ani agentura pošt ovšem nenashromáždily rezervy odpovídající nahromaděným závazkům v oblasti důchodů. Při svém vzniku v roce 1992 DPLP nadále plnila závazky v oblasti důchodů, aniž by byla na jejich krytí zanesena do jejího účetnictví odpovídající aktiva.
(167)
Vyplácení důchodů by proto pro DPLP postupně začalo představovat příliš velkou zátěž, protože četní státní zaměstnanci se blížili věku odchodu do důchodu. Ačkoliv byla za účelem zlepšení tohoto stavu přijata opatření (zlepšení produktivity, postupné snižování počtu zaměstnanců díky přirozeným odchodům, indexace mezd), k zajištění trvalé finanční rovnováhy DPLP by to nestačilo (viz níže tabulka č. 1).
(168)
Může za to zejména skutečnost, že přeměna na soukromoprávní podnik znamenala pro DPLP také nepřijímat nadále do zaměstnání státní zaměstnance a najímat pouze smluvní zaměstnance (na něž se vztahuje obecná pracovní smlouva a ustanovení pracovního práva). DPLP by proto po roce 1997 musela financovat ze svých vlastních příjmů jak výdaje na důchody státních zaměstnanců v důchodu, tak sociální odvody na důchodové zabezpečení svých pracovně činných smluvních zaměstnanců.
(169)
Negativní vývoj peněžních toků DPLP se postupem let zhoršoval a nadále zhoršuje, protože vyšší platby na důchody přesáhly a stále přesahují příjmy vytvářené jejími činnostmi (viz tabulka č. 3).
Tabulka 3
Simulace penežních toku DPLP provedená belgickými orgány v roce 1996
(170)
DPLP by nepochybně čelila mnohem vyšším nákladům, pokud by po roce 1997 musela financovat důchody všech svých státních zaměstnanců z vlastních prostředků. Je zřejmé, že bez podpory by byl ohrožen přechod z právního statusu veřejné správy na právní status soukromého podniku.
(171)
Kromě toho by úplné refinancování důchodových nákladů zvýšením příjmů z regulovaných dopisních zásilek vedlo k velmi vysokým sazbám za odeslání dopisů a k takovému potenciálně výraznému snížení počtu odesílaných dopisů, že by to ohrozilo nabídku všeobecných služeb dopisních zásilek.
(172)
Komise vedle toho zastává názor, že předmětná opatření jsou přizpůsobena cíli zájmu Společenství, který sledují. Žádný jiný nástroj by nemohl řešit tuto záležitost účinnějším způsobem. V odvětvích, v nichž existuje služba obecného hospodářského zájmu, by samozřejmě mohla být poskytnuta vyrovnání za veřejnou službu, ovšem podobný přístup by nebyl dlouhodobě udržitelný z důvodu zvláštní strukturální povahy této záležitosti.
(173)
S ohledem na cíle liberalizace poštovních trhů, které spočívají zejména v zaručené nabídce všeobecných poštovních služeb dobré kvality za dostupné ceny, a vzhledem k cíli prosazování poctivé hospodářské soutěže představovalo převzetí hrazení důchodů nezbytné opatření.
6.2.2.3 Proporcionalita převzetí hrazení důchodů
(174)
Rozhodnutí ve věci francouzské společnosti La Poste uvádí posouzení Komise, pokud jde o proporcionalitu opatření podpory ve spojení s převzetím nákladů na důchody, které mají tradiční provozovatelé poštovního odvětví, kteří nadále zaměstnávají státní zaměstnance za podmínek domluvených v době, kdy měli monopolní postavení. Proporcionalitu je nutno posuzovat s ohledem na zavedení spravedlivých podmínek na trzích otevřených hospodářské soutěži (např. dopisy, balíky a finanční služby). Tradiční provozovatel musí platit stejné sazby odvodů na sociální zabezpečení jako jeho konkurenti.
(175)
Jelikož se smluvní zaměstnanci DPLP na rozdíl od statutárních, kteří mají podobný status jako státní zaměstnanci, nacházejí z právního hlediska ve stejné situaci jako zaměstnanci jakéhokoli soukromého podniku, umožňuje porovnání odvodů na sociální zabezpečení placených DPLP pro každou kategorii zaměstnanců ověřit, zda společnost od doby, kdy byla zbavena hrazení důchodů, plní podmínku týkající se placení stejné sazby odvodů na sociální zabezpečení jako její konkurenti.
(176)
Níže uvedená souhrnná tabulka uvádí zevrubný přehled nákladů na sociální zabezpečení placených DPLP pro své statutární a smluvní zaměstnance:
Náklady na sociální zabezpečení nesené a hrazené DPLP
Statutární zaměstnanci
Smluvní zaměstnanci
Odvody DPLP do systému sociálního zabezpečení, z nichž 8,86 % připadá na důchody
[…] %
[…] %
Náklady přímo nesené DPLP
[…] %
[…] %
Nemocenské a invalidní pojištění
[…] %
[…] %
Rodinné přídavky
[…] %
-
Příspěvek k vyplácení vyrovnání (54)
[…] %
Strukturální snížení (55)
[…] %
PŘÍSPĚVEK HRAZENÝ ZAMĚSTNAVATELEM Celkem
[…] %
[…] %
PŘÍSPĚVEK HRAZENÝ ZAMĚSTNANCI
[…] %
[…] %
Příspěvek zaměstnance do všeobecného systému sociálního zabezpečení
[…] %
[…] %
(177)
Jak dokládá výše uvedená tabulka, je míra příspěvku DPLP do belgického systému sociálního zabezpečení (nominální procentní podíl mzdových nákladů) zřetelně nižší než příspěvek soukromých subjektů ([…] % oproti […] %).
(178)
Pokud se ovšem pro účely srovnání skutečných sazeb odvodů na sociální zabezpečení zohlední náklady přímo nesené zaměstnavatelem, oba podíly jsou téměř stejné a v případě statutárních zaměstnanců DPLP dokonce mírně vyšší ([…] % oproti […] %).
(179)
Lze také pozorovat, že odvody placené zaměstnanci jsou v obou případech výrazně stejné ([…] % oproti […] %).
(180)
Důvodem nižší nominální sazby odvodů na sociální zabezpečení placených DPLP pro své statutární zaměstnance je osvobození od některých poplatků na sociální zabezpečení, které se nevztahují na pracovníky se statusem státních zaměstnanců (např. nemoc z povolání, nezaměstnanost, pracovní úraz). Sama DPLP ovšem přímo nese náklady na sociální zabezpečení, na které se vztahuje osvobození z důvodu zvláštního statusu jejích statutárních zaměstnanců. Tento přístup má pro DPLP za následek vysoké přímé náklady.
(181)
Pokud jde o příspěvek samotných zaměstnanců, který je nutno také zohlednit, protože zaměstnanci musí platit tento příspěvek ze své mzdy, již jim platí zaměstnavatel (pro něhož tudíž tento příspěvek představuje také náklad), je u statutárních zaměstnanců oproti smluvním mírně vyšší.
(182)
Belgické orgány a DPLP sdělily informace, z nichž vyplývá, že přímé odvody zůstaly během času celkově stabilní.
(183)
Ačkoliv se u přímých nákladů přímo nesených DPLP ([…] %) nejedná v přesném slova smyslu o odvody na sociální zabezpečení, je nutno zohlednit skutečnost, že se nejedná o dobrovolné náklady, ale že vyplývají přímo ze zvláštního statusu statutárních zaměstnanců a že byly tudíž DPLP uloženy. Zdá se proto logické považovat je z hlediska původu a určení za další povinné náklady na sociální zabezpečení.
(184)
Pro výpočet skutečných odvodů na sociální zabezpečení placených DPLP je proto nutno tyto přímé náklady zohlednit. Celková míra odvodů na sociální zabezpečení, která z toho vyplývá, je zřejmě mírně vyšší v případě statutárních zaměstnanců DPLP ([…] %) než v případě zaměstnanců podniků soukromého sektoru ([…] %).
6.2.2.4 Kritérium pro zjištění vyváženosti převzetí hrazení důchodů
(185)
Reforma důchodového systému použitelná na DPLP představovala zásadní etapu přizpůsobení podniku postupné liberalizaci a s výhledem na úplnou liberalizaci belgického poštovního trhu, která hraje důležitou úlohu v rámci Lisabonské strategie pro dosažení růstu a vytvoření pracovních příležitostí.
(186)
V rozhodnutí o společnosti La Poste Komise uvedla, že liberalizace poštovního odvětví by mohla být ztížena, pokud nebudou schváleny projekty reformy důchodového systému (srovnatelné s reformou provedenou v Belgii).
(187)
Komise se rovněž domnívá, že i když se předmětná opatření netýkají, pokud jde o dávky vyplácené důchodcům, zvláštního režimu, mohou učinit mechanizmus financování, který se v důsledku historického vývoje stal zastaralým, trvale udržitelným. Soudí, že tato opatření proto zapadají do obecnějšího rámce reformy důchodových systémů členských států, již si přeje jak Rada, tak Komise.
(188)
Negativní důsledky opatření se jeví jako omezené, protože vzhledem k minulosti DPLP a jejích činností je zřejmé, že většina jejích závazků v oblasti důchodů se týká činností ve vyhrazeném odvětví, kde je narušení hospodářské soutěže již svou podstatou omezené.
(189)
Předmětné opatření by teoreticky mohlo umožnit DPLP zachovat si dominantní postavení. Komise ovšem považuje toto riziko za nízké, protože se opatření omezují na sladění sociálních odvodů placených DPLP s odvody jejích konkurentů.
(190)
Z předchozího vyplývá, že v porovnání s pozitivními důsledky opatření jsou negativní důsledky podpory poskytnuté DPLP omezené.
(191)
Vzhledem k tomu, že se opatření omezují na míru nutnou k vytvoření rovných podmínek v oblasti odvodů na sociální zabezpečení a že odstraňují narušení hospodářské soutěže, jež znevýhodňovalo DPLP, neovlivňují podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(192)
Komise proto zastává názor, že lze opatření převzetí hrazení důchodů přijaté v roce 1997 považovat za podporu slučitelnou s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, protože nestaví DPLP oproti ostatním subjektům do výhodnějšího postavení, pokud jde o náklady na sociální zabezpečení jejích statutárních zaměstnanců.
6.3 POSOUZENÍ VYROVNÁNÍ ZA VEŘEJNOU SLUŽBU A DALŠÍ OPATŘENÍ
6.3.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
6.3.1.1 Výhoda a selektivita
(193)
Pokud jde o vyrovnání nákladů veřejné služby, rozsudek ve věci Altmark (56) stanoví kritéria, jež veřejný zásah musí splnit, aby mohl být považován za vyrovnání závazků veřejné služby a nebyl označen za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(194)
V tomto konkrétním případě nejsou tato kritéria splněna, a to zejména kritérium čtvrté: DPLP nebyla vybrána v rámci řízení o zadání veřejné zakázky. Belgické orgány navíc neprokázaly, že míra vyrovnání byla stanovena na základě analýzy nákladů, které by měl průměrně velký a dobře spravovaný podnik vybavený odpovídajícími prostředky, aby mohl uspokojit požadované potřeby veřejné služby, a Komise nemá k dispozici žádné náznaky či informace, aby se mohla domnívat, že je čtvrté kritérium splněno.
(195)
Protože příjemcem každoročních vyrovnání byl pouze jeden podnik a protože tato vyrovnání dala tomuto podniku k dispozici dodatečné prostředky, opatření poskytlo DPLP selektivní zvýhodnění.
(196)
Kapitálové vklady v roce 1997: belgické orgány přiznaly, že se u kapitálových vkladů provedených v roce 1997 v celkové výši 62 milionů EUR ve skutečnosti jednalo o odložené vyplacení dlužného vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu z roku 1996. Tyto vklady je proto nutno posuzovat na stejném základě jako každoroční vyrovnání. Jelikož nejsou splněny různé podmínky stanovené v rozsudku ve věci Altmark, opatření poskytlo DPLP selektivní zvýhodnění.
(197)
Kapitálové vklady v roce 2003: belgické orgány prohlásily, že při vkladu kapitálu provedeném v roce 2003 (297,5 milionu EUR) byla dodržena zásada investora v tržním hospodářství, a že tento vklad proto nepředstavuje státní podporu. Podle nich měl tento vklad za cíl posílit vlastní kapitál DPLP za účelem výstavby a modernizace poštovních uzlů, optimalizace roznášky dopisních zásilek a automatizace. Vložené finanční prostředky měly rovněž pokrýt výdaje spojené se zaměstnanci v důsledku snížení počtu pracovníků ve spojení se systémem předčasného odchodu do důchodu, zkrácení pracovní doby a zvýšení mezd nabízených novým zaměstnancům.
(198)
Na prokázání, že tento vklad kapitálu byl v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, belgické orgány vypracovaly v rámci svého strategického plánu výhledy ziskovosti, které vedly k úrovni ziskovosti přesahující kapitálové náklady, kterou by požadoval soukromý investor.
(199)
Výhledy a výpočet zisku provedené belgickými orgány mají povahu prognózy, jsou velmi podrobné a v souladu s metodou, již by použil soukromý investor:
1.
ziskovost je vypočítána pomocí metody budoucích realizovaných peněžních toků, jež zohledňuje budoucí růst podniku a schopnosti investic přinášet zisk a peněžní toky pro jeho akcionáře;
2.
počítalo se s třemi různými scénáři: scénářem optimistickým, pesimistickým a nejpravděpodobnějším, který byl nakonec zvolen pro posouzení citlivosti výhledů;
3.
výhledy uváděly zvýšení ziskového rozpětí na […] % v roce 2007 (viz tabulka č. 4) a očekávanou míru návratnosti kapitálu během období 2003-2012 na úrovni […] %, což je míra přesahující […] % uváděných nezávislým znalcem (Banque Degroof) jako ziskové rozpětí, jež by soukromí investoři v poštovním odvětví považovali za přiměřené.
Tabulka č. 4
Výhledy ex ante zisku během období 2003-2007 vypracované belgickými orgány
(…)
Zdroj: belgické orgány.
Tabulka č. 5
Výpočet míry návratnosti kapitálu ex ante provedený belgickými orgány pro nejpravděpodobnější scénář
(…)
Zdroj: belgické orgány.
(200)
Lze rovněž poznamenat, že spolehlivost výhledů byla obecně potvrzena finančními výsledky dosahovanými během následujících roků (viz tabulka č. 6). V důsledku tohoto zvýšení ziskovosti začala DPLP od roku 2007 vyplácet dividendy.
Tabulka č. 6
Zisk ex post během období 2003-2007
(…)
Zdroj: belgické orgány.
(201)
Hospodářské výsledky zaznamenané během období deseti let jsou rovněž v souladu s výhledy z roku 2003, protože míra návratnosti kapitálu ex post by se měla pohybovat na úrovni […] %, tudíž přesáhnout úroveň […] %, s níž se počítalo v roce 2003.
(202)
Ačkoliv se návratnost investice provedené belgickým státem jeví jako dostatečná pro potvrzení, že u této investice byla dodržena zásada soukromého investora v tržním hospodářství, je nutno poznamenat, že očekávané příjmy, které sloužily jako základ pro posouzení této návratnosti, zahrnovaly státní podpory, a to zejména každoroční vyrovnání vyplácená společnosti DPLP.
(203)
Tato opatření státní podpory ovšem zjevně sledují odlišné cíle a nemají žádnou chronologickou vazbu na kapitálový vklad provedený v roce 2003.
(204)
Nejistota, kterou by soukromému investorovi mohla způsobit neoznámená podpora ve prospěch DPLP, byla zmírněna formálním povolením kapitálového vkladu poskytnutým Komisí v jejím rozhodnutí z roku 2003. V okamžiku provedení investice by každý soukromý investor s příznivými výhledy návratnosti následkem přijetí kladného rozhodnutí Komise pravděpodobně podstoupil riziko a tuto investici provedl, i když toto rozhodnutí nebylo ještě konečné. Soukromý investor by se svým rozhodnutím nečekal několik let až do vynesení rozsudků Soudu prvního stupně a Soudního dvora. Pozdější zrušení tohoto rozhodnutí proto představuje událost, se kterou se v okamžiku provedení investice nedalo počítat a která se musela jevit jako málo pravděpodobná, protože rozhodnutí Komise se považují za právoplatná, dokud nebyla zrušena.
(205)
Komise proto zastává názor, že kapitálový vklad provedený v roce 2003 lze považovat za vklad v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství a že nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(206)
Kapitálové vklady v roce 2006: belgické orgány prohlásily, že při vkladu kapitálu provedeném v roce 2006 (40 milionů EUR) byla dodržena zásada investora v tržním hospodářství, a že tento vklad proto nepředstavuje státní podporu.
(207)
Tento vklad byl proveden za stejných podmínek, jaké platí pro soukromého investora: navýšení kapitálu DPLP bylo upsáno státem (ve výši 40 milionů EUR) a společností Post Invest Europe (ve výši 300 milionů EUR), a to za stejnou cenu za akcii (pari passu). Společnost Post Invest Europe byla v té době vnějším investorem bez jakékoliv vazby na DPLP nebo belgický stát.
(208)
Emisní cena akcií byla kromě toho stanovena správně. Za účelem určení ceny nových vydaných akcií odhadla investiční banka, na kterou se belgické orgány obrátily, že se celková hodnota společnosti DPLP pohybuje mezi […] a […] EUR. Stát se nakonec rozhodl pro částku […] EUR za celý podnik, a to před kapitálovými vklady. Předpoklady ohledně míry návratnosti kapitálu a rizika na základě společného obchodního plánu spočívaly jako takové na ohledech spojených s optimalizací zisků v dlouhodobém výhledu. Také hospodářské výsledky zaznamenané později společností DPLP následkem navýšení kapitálu v roce 2006 (viz níže) potvrzují spolehlivost předpokladů a parametrů zohledněných v době přijímání rozhodnutí o investici.
Tabulka č. 7
Hospodářské výsledky DPLP mezi rokem 2006 a rokem 2010
(…)
Zdroj: belgické orgány.
(209)
Komise soudí, že kapitálový vklad ve výši 40 milionů EUR provedený v roce 2006 je zjevně v souladu s chováním investora v tržním hospodářství, a proto nepředstavuje státní podporu.
(210)
Osvobození od daně z příjmů právnických osob, které by mohlo poskytnout DPLP výhodu tím, že by snížilo výši daně, již by jinak tato společnost musela uhradit, nevedlo k žádnému konkrétnímu zvýhodnění: od roku 1992 do roku 2005, v němž bylo toto osvobození zrušeno, byl totiž kumulovaný hospodářský výsledek DPLP po zdanění záporný. Ačkoliv byl čistý hospodářský výsledek v některých letech kladný, převedení daňového odpočtu z jednoho roku na druhý by DPLP umožnilo daň neplatit, a to i kdyby režimu daně z příjmů právnických osob podléhala. Toto osvobození není proto v tomto rozhodnutí podrobněji přezkoumáváno.
(211)
Osvobození od pozemkové daně a od místní daně staví naopak DPLP do výhodnějšího postavení než ostatní podniky, protože zmírňují závazky, které by měla za běžných okolností plnit. Poskytují jí proto selektivní zvýhodnění.
(212)
Belgické orgány zdůrazňují, že převod budov spadal do vnitřní reorganizace státního majetku, protože DPLP patřila v té době zcela státu. Převodem budov ale DPLP dostala k dispozici nová aktiva, jež předtím patřila státu. DPLP sice tyto budovy využívala již v době, kdy patřily státu, nebyla ale jejich právoplatným vlastníkem. Převodem právního aktu vlastnictví získala DPLP, tedy podnik oddělený od státu, vlastnická práva k budovám. DPLP tedy obdržela v poměru ke stavu před převodem dodatečné prostředky. Toto opatření jí proto poskytlo selektivní zvýhodnění.
(213)
Bez státní záruky by DPLP nemohla získat půjčku za stejných podmínek. Belgické orgány soudily, že tržní sazby by byly vyšší až o 40 bazických bodů, zatímco záruční prémie hrazená státu představovala 25 bazických bodů.
(214)
Podle sdělení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk (57) (bod 3.2 písm. d)) „by se za riziko obvykle měla zaplatit příslušná prémie z částky záruky nebo protizáruky. Pokud je cena zaplacená za záruku nejméně stejně vysoká jako odpovídající záruční prémie, kterou lze nalézt na finančních trzích, neobsahuje záruka podporu. Nelze-li na finančních trzích nalézt odpovídající záruční prémii, kterou by bylo možno použít pro srovnání, je třeba porovnat celkové finanční náklady zaručené půjčky, včetně úrokové sazby půjčky a záruční prémie, s tržní cenou podobné nezaručené půjčky“. Jelikož záruční prémie není zřejmě v souladu s trhem, umožnila státní záruka DPLP získat financování za nižší cenu, než by měla v zásadě platit.
(215)
Opatření proto poskytlo DPLP selektivní zvýhodnění, jež se rovná rozdílu mezi úrokovou sazbou, již by DPLP musela platit, pokud by státní záruka neexistovala, a skutečnou úrokovou sazbou navýšenou o záruční prémii. Získaná výhoda představovala každý rok 15 bazických bodů z kapitálového závazku. Zvýhodnění lze tedy odhadnout na 1,5 milionu EUR za celou dobu trvání půjčky.
6.3.1.2 Existence státních prostředků
(216)
Každoroční vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu bylo financováno z rozpočtu belgického státu v souladu s na sebe navazujícími smlouvami o správě uzavřenými mezi DPLP a belgickým státem. Podle informací sdělených belgickým státem představovaly kapitálové vklady provedené v roce 1997 ve skutečnosti vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu, a jsou proto zahrnuty do této části rozhodnutí.
(217)
Daňová osvobození vedla k omezení příjmů státu z daní kvůli snížení příjmů, které by stát měl, pokud by tato osvobození neexistovala. Znamenají proto převod státních prostředků, který spočívá ve ztrátě fiskálních příjmů pro belgický stát.
(218)
Budovy převedené na DPLP patřily předtím státu. Stát postoupil jejich vlastnictví DPLP, čímž snížil svá vlastní aktiva a zvýšil aktiva DPLP. Opatření proto představuje převod státních prostředků.
(219)
Záruka týkající se půjčky byla poskytnuta státem, který za ni nesl rizika z vlastního rozpočtu bez protiplnění; představuje proto státní prostředek ve formě zřeknutí se příjmů.
(220)
Příjmy vytvářené službami distribuce dopisních zásilek nepředstavují v souladu s rozsudkem ve věci Preussen Elektra (58) státní příjmy, protože ceny placené uživateli jsou financovány z jejich vlastních finančních prostředků, které se vymykají kontrole státu.
(221)
Pro účely posouzení slučitelnosti jsou tyto příjmy přesto uvedeny přímo do souvislosti s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu v poštovním odvětví, a musí být proto v souladu s bodem č. 17 rámce pro SOHZ a článku 7 směrnice 97/67/ES zohledněny za účelem určení nezbytnosti a proporcionality vyrovnání.
6.3.1.3 Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(222)
Opatření mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy ze stejných důvodů, jako jsou důvody uvedené ve 156. bodě odůvodnění.
6.3.1.4 Shrnutí opatření podpory
(223)
Z důvodů uvedených ve 193. až 222. bodě odůvodnění představují následující opatření státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU:
a)
každoroční vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu (1992-2010);
b)
kapitálové vklady provedené v roce 1997;
c)
osvobození od pozemkové daně (1992-2005);
d)
převod budov v roce 1992;
e)
záruka poskytnutá státem v roce 2004.
6.3.2 Existující podpora ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU
(224)
Některá opatření zkoumaná v tomto konkrétním případě by mohla být považována za existující podpory ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU.
6.3.2.1 Osvobození od daně z příjmů právnických osob a pozemkové daně
(225)
DPLP byla osvobozena od daně z příjmu právnických osob a pozemkové daně, když byla stále veřejnou správou, tj. před rokem 1971, a tato osvobození pocházejí z doby před přistoupením Belgie k EHS. Od té doby u nich nedošlo k žádné změně. Tato opatření proto představují existující podpory.
(226)
Osvobození od daně z příjmů právnických osob bylo zrušeno v roce 2005, zatímco osvobození od pozemkové daně zůstává stále v platnosti.
6.3.2.2 Liberalizace poštovního trhu
(227)
Podle belgických orgánů by za existující podporu měla být považována všechna opatření přijatá před liberalizací poštovních trhů v roce 1999. Z dotyčných opatření měly ovšem prospěch všechny činnosti DPLP, která působila na konkurenčních trzích (jako jsou trhy distribuce balíků a finančních služeb) již před vstupem v platnost směrnice 97/67/ES v roce 1999. V souladu s rozsudkem ve věci Alzetta (59) nelze proto takovou podporu považovat za podporu, která se stala existující z důvodu vývoje vnitřního trhu: lze ji považovat za existující podporu pro daného příjemce jen tehdy, pokud tento příjemce vyvíjel v době zavedení podpory činnosti pouze na trzích, které nebyly otevřeny hospodářské soutěži.
(228)
Komise proto tento argument nemůže přijmout.
6.3.2.3 Desetiletá promlčecí lhůta
(229)
Nelze rovněž přijmout tvrzení, podle nějž by se desetiletá promlčecí lhůta měla počítat od zahájení tohoto formálního vyšetřovacího řízení v roce 2009. Rozsudek vynesený Soudem prvního stupně v roce 2009 nezrušil všechny vyšetřovací akty. Pouze naznačil, že tyto akty měly podnítit Komisi k zahájení formálního vyšetřovacího řízení (60).
(230)
Protože Komise naopak učinila svůj první vyšetřovací akt dne 23. prosince 2002, když belgickým orgánům zaslala svou první žádost o informace, je nutno považovat za existující podpory opatření, která se začala provádět před 23. prosincem 1992.
6.3.3 Slučitelnost vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU
(231)
Slučitelnost vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu je posuzována z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU a rámce pro SOHZ. Rámec pro SOHZ je použitelný od svého vstupu v platnost dne 29. listopadu 2005. Vzhledem k tomu, že v zásadě spočívá v kodifikaci pravidel, která existovala již před jeho vstupem v platnost, bude na něj odkazováno i při posuzování opatření, která předcházela jeho vstupu v platnost.
6.3.3.1 Rozsah posouzení stanovený na základě pověření svěřených smlouvami o správě
(232)
Ve svých připomínkách se belgické orgány a DPLP rozhodně postavily proti tomu, aby Komise v souladu s přístupem použitým předtím pro posouzení jiných případů týkajících se podpor protiprávně vyplacených v minulosti provedla celkovou analýzu veškeré podpory poskytnuté DPLP za celé období, což předpokládá, že tato podpora financovala bez rozdílu všechny úkoly veřejné služby, které byly podniku svěřeny. Belgické orgány a DPLP zdůraznily, že v tomto konkrétním případě a na rozdíl od toho, co lze pozorovat v jiných případech, smlouvy o správě, které uzavřely, vymezují přísně oblast činností DPLP, které by měly být příjemci podpory, a stejně tak částky podpory, na které mohou mít tyto činnosti nárok (61).
(233)
Komise soudí, že předmětné smlouvy o správě definují přesným způsobem práva a povinnosti státu a příjemce podpory tím, že stanoví ukazatele výpočtu vyrovnání, o které se příjemce může ucházet u konkrétních činností, jež jsou zde vyjmenovány, a za období, jež jsou zde uvedena. Komise proto založí své posouzení na ustanoveních jednotlivých smluv o správě.
(234)
Služby obecného hospodářského zájmu, u nichž je nutno ověřit slučitelnost podpory, jsou definovány v pověřeních vystavených členským státem. Úkoly veřejně služby, které DPLP musí plnit, jí jsou svěřovány postupnými správními akty, kterými se schvalují smlouvy o správě, jež podepisuje se státem přibližně každých pět let. Tyto smlouvy rozvíjejí a doplňují ustanovení vnitrostátního poštovního zákona.
(235)
Každá z po sobě následujících smluv o správě představuje odlišné pověření, popisuje úkoly veřejné služby, které musí DPLP plnit, stanoví dobu trvání pověření a rovněž ukazatele, na jejichž základě se vypočítává vyrovnání, které má stát zaplatit. Smlouvy o správě upřesňují činnosti, jež jsou zohledněny ve výpočtu výše finančního vyrovnání poskytovaného státem.
(236)
Slučitelnost opatření podpory je nutno posuzovat z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU, protože vyrovnání bylo poskytnuto na financování nákladů vyvolaných plněním úkolů veřejné služby. Vyrovnání by bylo slučitelné, a to včetně přiměřeného zisku, pokud nevyrovnává nadměrně dodatečné náklady, které DPLP vznikají při plnění úkolů veřejné služby, které jsou jí svěřeny smlouvami o správě. Jakékoliv nadměrné vyrovnání bude muset být vráceno.
(237)
Rozsah posouzení nadměrného vyrovnání zahrnuje služby obecného hospodářského zájmu, u nichž ustanovení smluv o správě počítají s vyrovnáním.
(238)
Je nutno poznamenat, že ustanovení jednotlivých smluv o správě vykazují několik odlišností. Nadměrné vyrovnání je proto nutno vypočítávat na základě konkrétních ukazatelů stanovených v každé ze smluv.
(239)
V první smlouvě o správě (1992-1996) pokrývá vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu všechny veřejné služby. Ustanovení této první smlouvy o správě nerozdělují vyrovnání mezi různé veřejné služby podle toho, zda mají či nemají na vyrovnání podle této smlouvy nárok.
(240)
Je proto oprávněné soudit, že vyrovnání stanovené v této smlouvě pokrývá bez rozlišení dodatečné náklady vzniklé při plnění všech úkolů veřejné služby. U tohoto období se proto ověření případného nadměrného vyrovnání bude týkat všech opatření veřejné služby: všeobecné poštovní služby (závazek všeobecné služby - ZVS) stejně jako distribuce tisku a dalších úkolů svěřených DPLP.
(241)
Na rozdíl od první smlouvy o správě vyhrazuje druhá, třetí a čtvrtá smlouva o správě podpory určitým službám obecného hospodářského zájmu, které jsou zde definovány. Služby obecného hospodářského zájmu, které mohou uplatnit nárok na vyrovnání, jsou: distribuce novin a časopisů a rovněž další veřejné služby vyjmenované ve 33. bodě odůvodnění. Doložky, které určují služby, jež jsou příjemci určité podpory, jsou uvedeny ve smlouvách o správě: v článku 7 druhé smlouvy o správě, v článku 15 třetí smlouvy o správě a v článcích 12 a 13 čtvrté smlouvy o správě.
(242)
S výjimkou první smlouvy není naopak všeobecná poštovní služba na základě smluv o správě příjemcem žádného vyrovnání.
(243)
Náklady a příjmy všeobecné poštovní služby nejsou proto ve výpočtu nadměrného vyrovnání zohledněny, kromě případných přebytků pocházejících z vyhrazeného odvětví (62).
6.3.3.2 Výpočet nadměrného vyrovnání
(244)
Z důvodu odlišností mezi pověřeními veřejnou službou, které jsou uvedeny v 239. až 243. bodě odůvodnění, je případné nadměrné vyrovnání vypočítáváno odděleně pro první smlouvu o správě a pro tři další, které jí následovaly.
(245)
Kromě pokrytí nákladů vyvolaných plněním závazků veřejné služby, rámec pro SOHZ stanoví rovněž vyrovnání přiměřené míry odměny (63).
(246)
Bod č. 18 rámce pro SOHZ stanoví, že přiměřeným ziskem „je nutno rozumět míru návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo nepřítomnost rizika vyplývající pro dotčený podnik ze zásahu členského státu, zejména pokud mu stát udělil výhradní nebo zvláštní práva. Tato míra nesmí běžně přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. V odvětvích, kde neexistuje podnik srovnatelný s podnikem, jemuž bylo svěřeno poskytování služby obecného hospodářského zájmu, může být toto srovnání učiněno s podniky umístěnými v jiných členských státech nebo, pokud je to nezbytné, v rámci jiných odvětví za předpokladu, že budou zohledněny zvláštnosti každého podniku. Při určování výše přiměřeného zisku může členský stát zavést pobídková kritéria, která se budou mimo jiné týkat kvality poskytované služby a přírůstků produktivity“.
(247)
Příslušnou míru přiměřeného zisku je proto nutno zvolit při zohlednění různých ukazatelů, a to zejména průměrnou míru v dotčeném odvětví, riziko spojené s činnostmi podniku a případně pobídková kritéria spojená s dotyčnou společností.
(248)
Pro stanovení míry přiměřeného zisku Komise vycházela z řady znaleckých studií, které jsou podrobněji rozvedeny níže. Na základě studií a úrovně rizika každé smlouvy o správě Komise stanovila pro DPLP širokou škálu míry přiměřeného zisku, která se pro každou ze čtyř smluv o správě týká na jedné straně distribuce dopisních zásilek a na druhé straně distribuce tisku. Tyto studie mají společné, že se snaží vymezit skupiny podniků dostatečně srovnatelných s dotyčným tradičním poštovním provozovatelem, pokud jde o činnosti a profil rizika, a stanovit pro něj referenční míru zisku založenou na ziscích zaznamenaných u těchto srovnatelných podniků.
(249)
Pokud jde zejména o riziko, Komise by ráda zdůraznila, že DPLP čelila po celé zkoumané období slabé či neexistující konkurenci u drtivé většiny svých činností, protože buď požívala právně chráněného monopolního postavení (to platí pro většinu služeb distribuce dopisních zásilek), nebo byla v dominantní pozici, která se projevovala velmi vysokými podíly na trhu a zábranami při vstupu na něj, jež tvořilo dotování cen, které byly nižší než náklady (např. distribuce tisku). Podle názoru Komise je nutno tento aspekt zohlednit ve všech srovnávacích studiích prováděných se společnostmi, které sice zajišťovaly podobné služby jako DPLP, ale vyvíjely své činnosti v konkurenčním prostředí.
(250)
Kromě toho stupeň vystavení riziku tradičního poštovního provozovatele závisí hlavně na vlastnostech regulačního mechanizmu zavedeného orgány veřejné moci.
(251)
Pokud jde o distribuci dopisních zásilek, tedy odvětví, v němž byl závazek všeobecné služby DPLP financován hlavně díky cenám poštovních známek (64), Komise se domnívá, že riziko se značně lišilo podle toho, zda ceny poštovních známek byly regulačním orgánem přizpůsobovány více či méně často (např. na začátku každého roku nebo prostě jen tehdy, kdy to bylo nutné), aby kryly čisté náklady závazku všeobecné služby stálým způsobem, či zda ceny poštovních známek (65) byly určovány předem na dlouhé období (např. na čtyři nebo pět let) v rámci dlouhodobé smlouvy (66). První způsob regulace cen vede k celkem nízkému riziku pro dotyčný podnik, protože ceny poštovních známek jsou přizpůsobovány v určitých intervalech tak, aby byla zachována stálá finanční vyváženost mezi příjmy a náklady. Tento typ regulace chrání zisková rozpětí společnosti před nejistotami. Druhý způsob vyvolává riziko větší, protože vystavuje provozovatele důsledkům dlouhodobého kolísání nákladů a příjmů.
(252)
Pokud jde o distribuci tisku (závazek všeobecné služby financovaný finančními vyrovnáními), je rozdíl stejně tak výrazný podle toho, zda je vyrovnání založeno na skutečných čistých nákladech (čisté náklady skutečně vzniklé) nebo na čistých nákladech plánovaných za dlouhé období. Vyrovnání vyplácené formou paušální částky a pokrývající očekávané čisté náklady za dlouhé období vystavuje provozovatele veškerému kolísání příjmů a nákladů. Provozovatel tak čelí většímu riziku než v případě úplného vyrovnání na základě následného určení nákladů a příjmů.
(253)
Pokud je smlouva, kterou je vázán provozovatel a veřejné orgány, taková, že veřejnou službu provází určitý stupeň rizika, a to např. protože vystavuje tradičního provozovatele výraznému kolísání příjmů a nákladů, musí být přiměřený zisk, na nějž má tradiční provozovatel nárok, úměrný odpovídající míře rizika, jemuž je vystaven. Pokud je smlouva mezi tradičním provozovatelem a veřejnými orgány naopak taková, že veřejnou službu neprovází žádné zásadní riziko, musí být přiměřený zisk rovněž skromný.
(254)
Komise kromě toho bere na vědomí, že mezi úrovní rizika, kterému je vystavena společnost, a úrovní vyrovnání, na něž má nárok za přírůstky účinnosti, existuje úzká vazba. Veřejné orgány tak mohou předem stanovit úroveň pevného vyrovnání, které předpokládá a zahrnuje přírůstky účinnosti, kterých by podnik měl za běžných okolností dosáhnout během trvání pověření. Vystavením společnosti veškerému kolísání nákladů a příjmů ji smlouva podněcuje k větší výkonnosti a ke zlepšení poměru mezi náklady a účinností. Zároveň ji vystavuje většímu riziku. Do určité míry jdou riziko a podnícení k účinnosti ruku v ruce. Stejně tak stropní cena stanovená předem na dlouhé období podněcuje běžně více k větší účinnosti, ale zároveň pro dotčenou společnost představuje také větší riziko.
(255)
Při přezkumu otázky míry přiměřeného zisku DPLP vychází Komise z několika znaleckých studií:
(256)
Studie WIK: v rámci případu C 36/07, tedy řízení o státní podpoře týkající se německého poštovního provozovatele Deutsche Post AG (dále jen „DP“), Komise požádala WIK Consult o vypracování studie o odpovídající úrovni přiměřeného zisku pro tradiční poštovní provozovatele (67) (dále jen „studie WIK“). Relevantní aspekty studie WIK byly sděleny Belgii dne 25. března 2010 a 7. února 2011. Komise obdržela připomínky Belgie ke studii WIK dne 23. dubna 2010 a 1. března 2011.
(257)
Studie Deloitte: dne 23. dubna 2010 Komise obdržela studii agentury Deloitte (68) (dále jen „studie Deloitte“), ve které tato agentura uvedla svůj názor na úroveň přiměřeného zisku, která by měla být přijata pro všeobecné služby poskytované DP. Tato studie byla předána Belgii dne 9. prosince 2011. Komise obdržela připomínky Belgie ke studii Deloitte dne 26. prosince 2011.
(258)
Studie CRA: Dne 1. března 2011 Belgie předložila studii vypracovanou kanceláří Charles Rivers Associates (69) (dále jen „CRA“), která popírá studii WIK.
(259)
V této studii WIK stanoví referenční přiměřený zisk pro DP. Konkrétně WIK nejprve analyzuje úkoly a riziko, které jsou vlastní DP, a dospívá k závěru, že tato společnost plní hlavně běžné úkoly a čelí jen omezenému podnikatelskému riziku (70). Na základě této analýzy přistupuje WIK k výběru podniků, které budou sloužit pro srovnání, tedy vymezuje složení referenčních skupin, jež umožní odvodit referenční přiměřený zisk. WIK obecně zdůrazňuje, že zvolený postup hodnocení přebírá zásady typizované metodiky používané pro referenční hodnoty ziskovosti v cenách převodů (71). Taková metodika se používá nejenom ve vnitrostátních předpisech v oblasti cen převodů, ale také v zásadách OECD v této oblasti (dále jen „zásady OECD“) (72).
(260)
WIK volí několik nástrojů pro měření ziskovosti a rozlišuje mezi interní mírou návratnosti (IMN), jež je založena na peněžních tocích a je považována za teoreticky správný nástroj měření ziskovosti dané činnosti, a ostatními ukazateli získanými z účetních údajů (míra odměny), jako je návratnost použitého kapitálu (NPK), návratnost vlastního kapitálu (NVK), výnosnost aktiv (VA) a provozní ziskové rozpětí (PZR) (73). Jak je vysvětleno v kapitole č. 5 studie, WIK navrhuje v tomto konkrétním případě používat jako ukazatel ziskovosti PZR. Jednou z předností tohoto nástroje je, že závisí pouze na účetních údajích o ziscích (EBIT (74)) a prodejích, tedy na dvou položkách, které lze v účetnictví společnosti jednoduše zjistit. Použitím PZR se lze k tomu vyhnout ocenění a přidělování aktiv mezi různé služby, což by bylo nezbytné u referenčního ukazatele založeného na kapitálu, jako je NVK a NPK, a což je obvykle nesnadný úkol. WIK rovněž uvádí, že se referenční ukazatel založený na PZR doporučuje v případě, kdy podniky sloužící pro srovnání a společnost, jež je předmětem srovnávací studie, patří ke stejnému druhu podniků nebo ke stejnému průmyslovému odvětví, což zajišťuje stejnorodost struktury EBIT a prodejů.
(261)
Pokud jde o složení referenční skupiny, WIK dospívá k závěru o nutnosti nalézt kompromis mezi srovnatelností podniků, které jsou součástí vzorku, a velikostí tohoto vzorku. WIK odmítá zahrnutí evropských tradičních poštovních provozovatelů do vzorku, protože jejich ceny byly po celou dobu zkoumaného období ve většině zemí regulovány, a to na trhu uzavřeném hospodářské soutěži. Ze stejného důvodu je celkem omezen počet společností, které tradičním poštovním provozovatelům přímo konkurují. Jedná se hlavně o malé společnosti. Za účelem získání vyvážené skupiny srovnatelných podniků, WIK zahrnuje jak přímé konkurenty na vnitrostátních trzích, tak velké nadnárodní subjekty, jako jsou mezinárodní společnosti balíkové kurýrní služby (UPS, FedEx, DHL), které vyvíjejí rizikovější činnosti a mají vyšší kapitálovou náročnost než tradiční poštovní provozovatel působící na chráněném vnitrostátním trhu.
(262)
Pokud jde o otázku kompromisu mezi srovnatelností a velikostí vzorku, WIK počítá se třemi referenčními skupinami: i) referenční skupinou I, neboli omezeným odvětvím balíkových služeb, jež zahrnuje společnosti vyvíjející činnost hlavně jako poskytovatelé služeb balíkových zásilek (10 společností považovaných za vysoce srovnatelné s poskytovateli všeobecných poštovních služeb); ii) referenční skupinou II, neboli rozšířeným odvětvím balíkových služeb, jež zahrnuje společnosti, jejichž hlavní činnost by se mohla týkat jiných služeb, jako jsou dopisní zásilky (26 společností vykazujících lehce nižší míru srovnatelnosti), a iii) referenční skupinou III, která zahrnuje rovněž společnosti odvětví pozemní přepravy (1 163 společností vykazujících menší srovnatelnost) (75). Podle WIK tento přístup posiluje statistickou platnost konečné srovnávací studie.
(263)
Jedno z výběrových kritériích použitých na všechny referenční skupiny se týká velikosti společnosti: jsou zohledněny pouze společnosti, jejichž příjmy přesahují 3 miliony EUR (76). Pokud jde o období pokryté údaji, byly spolehlivé údaje dostupné pouze pro období 1998-2007 a pro období 1990-1997 byly použity zpětné interpolace (77).
(264)
Za účelem vyrovnání krajních hodnot a stanovení úrovně přiměřeného zisku, WIK kromě toho přebírá analýzu používanou v cenách převodu a vychází z konceptu mezikvartilového rozpětí (78).
(265)
Pro období 1998-2007 dochází WIK k těmto výsledkům:
a)
referenční skupina I: 25. percentil se rovná - 0,42 %, 75. percentil se rovná 6,72 % a medián (50. percentil) se rovná 3,86 %;
b)
referenční skupina II: 25. percentil se rovná 0,45 %, 75. percentil se rovná 6,77 % a medián (50. percentil) se rovná 3,48 %;
c)
referenční skupina III: 25. percentil se rovná 0,64 %, 75. percentil se rovná 5,57 % a medián (50. percentil) se rovná 2,59 %.
(266)
WIK dochází k závěru, že rozšířené odvětví balíkových služeb, neboli referenční skupina II, je referenční skupinou nejvhodnější, protože obdržené výsledky jsou poměrně stálé v čase ve srovnání s další referenční skupinou (omezeným odvětvím balíkových služeb) a protože je toto odvětví z hlediska fungování bližší činnostem poštovních a balíkových zásilek než další referenční skupina (odvětví pozemní přepravy).
(267)
Za účelem zjištění horní hranice přiměřeného zisku DP, založené na analýze podnikatelského rizika, jemuž je podnik vystaven ve srovnání s referenční skupinou, byla provedena další úprava. Na tomto základě WIK navrhuje jako horní hranici přiměřeného zisku DP hodnotu 3,48 %, která odpovídá mediánu PZR referenční skupiny II. Výběrem mediánu místo 75. percentilu jako horní hodnoty přiměřeného zisku chce WIK vyjádřit skutečnost, že společnosti ze vzorku podstupují větší riziko než tradiční poštovní provozovatelé, protože nepožívají žádná zvláštní práva.
(268)
Belgické orgány soudily, že metodika použitá ve zprávě WIK není správná, a dne 23. dubna 2010, 1. března 2011, 14. června 2011, 5. srpna 2011, 10. srpna 2011, 14. prosince 2011 a 19. prosince 2011 předložily řadu dokumentů (dopisy, stanoviska a zprávy), které odmítají postup použitý ve zprávě WIK a ve kterých předkládají svou vlastní metodu odhadu referenčního přiměřeného zisku.
(269)
Ve stanovisku zaslaném dne 5. srpna 2011 belgické orgány v podstatě zdůraznily, že vzorek použitý ve studii WIK není reprezentativní pro činnost, velikost, profil rizika a referenční období. Belgie proto tvrdí, že odůvodnit použití vzorku na základě kritérií stanovených v bodě č. 18 rámce pro SOHZ lze jen velmi obtížně.
(270)
Ve stejném stanovisku Belgie rovněž zdůraznila, že by bylo logické rozlišovat mezi ziskovými rozpětími u činností, jež vykazují značně rozdílné úrovně rizika: jsou-li distribuce tisku a distribuce dopisních zásilek činnostmi s odlišným profilem rizika, belgické orgány zdůrazňují, že by bylo záhodno používat také různé míry přiměřeného zisku.
(271)
Belgické orgány kromě toho tvrdí, že činnosti DPLP vykazují růst produktivity a že by Komise měla tuto skutečnost zohlednit při stanovení míry přiměřené odměny, jak to stanoví bod č. 18 rámce pro SOHZ. Belgické orgány zdůrazňují, že po četných reformách a dlouhém období ztrátovosti se DPLP stala ziskovou. Náklady DPLP byly sníženy, a to zejména uzavřením poštovních úřadů. Podíl ve výši 50 % v držení soukromých investorů od roku 2006 dal vzniknout nové kultuře zaměřené na účinnost. Podle belgických orgánů by měl být takový růst účinnosti zohledněn při stanovení míry přiměřené odměny, kterou lze DPLP poskytnout.
(272)
Dne 1. března 2011 zaslaly belgické orgány Komisi zprávu vypracovanou kanceláří Charles River Associates (CRA), která se staví kriticky ke studii WIK a navrhuje jinou metodu posouzení přiměřeného zisku DPLP.
(273)
Pokud jde o složení vzorku, CRA zdůrazňuje, že tři vzorky WIK zahrnují početné malé společnosti, jejichž profily rizika nejsou srovnatelné s profilem velkého poštovního provozovatele. CRA proto popírá závěry WIK, ve kterých se tvrdí, že poskytování služeb v oblasti dopisních zásilek dotyčným tradičním poštovním provozovatelem obsahuje nízké riziko a že společnosti zahrnuté do referenčních skupin umožňují provést řádná srovnání.
(274)
CRA zejména upozorňuje na vazbu mezi strukturou nákladů určitého podniku (z hlediska poměru mezi fixními a proměnlivými náklady) a obchodním rizikem, kterému je vystaven. CRA zdůrazňuje, že poštovní provozovatel plnící závazek všeobecné služby čelí výraznějším fixním nákladům, a je proto více vystaven snížení poptávky než společnost, která má fixní náklady nižší. CRA kromě toho zdůrazňuje rozdíl v PZR mezi malými a velkými společnostmi ve skupinách WIK (79), který podle ní naznačuje existenci systematických rozdílů mezi malými společnostmi zajišťujícími balíkové zásilky a většími společnostmi, jako jsou UPS a FedEx, který by šel vysvětlit rozdílnou strukturou nákladů.
(275)
CRA rovněž analyzuje podrobněji příznačné vlastnosti některých malých společností zajišťujících balíkové zásilky, jež jsou zahrnuty do vzorku referenční skupiny I studie WIK, a dochází k závěru, že jejich profil rizika nelze srovnávat s profilem velkého poštovního provozovatele. CRA se rovněž domnívá, že neexistuje důvod pro zvětšení tohoto vzorku, který je již obtížně srovnatelný, tím, že by se do něj zahrnuly podniky ještě méně srovnatelné.
(276)
CRA odmítá tvrzení WIK, podle nějž by do vzorku neměli být zahrnuti tradiční evropští poštovní provozovatelé, protože jejich zisk nebyl určen hospodářskou soutěží ale regulací cen, a tedy existuje riziko, že tito tradiční poštovní provozovatelé mohli díky této regulaci cen dosahovat nadměrných zisků. CRA zdůrazňuje, že odmítnutím ostatních tradičních poštovních provozovatelů pro účely srovnání vychází WIK z teoretického předpokladu, podle nějž tito tradiční provozovatelé údajně mohli uplatňovat nadměrné ceny, aniž ovšem na doložení svého tvrzení předkládá empirické důkazy. V tomto ohledu CRA zdůrazňuje, že vzhledem k mechanizmům regulace cen používaných v řadě členských států, jako je cenový strop (80), zaznamenané výrazné zisky jsou spíše důsledkem růstu produktivity než vysokých cen.
(277)
CRA zdůrazňuje, že přirozená metoda výpočtu přiměřeného ziskového rozpětí pro DPLP u jejích závazků veřejné služby údajně spočívá v tom, že se bude vycházet z dostupných údajů ohledně ziskových rozpětí dosahovaných jinými poštovními provozovateli západní Evropy u činností v oblasti dopisních zásilek. Tato metoda je o to přirozenější, že se u dotyčných veřejných služeb jedná hlavně o služby v oblasti dopisních zásilek a že údaje o ziskových rozpětích dosahovaných jinými poštovními provozovateli západní Evropy u činností spojených s dopisními zásilkami jsou přímo přístupné a nevykazují žádnou příliš vstřícnou regulaci cen.
(278)
CRA zejména zdůrazňuje, že analýza by měla spočívat na rozpětích EBIT (PZR) dosahovaných poštovními provozovateli západní Evropy u činností v oblasti dopisních zásilek, kteří sdělují odvětvové informace o rozpětích EBIT u svých činností v oblasti dopisních zásilek, nebo (pokud odvětvové informace o rozpětích EBIT nejsou sdělovány) na celkových rozpětích EBIT dosahovaných poštovními provozovateli západní Evropy, kteří mají více než 75 % příjmů ze služeb v oblasti dopisních zásilek. CRA vylučuje ze vzorku provozovatele východní Evropy kvůli jejich poměrné neúčinnosti ve srovnání s poštovními provozovateli Evropy západní.
(279)
Analýza CRA proto spočívá na vzorku 11 poštovních provozovatelů západní Evropy za období 2002-2009 (celkem 73 pozorování). Průměrné PZR tohoto vzorku dosahuje výše […] %, medián výše […] % a 75. percentil se rovná […] % (81). CRA vypočítává také upravený průměr („trimmed mean“) ([…] %) a průměr podle Winsorovy metody, které nejsou, stejně jako medián, ovlivněny krajními hodnotami (82).
(280)
Pokud jde o stanovení referenční hodnoty pro přiměřené ziskové rozpětí, CRA zdůrazňuje, že použití průměrných hodnot vyvolává metodické potíže. CRA vysvětluje, že z důvodu kolísání ziskových rozpětí zaznamenaných u vzorku by měla kritická prahová hodnota, jež definuje nadměrnou ziskovost, přesahovat průměr nebo jakékoliv jiné měřítko zaměřené na středovou hodnotu a mohla by se např. rovnat 75. percentilu. Podle CRA by takový přístup odpovídal metodě používané při výzkumech o cenách převodu, která spočívá v tom, že se vychází z určitého rozpětí (např. z mezikvartilového rozpětí nebo z jiných percentilů).
(281)
Dne 14. prosince 2011 předložily belgické orgány Komisi dokument, který přebírá stanovisko DPLP ohledně rizik, jimž jsou vystaveni poštovní provozovatelé, a navrhuje metodiku pro vypracování nástroje na měření rizikové prémie, jež by po přidání k bezrizikovému provoznímu rozpětí představovala přiměřenou míru PZR.
(282)
Dokument nevysvětluje, jak by šlo v tomto konkrétním případě určit bezrizikové provozní rozpětí (vyjádřené jako PZR), a nevyjadřuje se jasně k tomu, co by na základě navrhované metodiky mělo přiměřené PZR přesně představovat. Analýza trvá spíše na posouzení různých rizik a výpočtu rizikové prémie, jež odráží všechny typy rizik.
(283)
Belgické orgány upřednostňují zejména tři hlavní kategorie rizik (odvětvové riziko, riziko spojené se službou a smluvní riziko) a pro každou kategorii obvyklé typy rizik, jimž jsou poštovní provozovatelé vystaveni. Metodika posouzení rizikové prémie stanoví: i) definici „prémie za maximální riziko“ (83); ii) rozdělení zohledňovaného období na smluvní období za účelem zjištění rizik spojených s každou smlouvou; iii) použití jednoduché škály pro posouzení každého rizika pro každé smluvní období (nízké, střední nebo vysoké); iv) převedení známek přidělených každému riziku na celkovou známku pro každou ze tří hlavních kategorií rizik a v) přeměnu celkových známek na rizikové prémie, jejichž součet stanoví výši celkové rizikové prémie.
(284)
Na prokázání, že je DPLP vystavena nadprůměrným rizikům, jsou k tomu předloženy příklady. Belgické orgány tak trvají na tom, že je DPLP vystavena riziku ve spojení s vyššími objemy, protože výraznější podíl na jejích příjmech představují činnosti v oblasti „dopisních zásilek“ a protože vykazuje výraznější nepružnost v nákladech kvůli podílu fixních nákladů, který přesahuje průměr. Další typ rizika považovaného u DPLP za vyšší je riziko spojené s bezpečností. Podle analýzy je důvodem skutečnost, že DPLP je jedním z mála evropských poštovních provozovatelů, který doručuje přímo do bydliště důchodové dávky v hotovosti.
(285)
Na základě posouzení různých rizik dospívají belgické orgány k závěru, že čtvrtá smlouva o správě představuje vysokou míru tří typů rizik, zatímco pro první, druhou a třetí smlouvu o správě je příznačná průměrná míra rizika (s jedinou výjimkou odvětvového rizika, které je u první smlouvy považováno za nízké). Belgické orgány uvádějí další příklady způsobu přeměny výše uvedeného roztřídění různých rizik na rizikovou prémii a vycházejí při tom z různých hodnot pro „prémii za maximální riziko“.
(286)
Studie Deloitte zmíněná ve výše uvedeném 257. bodě odůvodnění se shoduje se studií WIK v několika bodech:
1.
obě studie používají stejnou metodiku vyhledání ve finančních databázích společností srovnatelných z hlediska funkcí a rizika;
2.
obě navrhují použití PZR jako nejvhodnějšího referenčního měřítka pro určení referenčního zisku (z důvodu nedostatku údajů a existenci rozdílů v účetním zpracování u různých společností);
3.
poskytovatelé všeobecné poštovní služby jsou vyloučeni ze skupiny srovnatelných podniků, protože působí hlavně na regulovaných trzích a mají výhradní práva.
(287)
Pokud jde o skupinu srovnatelných podniků, hlavní rozdíl mezi studií WIK a studií Deloitte spočívá ve velikosti společností, na které se bere ohled. Studie Deloitte zahrnuje do svého vzorku pouze společnosti, jejichž roční příjmy přesahují částku 100 milionů EUR (84). Toto omezení vysvětluje analýza studie Deloitte zvláštností činností spojených s poskytováním všeobecné služby a souvisejícími obchodními a tržními riziky (85).
(288)
Studie Deloitte se zejména domnívá, že společnosti odvětví poštovních služeb a balíkových zásilek, které provozují široké a komplexní sítě sběru a distribuce, lze s DP rozumně srovnávat. Vzhledem k úsporám z rozsahu, dosahu a hustoty, které u poštovních sítí převládají, vysokému podílu provozních nákladů v porovnání s kapitálovými náklady a také souvisejícím rizikům (jako je riziko spojené s objemy nebo riziko nahrazení elektronickou poštou) jsou pro srovnání vhodnější velké podniky odvětví poštovních služeb a balíkových zásilek zaměřené na více produktů než malé podniky zaměřené na dopisní zásilky. Společnosti, které se věnují přepravě zboží a logistice, by rovněž mohly v menším měřítku přispět ke srovnání, protože používají stejná aktiva.
(289)
Na dokreslení významu, který má velikost společností, studie Deloitte srovnává svůj vzorek se vzorkem referenční skupiny II studie WIK. Studie Deloitte poznamenává, že průměrné PZR ve vzorku studie WIK se výrazně liší podle skupin různé velikosti (která je odvozena od počtu zaměstnanců) (86). Studie Deloitte zdůrazňuje, že v jejím vzorku (založeném na větších společnostech) naopak žádná úzká vazba mezi velikostí a PZR neexistuje.
(290)
Po výběru vzorku zakládá studie Deloitte svou analýzu na 7 společnostech dopisních a balíkových zásilek, 18 logistických společnostech a 19 společnostech přepravy zboží. Pokud jde o odvětví dopisních a balíkových zásilek, malá skupina sedmi srovnatelných společností zahrnuje velké nadnárodní provozovatele balíkových kurýrních služeb, jako jsou UPS, FedEx a TNT Express, a také několik dalších provozovatelů poštovních služeb hlavně ze Spojených států a Spojeného království (87). Všechny údaje v zásadě pokrývají období 1990-2007, ale údaje za první roky jsou velmi omezené, a studie Deloitte proto považuje výsledky za tyto roky za méně důvěryhodné (88).
(291)
Studie Deloitte kromě toho zkoumá výhody a nevýhody několika dalších nástrojů pro měření ziskovosti. Odmítá v tomto konkrétním případě použití IMN kvůli praktickým potížím se získáváním odpovídajících údajů o peněžních tocích. Odmítá také použití NPK nebo NVK kvůli např. rozdílům mezi společnostmi v oblasti účetního zpracování nákladů a struktury kapitálu (tato struktura je pro NVK velmi důležitá). VA je rovněž považována za neodpovídající, protože se zaměřuje na celkovou výši aktiv. Studie Deloitte proto doporučuje zvolit PZR, ale zdůrazňuje, že vzhledem ke skutečnosti, že PZR neměří návratnost kapitálu přímo, lze jej použít pro účely srovnávací studie za podmínky, že srovnávané podniky vykazují podobnou kapitálovou náročnost.
(292)
Studie Deloitte přesto NPK (a také RCP v tržní hodnotě a VA) pro malý podvzorek šesti společností vypočítává, nicméně dospívá k závěru, že by rozpětí a kolísání NPK mohlo odrážet různé faktory, což vyžaduje opatrný výklad a je na úkor jeho užitečnosti jako referenčního ukazatele. Mezi těmito faktory studie Deloitte vyzdvihuje význam kapitálové náročnosti. Studie Deloitte zdůrazňuje, že z hlediska kapitálové náročnosti se všeobecná služba DP blíží více službě např. UPS a FedEx než službě zajišťované provozovateli přepravy zboží, jako jsou společnosti Kuehne&Nagel nebo Wincanton.
(293)
Studie Deloitte zdůrazňuje rovněž výrazné rozdíly v ziskovosti společností v průběhu doby a také v rámci různých odvětví a mezi nimi. Tyto rozdíly podle studie Deloitte údajně odůvodňují použití rozsahu přiměřeného zisku spíše než jediné průměrné hodnoty. Takový přístup by byl rovněž vhodný vzhledem k nutnosti neznevýhodňovat výsledky přesahující průměr a dosažené díky růstu účinnosti.
(294)
Výsledky, které studie Deloitte shromáždila podle odvětví a u všech odvětví, jsou shrnuty v tabulce č. 22 studie. Podle nich:
a)
dosahuje v odvětví poštovních a balíkových služeb za období 1998-2007 roční průměrné PZR výše 8,1 %, průměr ročních mediánů PZR výše 7,4 %, průměr 25. ročních percentilů výše 4,8 % a průměr 75. ročních percentilů výše 12 %;
b)
dosahuje pro všechna odvětví za období 1990-2007 roční průměrné PZR výše 6 %, průměr ročních mediánů PZR výše 5,4 %, průměr 25. ročních percentilů výše 3,6 % a průměr 75. ročních percentilů výše 8,1 % (89).
(295)
Studie Deloitte navrhuje jako referenční ukazatel hodnotu založenou na průměru ročních průměrných PZR rovnající se 7,9 % (90) a za účelem zohlednění rozdílu zaznamenaného u PZR studie odvozuje rovněž rozsah pro přiměřené PZR založené na ročních mezikvartilových rozpětích (91).
(296)
Vybrání správného vzorku srovnatelných podniků v případě tradičních poštovných provozovatelů je složitý úkol. Je samozřejmé, že mimořádná péče musí být věnována výběru skupiny podniků, které mohou sloužit jako reference pro obchodní činnosti a riziko.
(297)
Studie WIK a Deloitte mají společné, že se zaměřují na obchodní společnosti vyvíjející činnosti srovnatelné s činnostmi DPLP a vylučují ze srovnávacího vzorku tradiční poštovní provozovatele. Naopak CRA používá srovnávací vzorek složený výlučně z jiných tradičních evropských poštovních provozovatelů.
(298)
Komise sdílí názor studií WIK a Deloitte, podle nějž zisky tradičních poštovních provozovatelů (které CRA používá ve své srovnávací studii) nejsou dány běžnými tržními podmínkami ale jsou z velké části výsledkem rozhodnutí ostatních členských států v oblasti regulace. Mohly by proto neodrážet odpovídajícím způsobem referenční odměnu. Zároveň ale vzhledem k tomu, že se vzorek CRA týká tradičních poštovních provozovatelů ostatních evropských zemí, představuje zřejmě vzorek podniků, které se blíží nejvíce DPLP. Komise se proto domnívá, že je nutno vzorek CRA plně zohlednit, a to zejména pro křížové ověření referenčních úrovní přiměřeného zisku (PZR) stanovených na základě studií WIK a Deloitte.
(299)
Jak studie WIK, tak studie Deloitte uznávají, že je nutno mít k dispozici vzorek dostatečně velký, aby bylo možno pro účely srovnávací studie dospět k výstižným závěrům. Za tímto účelem vycházejí z (poměrně) omezeného vzorku podniků odvětví dopisních a balíkových zásilek a ze širších vzorků zahrnujících společnosti odvětví logistiky a přepravy zboží. Komise uznává, že pro účely statistiky je důležité mít vzorek dostatečně velký. Pokud jde o stanovisko CRA v tomto ohledu, které popírá užitečnost zvětšení vzorku přidáním méně srovnatelných společností, Komise se domnívá, že širší vzorky vymezené studií WIK, a zejména studií Deloitte, na základě přijatých metodik výběru vzorků, jsou dostatečně srovnatelné, aby mohly sloužit jako výstižné referenční skupiny pro účely posouzení zisku DPLP.
(300)
Studie WIK se pokouší stanovit referenční PZR na základě tři skupin vytvořených pro účely srovnání. Komise se ale domnívá, že studii WIK lze kritizovat ve dvou odlišných a přesto vzájemně souvisejících bodech (92): i) použití vzorků ve studii WIK, které zahrnují rovněž velký počet menších společností (93), jež nejsou zjevně srovnatelné s tradičními poštovními provozovateli, jako je DPLP; a ii) předpoklady studie WIK ohledně úrovně rizika, jemuž čelí provozovatel, jenž je předmětem šetření.
(301)
Komise soudí, že pro posouzení úrovní zisku ve srovnávací studii jsou zásadními prvky rozsah činností a také struktura nákladů tradičních poštovních provozovatelů, jako je DPLP (ve spojením se zavedeným regulačním mechanizmem).
(302)
Zaprvé, jsou-li fixní náklady vysoké (a týkají-li se např. kapitálových nákladů nebo jiných fixních nákladů ve spojení se sítí), největší podniky mají větší úspory z rozsahu a hustoty než malé podniky. Studie Deloitte-II srovnáním průměrného PZR velkých a malých podniků zahrnutých do vzorku studie WIK prokazuje, že průměrné PZR stoupá s velikostí podniků (měřeno podle počtu zaměstnanců) (94). Průměrná hodnota prvního kvartilu (K1) je skutečně ve třech vzorcích studie WIK velmi nízká (např. pouze 0,75 % u vzorku WIK II za období 1998-2007) (95), což by mohlo být projevem nadměrného zastoupení (nejmenších) podniků, které vykazují ztráty a bojují o přetrvání na trhu. Zahrnutím tak vysokého počtu malých podniků do svých vzorků (včetně hlavního vzorku referenční skupiny II) studie WIK možná podcenila referenční PZR, které by bylo vhodnější pro použití na větší a lépe zavedené podniky jako DP nebo DPLP.
(303)
Zadruhé, ačkoliv studie WIK oprávněně zmiňuje slabý profil rizika provozovatele z důvodů monopolní povahy jeho činností, nezohlednila zřejmě dostatečně výrazné fixní náklady (ve srovnání s proměnlivými náklady) vyvolané závazkem všeobecné služby a ani vývoj profilu rizika, které mohly být důsledkem změn předpisů, jimž byl provozovatel v průběhu doby vystaven, a to zejména mezi různými obdobími regulace (např. různými smlouvami o správě v případě DPLP).
(304)
Podíl fixních nákladů může být vysoký nejenom z důvodu vysoké kapitálové náročnosti určitého podniku (což je jedno z běžných vysvětlení vysokých fixních nákladů), ale také proto, že tento podnik nemůže přizpůsobovat své celkové náklady z důvodu povinnosti (spojené se závazkem všeobecné služby) zachovat rozsáhlou distribuční síť a že není schopen snížit pracovní náklady kvůli stávajícím pracovním smlouvám. Vysoký podíl fixních nákladů (96) ještě o něco více zpochybňuje zahrnutí malých společností, jejichž struktura nákladů (poměr mezi fixními a proměnlivými náklady) se zřejmě značně odlišuje (97).
(305)
Jak je uvedeno v úvodu, Komise se rovněž domnívá, že stupeň vystavení riziku tradičního poštovního provozovatele závisí z velké části na parametrech regulačního mechanizmu zavedeného veřejnými orgány za účelem financování závazku všeobecné služby. Přechod na systém dlouhodobějšího cenového stropu u cen poštovních známek (jaké zažila DPLP v roce 2006) vede zejména k podstatnému zvýšení významu rizika spojeného s objemy. Existence takového rizika oslabuje váhu předpokladu studie WIK ohledně v zásadě nízkého rizika činností DPLP, a to alespoň pro období, jež se vyznačuje systémem cenového stropu.
(306)
Vzhledem k tvrzením uvedeným v 286. až 295. bodě odůvodnění se Komise domnívá, že pro ocenění zisku DPLP představují vzorky studie Deloitte oproti vzorkům studie WIK zlepšení, protože se omezují na podniky s vyšší minimální velikostí (roční obrat přesahující 100 milionů EUR).
(307)
Zároveň je ale nutno poznamenat, že v různých aspektech vykazuje přístup studie Deloitte rovněž určité možné slabé stránky a že její závěry je nutno vykládat opatrně.
(308)
Vzorky studie Deloitte zejména zahrnují zřejmě početné společnosti, jejichž kapitálová náročnost přesahuje míru, která platí pro provozovatele dopisních zásilek (98). Z metodického hlediska vyžaduje použití PZR jako nástroje posouzení zisku srovnávací vzorek společností, jež vykazují podobné úrovně kapitálové náročnosti (definované jako poměr mezi kapitálem a prodeji). Pracovním předpokladem je, že společnosti se stejným PZR budou mít návratnost použitého kapitálu (NPK (99)) obráceně úměrnou jejich poměru mezi kapitálem a prodeji. Použití PZR jako referenčního ukazatele ziskovosti proto vyžaduje, aby společnosti, jež jsou součástí referenční skupiny, vykazovaly stejnou kapitálovou náročnost. Ačkoliv se spolehlivé odhady kapitálové náročnosti (100) získávají obtížně, vykazují zřejmě činnosti distribuce dopisních zásilek a tisku menší kapitálovou náročnost činnosti balíkové kurýrní služby velkých nadnárodních společností, jako jsou UPS, TNT, FedEx a DHL (101). Je proto možné, že ukazatel přiměřeného zisku stanovený na základě vzorků studie Deloitte přeceňuje referenční zisk, který by se měl použít na společnosti se stejnou strukturou kapitálu jako DPLP (102).
(309)
Vzhledem k četným nejistotám, jež provázejí toto hodnocení, se Komise domnívá, že je oprávněné stanovit přiměřený rozsah PZR na základě odhadů studie Deloitte mediánu PZR u širšího vzorku všech odvětví (5,4 %) a také mediánu PZR u vzorku společností činných v odvětví dopisních a balíkových zásilek (7,4 %) (103). Takto získaný rozsah [5,4 %-7,4 %] by tak podle Komise představoval „standardní rozsah“ pro přiměřený zisk, a to alespoň v obdobích, během nichž DPLP čelila, při zohlednění platné smlouvy o vyrovnání, podstatnému stupni rizika a musela reagovat na výrazná podněcující opatření, aby se stala účinnější (104).
(310)
Komise soudí, že rozsah [5,4 %-7,4 %] je jako standardní hodnota vhodný, a to jak pro činnosti distribuce dopisních zásilek DPLP, tak pro její činnosti distribuce tisku, protože se jedná o úzce propojené činnosti s velmi podobnými obchodními rysy.
(311)
Je pravda, že v dotčených oblastech činnosti (distribuce dopisů a tisku) čelila DPLP slabé nebo neexistující hospodářské soutěži. Tato skutečnost vyvolává otázku, zda je vhodné posuzovat zisk této společnosti na základě mediánu zisku vzorků společností, jež jsou skutečně vystaveny hospodářské soutěži, nebo zda by pro společnost v postavení DPLP nebylo dostatečné použít omezenější referenční hodnotu (tj. nižší), jako je první kvartil (25. percentil). Komise se přesto domnívá, že podobný přístup by dostatečně nebral na vědomí existenci výrazného kolísání úrovní zisku jak mezi jednotlivými společnostmi, tak v čase. Při uložení tak přísného stropu na PZR dosažené společností následně by kromě toho bylo nutno zabránit neodůvodněnému zrušení případného růstu účinnosti.
(312)
V předmětném případě se Komise rovněž domnívá, že není vhodné vycházet z měřítek přesahujících medián, jako je třetí kvartil (105). Vzhledem k tomu, že zvolený přístup již stanoví rozsah mezi různými vzorky, jeví se přidaná hodnota zohlednění rozsahů na jedné a druhé straně mediánu ve vzorcích kvůli statistickým potřebám (mezikvartilní rozpětí běžně používané v cenách převodu) celkem nízká (106). Komise proto bere ohled spíše na kolísání mediánu v různých referenčních skupinách než na kolísání okolo mediánu v určitém vzorku (107).
(313)
Zejména ale vzhledem k tomu, že odvětví „dopisní zásilky“ DPLP vykazuje menší kapitálovou náročnost, než je kapitálová náročnost u provozovatelů balíkových kurýrních služeb (108), zdá se, že použití mediánu tohoto posledně jmenovaného vzorku by nabízelo již samo o sobě určitý prostor umožňující podchytit kolísání úrovní zisku okolo mediánu společností, které vykazují menší kapitálovou náročnost, jako je tomu v případě DPLP, a případně dostatečně odměnit růst účinnosti.
(314)
Porovnáním standardního rozsahu uvedeného v 307. bodě odůvodnění s jinými dostupnými odhady přiměřeného zisku lze provést řadu křížových ověření ucelenosti. Jak je uvedeno na začátku tohoto pododdílu, je užitečné provést křížové ověření s mediánem PZR studie CRA, který je […] % (109). Medián PZR vypočítaný na základě vzorku referenční skupiny II studie WIK, který je omezen na společnosti s obratem přesahujícím 100 milionů EUR, představuje PZR ve výši 7,1 %. Komise dochází k závěru, že tyto číselné údaje spadají do rozsahu [5,4 %-7,4 %], což podporuje tvrzení, podle nějž lze tento rozsah považovat za přiměřený.
(315)
Komise tak obecně dospívá k závěru, že standardní míra spadající do rozsahu [5,4 %-7,4 %] představuje zřejmě odpovídající referenční míru pro zisk, a to alespoň pro období, během nichž DPLP čelila podstatnému stupni rizika a musela reagovat na výrazné podněty k účinnosti.
(316)
Komise obecně soudí, že pokud je smlouva mezi tradičním provozovatelem a orgány veřejné moci taková, že vystavuje veřejnou službu podstatnému stupni rizika, musí být přiměřený zisk poskytnutý tradičnímu provozovateli úměrný odpovídající úrovni rizika, jemuž je vystaven. A naopak, pokud smlouva vyvolává málo rizik, musí být úroveň přiměřeného zisku nízká.
(317)
V předchozí části Komise vysvětlila svůj postup při stanovení standardního rozsahu přiměřeného zisku [5,4 %-7,4 %], který je považován za vhodný u smluv představujících podstatnou úroveň rizika. V případě nízkého rizika je obtížné kvantifikovat patřičnou referenční hodnotu v podobě rozsahu přiměřeného PZR, je ale zřejmé, že by se tento rozsah PZR měl nacházet v levé části rozdělení ve vzorku zjištěných úrovní zisku. Komise se domnívá, že je oprávněné přijmout v tomto ohledu místo mediánu rozsah pro přiměřený zisk založený na prvním kvartilu (25. percentil).
(318)
Použití 25. percentilu jako referenční hodnoty u smluv s nízkým rizikem vede na základě různých vzorků studie Deloitte k rozsahu přiměřeného PZR ve výši [3,6 %-4,8 %].
(319)
Také v tomto případě může srovnání s výsledky studie CRA věnované tradičním poštovním provozovatelům představovat další užitečné křížové ověření. Průměrná hodnota ročního 25. percentilu vypočítaná Komisí se rovná […] %. Komise dochází k závěru, že tyto číselné údaje spadají do rozsahu [3,6 %-4,8 %], což přidává na váze tvrzení, podle nějž lze tento rozsah považovat za přiměřený.
(320)
Komise tak obecně dospívá k závěru, že standardní míra spadající do rozsahu [3,6 %-4,8 %] představuje zřejmě odpovídající referenční míru pro zisk, a to pro období, během nichž DPLP čelila nízkému stupni rizika.
(321)
Jak je vysvětleno v úvodu této části, riziko, jemuž byla vystavena DPLP, závisí na mechanizmu vyrovnání uplatňovaném Belgií. S tímto mechanizmem se počítá v různých smlouvách o správě uzavřených mezi DPLP a belgickým státem a v průběhu doby se mění. Pro „přiměřené PZR“ je proto rozumné zohlednit různé rozsahy v závislosti na platném mechanizmu vyrovnání, který určuje úroveň rizika, jemuž je DPLP vystavena, ale také míru, v jaké je DPLP podněcována ke zlepšení své produktivity.
(322)
V těchto souvislostech by Komise chtěla zdůraznit, že charakterizace rizika ve smlouvách nezávisí na pouhé přítomnosti rizika ve smlouvách o správě uzavřené DPLP, či na absolutním stupni rizika, a spíše na míře, v jaké je riziko vyšší nebo nižší než riziko, kterému čelí společnosti zahrnuté do stejných skupin vzorků. Stejně je tomu u míry opatření podněcujících DPLP k dosažení růstu účinnosti. Vzhledem k tomu, že se tyto skupiny vzorků skládají ze společností, jež působí v prostředí hospodářské soutěže, čelí tyto společnosti běžně výraznému riziku a jsou silně podněcovány k tomu, aby se staly účinnější.
(323)
Komise soudí, že čtvrtá smlouva o správě (2006-2010) jasně stanoví mechanizmy zahrnující dlouhodobé závazky ohledně cen a financování založeného na ukazatelích ex ante. Vztahuje se to na činnosti DPLP, které se týkají jak distribuce dopisních zásilek, tak distribuce tisku.
(324)
Pokud jde konkrétněji o distribuci tisku, článek 9 čtvrté smlouvy o správě stanoví, že se po dobu trvání smlouvy (standardní období 5 roků) nebude vážený průměr sazeb za poskytování služeb patřících do „košíku drobných uživatelů“ zvyšovat rychleji, než to umožňuje mechanizmus cenových stropů založený na indexu zdraví (zvláštní index spotřebních cen) a bonus za kvalitu, který vyjadřuje procentní podíl jednotlivých dopisů dodaných včas. Stanovení sazeb tímto způsobem pro celou dobu smlouvy vykazuje podle Komise všechny znaky podněcující smlouvy, což vystavuje společnost podstatné úrovni rizika.
(325)
Pokud jde o distribuci tisku, článek 2 čtvrté smlouvy o správě upřesňuje, že během trvání smlouvy se sazby za distribuci tisku nemohou zvyšovat rychleji než index zdraví. Na pokrytí čistých nákladů distribuce tisku a vzhledem k plánované účinnosti čl. 13 odst. 2 stanoví roční vyrovnání, na které má DPLP nárok, na částku 290 613 000 EUR (částka upravená zohledněním inflace) (110). V čl. 13 odst. 5 se uvádí, že v případě, že se změní obsah nebo podmínky služby obecného hospodářského zájmu nebo že dojde k podstatnému vývoji v nákladech, který DPLP nebude moci zvládnout, smluvní strany posoudí, zda je nutno upravit výši vyrovnání, aby odpovídala tomuto vývoji nákladů. K podobné úpravě je nutné rozhodnutí rady ministrů. Komise uznává, že by tuto posledně zmíněnou doložku bylo možno chápat jako únikovou doložku, kterou se do smlouvy zavádějí ex post některé prvky (které chrání DPLP před rizikem). Komise se přesto domnívá, že obraty použité orgány veřejné moci nejsou dostatečně jednoznačné, a že DPLP proto nemůže počítat s jejím uplatněním. Komise se obecně domnívá, že opatření přijatá pro činnosti DPLP spojené s distribucí tisku předpokládají dlouhodobý závazek ohledně míry vyrovnání.
(326)
Čtvrtou smlouvu o správě (2006-2010) proto nelze podle Komise považovat za smlouvu obsahující nízké riziko ale spíše za smlouvu vedoucí k podstatnému stupni rizika. Standardní rozsah [5,4 %-7,4 %] se obecně jeví jako vyhovující pro oba typy činností stanovených ve čtvrté smlouvě o správě.
(327)
Předchozí smlouvy o správě (až do roku 2005) byly zřejmě z velké části postaveny na mechanizmu cen a vyrovnání, který naopak obsahoval pro DPLP nízký stupeň rizika.
(328)
Pokud jde o stanovení cen poštovních známek, Komise zjišťuje, že první tři smlouvy o správě nepoužívají mechanizmus cenových stropů typu, který byl použit ve čtvrté smlouvě o správě (která stanovila dlouhodobý závazek ohledně cen). Tyto smlouvy spíše obecněji odkazují na sazby založené na skutečných nákladech stanovených na základě příslušných účetních zásad (111).
(329)
Pokud jde o distribuci tisku, Komise stejným způsobem zjišťuje, že první tři smlouvy o správě nepočítají se žádným paušálním rozpočtem, který by pokrýval dobu trvání smlouvy podobným způsobem jako v případě čtvrté smlouvy o správě (112). Tyto smlouvy spíše odkazují na vyrovnání založená na skutečných nákladech (113). Komise konstatuje, že druhá smlouva stanovila pro vyrovnání celkový strop, ovšem skutečné částky vyrovnání vykázané během období zřejmě zpochybňují skutečně omezující povahu tohoto stropu (114). První smlouva o správě rovněž stanovila roční dotaci (vyrovnání), ovšem Komise zjišťuje, že smlouva zároveň neurčila dlouhodobý strop pro sazby za distribuci tisku.
(330)
Komise proto zastává názor, že rozsah [3,6 %-4,8 %], který byl považován za přiměřený při neexistenci podstatného rizika ve spojení se smlouvu, musí být použit u období odpovídajícímu třem prvním smlouvám o správě jak na distribuci tisku, tak na distribuci dopisních zásilek.
(331)
Komise konstatuje, že belgické orgány navrhují použít přístup založený na smlouvách také v dokumentu, který předložily dne 14. prosince 2011. Ačkoliv navrhovaná metodika vyvolává řadu otázek ohledně rizikových faktorů a způsobu, jimž jsou váženy (115), je analýza podle smluvních období třídící v zásadě riziko, jemuž je DPLP vystavena, podle třístupňové škály (nízké, střední, vysoké) celkově v souladu s postupem přijatým Komisí. Příslušné třídění smluv podle daného rizika provedené DPLP se vcelku jeví v souladu s analýzou Komise, protože belgické orgány se rovněž domnívají, že čtvrtá smlouva představuje celkově větší riziko než první tři.
(332)
Komise dospěla k závěru, že standardní rozsah provozního ziskového rozpětí (PZR) v rozmezí [5,4 %-7,4 %] představuje odpovídající referenční rozsah pro stanovení přiměřeného zisku pro období, během nichž DPLP musela čelit podstatnému riziku a brát ohled na silné podněty k účinnosti.
(333)
Komise dospívá také k závěru, že rozsah PZR v rozmezí [3,6 %-4,8 %] představuje odpovídající referenční rozsah pro stanovení přiměřeného zisku pro období, během nichž nebyla DPLP podstatnému riziku vystavena.
(334)
Za účelem zohlednění úsilí, na které podle belgických orgánů DPLP přistoupila, aby dosáhla růstu účinnosti, se Komise rozhodla používat pro stanovení přiměřeného zisku, který je nutno zahrnout do nákladů veřejných služeb, horních hranic těchto obou rozsahů s opatrností. Tento postup je rovněž zdůrazněn ve studii Deloitte (viz 291. bod odůvodnění)), podle níž by použití rozsahů bylo vhodné vzhledem k nutnosti neznevýhodňovat výsledky přesahující průměr a dosažené díky růstům účinnosti.
(335)
Komise soudí, že první tři smlouvy o správě (1992-1996, 1997-2002 a 2003-2005) představují nízké riziko a že lze míru přiměřeného zisku odpovídající PZR ve výši 4,8 % uplatnit jak na distribuci dopisních zásilek, tak na distribuci tisku. Naopak soudí, že čtvrtá smlouva o správě (2006-2010) je spojena s podstatně vyšším rizikem, a že lze proto uplatnit jak na distribuci dopisních zásilek, tak na distribuci tisku míru přiměřeného zisku odpovídající PZR ve výši 7,4 %.
(336)
První smlouva o správě upřesňuje, že roční vyrovnání vyplácené státem je určeno všem úkolům veřejné služby.
(337)
Případné nadměrné vyrovnání je proto nutno vypočítat sečtením všech nákladů a příjmů všech úkolů veřejné služby.
(338)
Do příjmů se musí zahrnout roční vyrovnání vyplácené státem za úkoly veřejné služby. Roční vyrovnání obdržená DPLP v rámci první smlouvy o správě představují celkovou částku ve výši 1,5 miliardy EUR.
(339)
K tomu je nutno zohlednit níže uvedená opatření podpory:
Převod budov
(340)
První smlouva o správě stanovila rovněž převod budov státu na DPLP. Za účelem výpočtu nadměrného vyrovnání za období kryté první smlouvou o správě je nutno do příjmů DPLP zahrnout tento převod vlastnictví budov v hodnotě 112,2 milionu EUR, u nějž nedošlo k žádnému protiplnění. DPLP za používání budov v době před převodem neplatila státu žádné vyrovnání.
(341)
V roce 1997 vyplatil stát DPLP částku ve výši 62 milionů EUR a DPLP ji zaúčtovala jako kapitálový vklad. Belgické orgány poté uznaly, že tento převod ve skutečnosti odpovídá odloženému uhrazení zůstatku ročního vyrovnání, s nímž první smlouva o správě počítala v roce 1996.
(342)
Původně nebyla dotyčná částka uhrazena v roce 1996 DPLP včas, takže vyrovnání státu bylo nižší než roční částka stanovená pro dotyčný rok smlouvou o správě.
(343)
Za účelem kontroly nadměrného vyrovnání je vyplacení částky 62 milionů EUR zahrnuto do vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu za období kryté první smlouvou o správě.
(344)
Výpočet nadměrného vyrovnání u první smlouvy o správě lze shrnout takto:
-
Čisté náklady (náklady - příjmy) všech úkolů veřejné služby včetně závazku všeobecné služby (ZVS)
-
Přiměřený zisk povolený pro služby obecného hospodářského zájmu
+
Roční vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu
+
Převod budov
+
Kapitálový vklad v roce 1997
=
Nadměrné vyrovnání
(345)
U třech následujících smluv o správě výpočet nadměrného vyrovnání bude brát zřetel pouze na náklady a příjmy služeb obecného hospodářského zájmu, které mohly být podle ustanovení těchto smluv předmětem vyrovnání za veřejnou službu. Náklady a příjmy odpovídající ostatním službám obecného hospodářského zájmu, které podle ustanovení smluv o správě nemohly uplatňovat nárok na podporu, nejsou zohledněny. Protože všeobecná poštovní služba není součástí činností, které jsou příjemci podpory, její možné čisté náklady nebudou zohledněny a tato služba musí být plně financována DPLP z jejích vlastních prostředků v souladu s pověřením veřejnou službou stanoveným ve smlouvách o správě. Činnosti, které jsou podle smluv o správě příjemci vyrovnání ve výši v nich uvedených, zahrnují zejména distribuci tisku (novin a časopisů) a ostatní veřejné služby uvedené 33. bodě odůvodnění.
(346)
Z důvodu nízkých sazeb uplatňovaných pro distribuci tisku jsou služby obecného hospodářského zájmu, jež jsou příjemci podpory, celkově ve ztrátě.
(347)
Protože případné nadměrné vyrovnání za určitou danou službu může být použito na financování čistých nákladů vyvolaných jinými úkoly veřejné služby s nedostatečným vyrovnáním, budou všechny náklady a příjmy týkající se služeb obecného hospodářského zájmu v rámci smluv o správě pro účely výpočtu sečteny.
(348)
Roční vyrovnání obdržená DPLP v rámci těchto tří smluv o správě představují celkovou částku ve výši 3,5 miliardy EUR.
(349)
Kromě vyrovnání stanovených ve smlouvách o správě využívala DPLP po celou dobu období, jež je předmětem šetření, výlučných práv svěřených státem na poskytování vyhrazených poštovních služeb. Ačkoliv případné přebytky pocházející z tohoto vyhrazeného odvětví nepředstavují pro účely kontroly státní podpory státní prostředky, a nemohou proto být v případě nadměrného vyrovnání předmětem nařízení o vrácení, mohou a musí být v rámci provádění pravidel o státní podpoře zohledněny při posouzení nezbytnosti a proporcionality každé veřejné podpory poskytnuté tomuto provozovateli na základě vyrovnání za veřejné služby. Při posouzení slučitelnosti vyrovnání poskytnutého DPLP na základě různých smluv o správě podle čl. 106 odst. 2 SFEU budou proto přebytky vytvořené belgickým poštovním provozovatelem v tomto vyhrazeném odvětví odečteny od nákladů služeb obecného hospodářského zájmu, jež mohou uplatňovat nárok na vyrovnání za veřejnou službu podle ustanovení těchto smluv.
(350)
V tomto ohledu je nutno poznamenat, že tato zásada je zanesena v rámci pro SOHZ, který stanoví, že „jestliže byla dotčenému podniku udělena zvláštní nebo výhradní práva spojená se službou obecného hospodářského zájmu, která vytváří zisk nad rámec přiměřeného zisku, nebo požívá-li tento podnik jiných výhod udělených státem, musí být bez ohledu na své zařazení pro účely článku 87 Smlouvy o ES tato práva a tyto výhody rovněž zohledněny a připočítávají se k výnosům podniku“ (116). Tato zásada vyjadřuje podmínku nezbytnosti a proporcionality, jež je součástí čl. 106 odst. 2 SFEU. Podpora vyplacená pro určitou službu obecného hospodářského zájmu nad přebytky, jež jsou výsledkem výhradního nebo zvláštního práva poskytnutého provozovateli a které stačí samy o sobě na pokrytí nákladů jiné služby obecného hospodářského zájmu, není pro poskytování této služby obecného hospodářského zájmu nezbytná. Provozovatel, který vytváří tyto přebytky, již požívá veřejného opatření, jež mu umožňuje plnit službu obecného hospodářského zájmu v podmínkách hospodářské rovnováhy do té míry, že žádné dodatečné vyrovnání není nezbytné.
(351)
Každý přebytek ve vyhrazeném odvětví, který je výsledkem poskytnutého výlučného práva, musí být proto zohledněn při posuzování nezbytnosti předmětných vyrovnání za službu obecného hospodářského zájmu poskytnutá DPLP.
(352)
V analýze nadměrného vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu je proto zohledněn každý přebytek vytvořený ve vyhrazeném odvětví (ZVS VO), který přesahuje míru přiměřeného zisku.
(353)
Protože je ale vyhrazené odvětví určeno především na financování všeobecné služby, snižuje každá ztráta vykázaná v jiných oblastech všeobecné služby příspěvek vyhrazeného odvětví k nákladům souvisejících dalších služeb obecného hospodářského zájmu.
(354)
Pro určení přebytků skutečně vytvořených vyhrazeným odvětvím je kromě toho nutno zohlednit náklady, které jsou sice vyvolané závazkem všeobecné služby, které ale nesou činnosti, jež jsou vykonávány mimo oblast všeobecné služby. V souladu s judikaturou ve věci Chronopost jsou náklady maloobchodní sítě rozděleny v analytickém účetnictví DPLP mezi činnosti, které vyžadují využívání sítě, což zahrnuje produkty spadající do veřejné služby, ale nejen je. Řečeno konkrétněji, závazek uložený DPLP udržovat maloobchodní síť určitého rozsahu a hustoty za účelem poskytování všeobecné poštovní služby dostatečné kvality stanovené belgickými orgány vyvolává ztráty u obchodních činností, které nespadají do všeobecné služby, protože část nákladů maloobchodní sítě je v souladu s judikaturou ve věci Chronopost přiřazena obchodním produktům, které maloobchodní síť využívají.
(355)
Omezení týkající se sítě a uložené smlouvami o správě: omezení uložená státem se týkají hustoty a typu poboček poštovních služeb (poštovních úřadů a/nebo poštovních přepážek), které tvoří maloobchodní síť. Jsou stanovena v po sobě následujících smlouvách o správě. Čtvrtá smlouva o správě (2005-2010) tak stanoví:
a)
obecnou povinnost udržovat síť, jež umožní plnění všeobecné služby a dalších veřejných služeb svěřených DPLP (117);
b)
povinnost zachovat alespoň 1 300 poboček poštovních služeb (poštovních úřadů a/nebo poštovních přepážek (118));
c)
povinnost zachovat alespoň 589 poštovních úřadů;
d)
navíc maximální vzdálenost po silnici mezi každou pobočkou poštovních služeb nabízející základní sortiment služeb a poštovním úřadem nabízejícím úplný sortiment služeb nesmí přesáhnout 10 km.
(356)
Belgické orgány se domnívají, že zvláštní požadavky na počet a typ poboček poštovních služeb, které tvoří maloobchodní síť DPLP, představují zvláštní povinnost v oblasti územního pokrytí uloženou státem, jež přesahuje požadavky spojené se závazkem všeobecné služby (ZVS). Na tomto základě Belgie soudí, že by stát měl vyrovnávat všechny čisté náklady odpovídající této zvláštní povinnosti územního pokrytí.
(357)
Kvantifikace omezení týkajícího se sítě: za účelem stanovení čistých nákladů, které DPLP vznikají z povinnosti udržovat maloobchodní síť skládající se z alespoň 1 300 poboček poštovních služeb, z nichž je minimálně 589 poštovních úřadů, belgické orgány porovnaly skutečnou maloobchodní síť, jejíž hustota a typ poboček poštovních služeb je uložena státem, s teoretickou maloobchodní sítí, již by DPLP provozovala, pokud by nemusela brát ohled na tato konkrétní omezení. Jinými slovy, teoretická maloobchodní síť je síť, kterou by se DPLP rozhodla provozovat za obchodních podmínek, jestliže by jí stát neuložil závazky veřejné služby.
(358)
Belgické orgány se domnívají, že tuto teoretickou síť by tvořily pouze poštovní přepážky. Poštovní úřady by zmizely. Aby ovšem DPLP mohla nadále obsloužit stejný celkový objem zákazníků, musela by výrazně zvýšit počet poštovních přepážek.
Srovnání mezi skutečnou maloobchodní sítí DPLP a teoretickou sítí v případě neexistence povinností uložených státem
Počet poboček poštovních služeb celkem
Poštovní úřady (a) + poštovní přepážky (b)
(a)
Počet poštovních úřadů
(vyhrazené pobočky poštovních služeb spravované přímo DPLP)
(b)
Počet poštovních přepážek
(pobočky poštovních služeb umístěné v prostorách třetích subjektů)
Skutečná maloobchodní síť DPLP (stav na konci roku 2009)
1 401 =
713 +
688
Teoretická maloobchodní síť v případě neexistence omezení uložených státem (podle belgických orgánů)
[…] =
[…] +
[…]
Povinnost týkající maloobchodní sítě uložená státem
Min. 1 300
Min. 589
Žádná povinnost
(359)
Jak vyplývá z výše uvedené tabulky, skutečná maloobchodní síť DPLP odpovídá požadavkům státu: jak celkový počet poboček poštovních služeb, tak počet poštovních úřadů přesahuje požadovanou míru. Teoretická síť, již by DPLP provozovala, pokud by měla povolení zvolit si svou maloobchodní síť na základě čistě obchodních hledisek, by vypadala naopak zcela odlišně: celkový počet poboček poštovních služeb by se zvýšil, ovšem poštovní úřady spravované DPLP by zmizely.
(360)
Skutečný stav u omezení týkajícího se sítě: je nutno upřesnit, že omezení, které stát uložil DPLP, není jasně prokázáno.
(361)
Zaprvé, síť skutečně udržovaná DPLP je větší, než požaduje stát. Jak celkový počet poboček poštovních služeb, tak počet poštovních úřadů je vyšší než minimální počet požadovaný státem, což by nasvědčovalo tomu, že povinnosti, jež má plnit, DPLP nezatěžují, protože z vlastní vůle udržuje síť v současné velikosti.
(362)
Belgické orgány vysvětlují tento nadbytek poštovních úřadů podmínkou vzdálenosti 10 km, nutností určité bezpečnostní zálohy pro případ neočekávaných uzavření poštovních přepážek a jejich záměrem zvýšit v příští smlouvě o správě požadovaný minimální počet poštovních úřadů na 650, čímž by bylo kontraproduktivní uzavírat kvůli sladění se současně stanoveným počtem poštovní úřady s tím, že se budou za určitou dobu znovu otevírat. Belgické orgány zdůrazňují, že z těchto důvodů nebyla DPLP schopna snížit počet poštovních úřadů ve větší míře, a přiblížit ho tak požadovanému minimálnímu počtu 589. Podle nich je současné uspořádání sítě, jež čítá 713 poštovních úřadů, přes nominální nadbytek poboček poštovních služeb ve skutečnosti určeno požadavky státu.
(363)
Zadruhé, metoda zvolená belgickými orgány spočívá na retropolaci nákladů maloobchodní sítě od roku 2009 do roku 1992. Podobná retropolace vede nutně k metodickým nejistotám. Obchodní model poštovních přepážek neexistuje nutně od roku 1992. Zaměstnanci DPLP se navíc v minulosti skládali hlavně ze statutárních úředníků, u nichž byly mzdové náklady velmi nepružné. Jelikož poštovní přepážky nejsou spravovány zaměstnanci DPLP, platila by DPLP i nadále statutární úředníky, kteří by již nebyli přiděleni na poštovní úřady. Je proto málo pravděpodobné, že by případné uzavření poštovních úřadů na počátku období, jež je předmětem šetření, mohlo vést k přímému snížení mzdových nákladů. Tohoto typu úspor by naopak mohlo být do určité míry dosaženo v roce 2009, kdy počet smluvních pracovníků mezi zaměstnanci stoupl. Vzhledem k postupnému přechodu na zaměstnance s pružnějším statusem a vzhledem k po sobě následujícím zlepšením systému analytického účetnictví lze předpokládat, že účetní údaje z posledních hospodářských roků jsou prosty tohoto typu zkreslení. Ovšem vzhledem ke skutečnosti, že pro společnost bpost nadále pracuje 20 000 státních zaměstnanců a že je nelze ani zaměstnat na poštovních pobočkách a ani propustit, zůstává i dnes nahrazení všech poštovních úřadů poštovními pobočkami nadále teoretickou a nerealistickou možností.
(364)
Belgické orgány nicméně zdůrazňují, že v minulosti byly případné náklady spojené s propuštěním údajně vyrovnávány úsporami na provozních nákladech a prodejem budov, kterých již nebylo potřeba. Pokud jde o spolehlivost údajů za období 1992-2002, belgické orgány tvrdí, že náklady maloobchodní sítě byly ve skutečnosti zřejmě podceněny, protože některé prvky, které by bylo možno považovat za náklady sítě, byly seskupeny pod jinými nákladovými středisky. Slabé stránky metody retropolace proto údajně zmírňují jiné, opatrné předpoklady, které belgické orgány zvolily pro výpočet nákladů za předchozí hospodářské roky.
(365)
Existence zvláštní povinnosti územního pokrytí: i v případě, že by se uznala existence omezení týkajícího se sítě, nejeví se tvrzení belgických orgánů, podle nějž toto omezení provází oddělený úkol územního pokrytí, jako oprávněné. Ukazuje se totiž, že smlouvy o správě neobsahují žádná zvláštní ustanovení, která by stanovila skutečnou povinnost územního pokrytí, jež by byla oddělená a přesahovala by požadavky spojené se závazky všeobecné služby a dalšími závazky veřejné služby. Smlouvy o správě uzavřené mezi DPLP a belgickým státem naopak upřesňují, že omezení týkající se sítě má za jediný cíl zajištění všeobecné služby a dalších služeb obecného hospodářského zájmu (distribuce novin a časopisů, poštovní účty, poštovní poukázky atd.) a náklady sítě nutné pro tento účel jsou již předem zaneseny na účty těchto různých služeb (119). Smlouvy o správě kromě toho nepočítají se žádným mechanizmem na vyrovnání nákladů závazku územního pokrytí. Komise poznamenává, že povinnost stanovit ukazatele výpočtu vyrovnání předem byla vložena do rámce pro SOHZ z roku 2005 a že nadměrné vyrovnání nákladů za služby obecného hospodářského zájmu, jež měla DPLP, bylo zjištěno pro období po roce 2005 (viz 386. bod odůvodnění).
(366)
Je nutno poznamenat, že podle článku 3 směrnice 97/67/ES jsou členské státy povinny uložit svým tradičním poštovním provozovatelům povinnost poskytovat všeobecnou službu v odpovídající kvalitě, a to zejména pokud jde o zeměpisné pokrytí. Toto územní pokrytí, jež v tomto konkrétním případě týkajícím se Belgie existuje, ovšem představuje jen jeden z celé řady aspektů závazku všeobecné služby. Ve smlouvách o správě, kterými je DPLP svěřen úkol všeobecné služby, Komise nezjišťuje žádnou zmínku o dodatečném úkolu, který by nutil tradičního poštovního provozovatele k udržování větší sítě s více úřady, než je nutné pro územní pokrytí vyžadované závazkem veřejné služby a dalšími souvisejícími veřejnými službami, a který by odpovídal logice územní soudržnosti a územního rozvoje. Každý poštovní úřad provozovaný DPLP kvůli zajištění všeobecné služby k územní soudržnosti (120) nepochybně přispívá, ovšem z právního hlediska je povinnost zachovat tento poštovní úřad spojena s nutností zajistit všeobecnou poštovní služby a další související služby v dostatečné kvalitě. Aby bylo možno zmiňovat doplňkový územní úkol, bylo by podle použitelné judikatury nutno, aby DPLP byla pověřena odděleným a jasně definovaným úkolem zachovat přebytečné úřady poštovní sítě, jejíž velikost byla stanovena pro všeobecnou službu. Toto pověření by muselo upřesňovat závazky, náklady z nich vyplývající a také systém financování čistých nákladů dodatečného územního úkolu.
(367)
Komise žádný z těchto prvků ve smlouvách o správě uzavřených mezi státem a DPLP nenalézá. Belgické orgány a DPLP se snaží opravňovat existenci odděleného územního úkolu následně a uměle, když tvrdí, že územní pokrytí stanovené ve smlouvách o správě má dvojí důvod: vyplývá jak z úkolu všeobecné služby, tak z údajného územního úkolu, který závazek všeobecné služby přesahuje. Odpovídající smlouvy ovšem neobsahují žádné ustanovení, které by se zmiňovalo o údajném odděleném územním úkolu, který by DPLP nutil k udržování větší sítě, než jaká je stanovena pro účely poskytování všeobecné služby.
(368)
Je nutno poznamenat, že umělá povaha tvrzení belgických orgánů a DPLP vystupuje rovněž z jejich vlastního uvažování. Aby snížily míru případného nadměrného vyrovnání, by si belgické orgány přály, aby Komise považovala za náklady vyvolané dodatečným územním úkolem, který přesahuje závazek všeobecné služby, rozdíl mezi skutečnými náklady plnohodnotného poštovního úřadu a náklady teoretické poštovní přepážky, jež by jej nahradila. Toto uvažování se neopírá o větší teoretickou síť, kterou by DPLP udržovala kvůli dosažení územních cílů. Omezuje se na zdůraznění nadnákladů vyvolaných pokrytím všeobecné služby, která podle smluv o správě nemá nárok na žádnou podporu. Tuto neexistenci územního cíle potvrzuje skutečnost, že by belgické orgány musely pro poskytování všeobecné služby výrazně zvýšit počet poštovních přepážek, protože tuto službu není možno zajistit s jejich stejným počtem.
(369)
Přesto je možno konstatovat, že, ačkoliv není zřejmě možné přijmout tvrzení belgických orgánů, které zmiňují skutečnou a oddělenou povinnost územního pokrytí, se omezení ohledně sítě uložené belgickým státem, který požaduje udržování sítě umožňující zajistit všeobecnou službu a další veřejné služby, netýká pouze těchto služeb; znamená totiž také dodatečné náklady pro obchodní služby.
(370)
Jak je vysvětleno v 354. bodě odůvodnění, přispívají podle účetnictví podle činností a v souladu s judikaturou ve věci Chronopost ke společným nákladům všechny činnosti, jež maloobchodní síť používají. K nákladům sítě proto přispívají všechny produkty včetně produktů obchodních. Náklady vyplývající z povinnosti uložené státem udržovat poštovní úřady zatěžují obchodní produkty, které zřejmě vykazují neustále ztrátu, a to i když jsou prodávány za tržní cenu. DPLP nabízí své obchodní služby přes síť, protože financují část jejích fixních nákladů, a přispívají tak nepřímo na všeobecnou službu.
(371)
Z hospodářského hlediska by bylo při posuzování nadměrného vyrovnání DPLP smysluplné zohlednit ztráty vykazované obchodními produkty a vyvolané závazky všeobecné služby a dalších veřejných služeb. Má-li DPLP hospodářský zájem využívat maloobchodní síť pro prodej obchodních produktů, vede to z hlediska analytického účetnictví k tomu, že je část nákladů sítě, které by byly jinak přiřazeny veřejné službě, přiřazována obchodním produktům, které jsou kvůli tomu zřejmě ztrátové.
(372)
Výpočet nadměrného vyrovnání v tomto konkrétním případě lze proto shrnout takto:
-
Čisté náklady (náklady - příjmy) služeb obecného hospodářského zájmu
-
Přiměřený zisk povolený pro služby obecného hospodářského zájmu
+
Roční vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu
+
Přebytky navíc pocházející z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (po financování všeobecné služby včetně nadnákladů sítě, které tato služba vyvolá u obchodních služeb)
=
Nadměrné vyrovnání
(373)
Slučitelnost kapitálového vkladu z roku 1997 je nutno posoudit níže v rámci posouzení slučitelnosti ročních vyrovnání za služby obecného hospodářského zájmu, protože se nejedná o zvláštní navýšení kapitálu, ale o platbu související s vyrovnáním přiznaným za úkoly veřejné služby za období 1992-1996.
(374)
Jelikož kapitálový vklad z roku 2003 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je otázka slučitelnosti podpory bezpředmětná.
(375)
Jelikož kapitálový vklad z roku 2006 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je otázka slučitelnosti podpory bezpředmětná.
(376)
Je nutno poznamenat, že se státní záruka neobjevuje ve smlouvě o správě jako vyrovnání za závazky veřejné služby, takže její slučitelnost nelze posuzovat podle čl. 106 odst. 2 SFEU. Protože belgické orgány neuvedly žádný jiný právní základ, ze kterého by se mohlo vycházet pro prokázání slučitelnosti, a protože Komise žádný nenašla, představuje opatření provozní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem, která proto musí být vrácena.
(377)
Jak již bylo uvedeno, osvobození od daně z příjmů právnických osob neposkytlo DPLP žádnou výhodu, a nepředstavuje proto státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(378)
Osvobození od pozemkové daně a od místních daní představují státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, je ale nutno je považovat za existující podpory, protože byly zavedeny před vstupem v platnost Smlouvy. Je ostatně nutno poznamenat, že tato daňová opatření nejsou ve smlouvách o správě uvedena jako vyrovnání za závazky veřejné služby.
(379)
Daňová osvobození proto nemají vliv na výpočet nadměrného vyrovnání, který je založen na nákladech skutečně nesených DPLP (které již zahrnují důsledky těchto daňových osvobození).
(380)
Daňová osvobození budou proto řešena v rámci odděleného řízení věnovaného existujícím podporám v souladu s články 17, 18 a 19 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (121).
6.3.3.3 Výpočet výše nadměrného vyrovnání
(381)
Výši nadměrného vyrovnání lze vypočítat na základě posouzení uvedeného v pododdílu 6.3.3.2. V souladu s mechanizmem financování veřejné služby zavedeným belgickými orgány ve smlouvách o správě bude nadměrné vyrovnání vypočítáno odděleně pro každé období pověření.
První smlouva o správě: 1992-1996
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Vyvolané náklady sítě
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
[…]
+
Kapitálový vklad (1997)
:
+
62 000
(odložené vyrovnání za SOHZ)
+
Převod budov
:
+
112 209
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Druhá smlouva o správě: 1997-2002
Výpočet přebytků navíc pocházejících z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (ZVS VO)
(v tisících EUR)
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
(zisk ZVS VO přesahující provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
Náklady sítě vyvolané ZVS
:
[…]
Čisté náklady ZVS NO
:
[…]
(ZVS NO ve ztrátě)
Přiměřený zisk ZVS NO
:
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
=
Náklady všeobecné služby, které mají být financovány vyhrazeným odvětvím
=
[…]
Přebytky navíc vytvořené vyhrazeným odvětvím a snižující čisté náklady SOHZ
=
[…]
Výpočet nadměrného vyrovnání:
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
1 286 461
+
Přebytky ZVS VO
+
[…]
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Třetí smlouva o správě: 2003-2005
Výpočet přebytků navíc pocházejících z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (ZVS VO)
(v tisících EUR)
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
(zisk ZVS VO přesahující provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
Náklady sítě vyvolané ZVS
:
[…]
Čisté náklady ZVS NO
:
-
[…]
(ziskový ZVS NO)
Přiměřený zisk ZVS
:
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
=
Náklady vyvolané ZVS, které je nutno financovat vyhrazeným odvětvím
=
[…]
(žádné ztráty k financování)
Přebytky navíc vytvořené vyhrazeným odvětvím a snižující čisté náklady SOHZ
=
[…]
Výpočet nadměrného vyrovnání:
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 4,8 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
677 985
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Čtvrtá smlouva o správě: 2006-2010
Výpočet přebytků navíc pocházejících z vyhrazeného odvětví všeobecné služby (ZVS VO)
(v tisících EUR)
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
(zisk ZVS VO přesahující provozní ziskové rozpětí 7,4 %)
Náklady sítě vyvolané ZVS
:
[…]
Čisté náklady ZVS NO
:
[…]
(ziskový ZVS NO)
Přiměřený zisk ZVS
:
[…]
(provozní ziskové rozpětí 7,4 %)
=
Náklady vyvolané ZVS, které mají být financovány vyhrazeným odvětvím
=
[…]
(žádné ztráty k financování)
Přebytky navíc vytvořené vyhrazeným odvětvím a snižující čisté náklady SOHZ
=
[…]
Výpočet nadměrného vyrovnání:
(v tisících EUR)
-
Čisté náklady veřejné služby
:
-
[…]
-
Povolený přiměřený zisk
:
-
[…]
(provozní ziskové rozpětí 7,4 %)
+
Vyrovnání vyplacená státem
:
+
1 568 787
+
Přebytky ZVS VO
:
+
[…]
=
Nadměrné vyrovnání
=
[…]
Ostatní opatření
Státní záruka
(v tisících EUR)
Záruka poskytnutá státem v roce 2004:
1 500
=
1 500
(382)
Podle dohody s belgickými orgány (122) je „nejvyváženější a nejobjektivnější“ metodou pro stanovení časového úseku, který je nutno zohlednit pro výpočet celkového nadměrného vyrovnání v tomto konkrétním případě, přístup „smlouva po smlouvě“. Komise nemá námitek proti přijetí žádosti belgických orgánů. Tato metoda nabízí stranám skutečně větší předvídatelnost a právní jistotu, a omezuje tak riziko nadměrného vyrovnání. Každé období bude proto zkoumáno odděleně a z jednoho období na druhé nebude převáděno žádné nedostatečné nebo nadměrné vyrovnání.
(383)
Belgické orgány ovšem zdůrazňují, že před vstupem v platnost rámce pro SOHZ z roku 2005 uplatňovala Komise ustáleným způsobem celkovou metodu výpočtu nedostatečného nebo nadměrného vyrovnání. Na tomto základě belgické orgány konkrétně požádaly, aby se za účelem celkového výpočtu nedostatečného nebo nadměrného vyrovnání seskupily roky předcházející roku 2005 (123).
(384)
Komise upozorňuje, že seskupení všech roků by nemělo pro výši nadměrného vyrovnání, které je nutno vrátit, žádné důsledky, protože u tří smluv o správě použitelných před rokem 2005 bylo prokázáno nedostatečné vyrovnání.
(385)
Komise kromě toho poznamenává, že od přijetí rámce pro SOHZ z roku 2005 musí být „ukazatele pro výpočet, kontrolu a přezkoumání vyrovnávací platby“ předem stanoveny v úředním aktu nebo aktech udělujících pověření (124). Jelikož čtvrtá smlouva o správě nestanovila žádné vyrovnání za jakékoliv náklady vzniklé mimo období své platnosti (2006-2010), nelze nedostatečné vyrovnání zjištěné u období nekrytých touto smlouvou vyrovnat případným nadměrným vyrovnáním vyplaceným DPLP.
(386)
Komise dospívá k závěru, že DPLP získala nadměrné vyrovnání ve výši 415 milionů EUR za plnění svého úkolu veřejné služby, a to zejména během období platnosti čtvrté smlouvy o správě. Protože nadměrné vyrovnání představuje neslučitelnou podporu, musí být vráceno.
7. ZÁVĚR
(387)
Převzetí hrazení důchodů, roční převody veřejných prostředků, převod budov, kapitálový vklad v roce 1997, daňová osvobození a státní záruka představují opatření podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, protože zbavila DPLP nákladů, které běžně zatěžují soukromé podniky.
(388)
Kapitálové vklady v roce 2003 a 2006 nepředstavují podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, protože stát jednal v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
(389)
Komise konstatuje, že Belgie provedla opatření protiprávně a porušila tím čl. 108 odst. 2 SFEU, s výjimkou kapitálového vkladu z roku 2003, který byl Komisi před provedením řádně oznámen, a daňových osvobození, která představují existující podpory.
(390)
Převzetí hrazení důchodů nepostavilo DPLP do výhodnějšího postavení než její konkurenty, pokud jde o odvody na sociální zabezpečení. Opatření lze proto prohlásit za slučitelné z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(391)
Roční vyrovnání poskytnutá v rámci čtvrté smlouvy o správě představují neslučitelné podpory z hlediska čl. 106 odst. 2 SFEU, protože se DPLP dostalo nadměrného vyrovnání.
(392)
Záruka poskytnutá státem je neslučitelnou podporou.
(393)
Osvobození od pozemkové daně a osvobození od místních daní představují existující podpory a budou řešeny odděleně v rámci řízení věnovaného existujícím podporám v souladu s články 17, 18 a 19 nařízení (ES) č. 659/1999.
(394)
V souladu s bodem č. 5 rámce pro SOHZ nejsou tímto rozhodnutím dotčena platná ustanovení Unie v oblasti zadávání veřejných zakázek a hospodářské soutěže,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora ve formě převzetí hrazení důchodů poskytnutá společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) a provedená Belgií je slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Státní podpora ve formě vyrovnání nákladů veřejné služby poskytnutá společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) a provedená protiprávně Belgií porušením čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
Kapitálové vklady do společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) provedené Belgií v roce 2003 a v roce 2006 nepředstavují podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 4
Státní podpora ve formě státní záruky poskytnutá společnosti De Post-La Poste (DPLP, nyní bpost) a provedená protiprávně Belgií porušením čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 5
1. Belgie získá zpět neslučitelné podpory poskytnuté v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4.
2. Z částek, které je nutno vrátit, běží úroky počínaje dnem, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do jejich skutečného vrácení.
3. Úroky se počítají ze základu složeného v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (125) a nařízením (ES) č. 271/2008, kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Belgie zruší všechny neprovedené platby podpor poskytnutých v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4 počínaje dnem přijetí tohoto rozhodnutí.
Článek 6
1. Navrácení podpor poskytnutých v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4 se provede s okamžitým účinkem.
2. Belgie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 7
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Belgie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou má příjemce vrátit;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
c)
doklady prokazující, že příjemci již bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Belgie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpor poskytnutých v rámci opatření uvedených v článcích 2 a 4. Na pouhou žádost Komise předloží neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již příjemce navrátil.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno Belgickému království.
V Bruselu dne 25. ledna 2012.
KOMISIJOS SPRENDIMAS
2012 m. sausio 25 d.
dėl priemonės SA.14588 (C 20/09), kurią Belgija įgyvendino remdama bendrovę De Post-La Poste (šiuo metu - bpost)
(pranešta dokumentu Nr. C(2012) 178)
(Tekstas autentiškas tik olandų ir prancūzų kalbomis)
(Tekstas svarbus EEE)
(2012/321/ES)
EUROPOS KOMISIJA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 108 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą (1),
atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 62 straipsnio 1 dalies a punktą,
pakvietusi suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas pagal minėtas nuostatas (2) ir atsižvelgdama į tas pastabas,
kadangi:
1. PROCEDŪRA
1.1. PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO PANAIKINTAS 2003 M. KOMISIJOS SPRENDIMAS
(1)
2002 m. gruodžio 3 d. Belgijos institucijos Komisijai pranešė (3) apie Belgijos pašto veiklos vykdytojo De Post-La Poste (toliau - DPLP; šiuo metu - bpost (4)) kapitalo didinimą. Atlikusi pirminį tyrimą Komisija 2003 m. liepos 23 d. nusprendė (5) neprieštarauti priemonei, apie kurią pranešta. Savo sprendime Komisija nustatė, kad dėl šios kapitalo injekcijos, kaip ir kitų atliekant pirminį tyrimą nustatytų DPLP skirtų priemonių, grynųjų sąnaudų, įmonės patirtų 1992-2002 m. vykdant viešosios paslaugos uždavinius, kompensacijos permoka nesuteikta;
(2)
2003 m. lapkričio 27 d. bendrovė Deutsche Post AG ir Belgijoje veikianti jos patronuojamoji bendrovė DHL International Komisijos sprendimą apskundė Pirmosios instancijos teismui (6). 2009 m. vasario 10 d. Pirmosios instancijos teismas Komisijos sprendimą panaikino padaręs išvadą, kad neprieštarauti priemonei Komisija nusprendė neatsižvelgusi į didelius sunkumus, dėl kurių turėjo būti pradėta oficiali tyrimo procedūra;
(3)
2009 m. balandžio mėn. Belgija Teisingumo Teismui pateikė apeliaciją (7) (C-148/2009) - apskundė Pirmosios instancijos teismo sprendimą panaikinti 2003 m. liepos 23 d. Komisijos sprendimą, kuriuo priemonei neprieštaraujama;
(4)
2011 m. rugsėjo 22 d. Teisingumo Teismas atmetė Belgijos apeliaciją nustatęs, kad Pirmosios instancijos teismas 2003 m. Komisijos sprendimą panaikino pagrįstai;
1.2. SKUNDAS DĖL PAGALBOS, SUSIJUSIOS SU SPAUDOS PLATINIMU
(5)
keli privatūs Belgijos spaudos platintojai tiek pagal lūkesčių, tiek pagal valstybės pagalbos taisykles 2005 m. pateikė skundą (8), kuriame prieštaravo Belgijos institucijų ir DPLP sudarytam spaudos platinimo susitarimui. Šiuo susitarimu DPLP pavedama vykdyti viešosios paslaugos uždavinį - platinti spaudą visoje Belgijoje - ir nustatomi šios paslaugos tarifai bei kompensacija, kurią DPLP turi teisę gauti, nes patiria su šio uždavinio vykdymu susijusių papildomų sąnaudų. Skunde daugiausia aptariami DPLP siūlomi paslaugų tarifai; skundo pateikėjų teigimu, jie yra tokie maži, kad iš tikrųjų dėl jų visiškai negalima konkuruoti;
(6)
pagal taikomas valstybės pagalbos taisykles Komisijos tarnybos skundą atmetė, nes atlikus pirminį tyrimą buvo nustatyta, kad dėl šios viešosios paslaugos patirtų papildomų grynųjų sąnaudų kompensacijos permoka nesuteikta. Tačiau 2009 m. gegužės mėn. skundo pateikėjai šią pirminę poziciją užginčijo, pateikė papildomą informaciją ir paprašė Komisijos atlikti išsamų tyrimą;
1.3. KETVIRTOJI VALDYMO SUTARTIS (2005-2010 M.)
(7)
išnagrinėjusi skundą dėl spaudos platinimui suteiktos kompensacijos Komisija nustatė, kad 2005 m. Belgija su DPLP sudarė valdymo sutartį, apie kurią nebuvo pranešta ir kurioje numatyta mokėti kompensaciją už visuotinės ekonominės svarbos paslaugas (VESP). Todėl Komisija pradėjo ex officio procedūrą (9) ir 2007 m. balandžio mėn. Belgijai pateikė prašymą suteikti informaciją;
(8)
2007 m. gruodžio mėn. Belgijos institucijos atsakė, kad, jų nuomone, kompensacija už VESP nėra valstybės pagalba, nes tenkinamos visos keturios Sprendime Altmark (10) nurodytos sąlygos. Vėliau jos pateikė informaciją apie ketvirtąją valdymo sutartį, konkrečiai apie analitinės apskaitos sistemą, taikomą siekiant apskaičiuoti valstybės mokamą kompensaciją;
(9)
paskui priemonės, dėl kurių vykdyta ex officio procedūra, ir skundai buvo įtraukti į 2009 m. liepos 23 d. pradėtą oficialią tyrimo procedūrą C20/09;
1.4. SPRENDIMAS PRADĖTI PROCEDŪRĄ
(10)
atsižvelgusi į tai, kad Pirmosios instancijos teismas panaikino 2003 m. liepos 23 d. Komisijos sprendimą, ir išnagrinėjusi Belgijos institucijų pateiktą informaciją apie aptariamą priemonę, Komisija 2009 m. liepos 13 d. nusprendė pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje nurodytą oficialią tyrimo procedūrą (11);
(11)
Komisijos sprendimas pradėti procedūrą buvo paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Komisija pakvietė suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas;
1.5. BELGIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS DĖL SPRENDIMO PRADĖTI PROCEDŪRĄ
(12)
Belgijos institucijos savo pastabas pateikė 2009 m. rugpjūčio 13 d.; 2009 m. rugsėjo 10 d., 2009 m. spalio 12 d., 2010 m. balandžio 23 d., 2010 m. balandžio 26 d., 2010 m. spalio 19 d., 2010 m. lapkričio 19 d., 2010 m. gruodžio 21 d., 2011 m. sausio 18 d., 2011 m. vasario 17 d., 2011 m. kovo 2 d., 2011 m. kovo 29 d., 2011 m. balandžio 11 d., 2011 m. gegužės 10 d., 2011 m. gegužės 27 d., 2011 m. birželio 14 d., 2011 m. rugpjūčio 10 d., 2011 m. rugpjūčio 26 d., 2011 m. spalio 7 d., 2011 m. gruodžio 14 d., 2011 m. gruodžio 19 d., 2011 m. gruodžio 20 d. ir 2011 m. gruodžio 26 d. šias pastabas jos papildė kitomis pastabomis. Belgijos institucijos nurodė, kad 2009 m. balandžio 22 d. pateikė apeliaciją dėl 2009 m. vasario 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo ir patikslino informaciją apie DPLP skirtą viešųjų paslaugų bei kitų ad hoc priemonių kompensaciją;
1.6. TREČIŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS DĖL SPRENDIMO PRADĖTI PROCEDŪRĄ IR BELGIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS DĖL TREČIŲJŲ ŠALIŲ PASTABŲ
(13)
2009 m. rugpjūčio 28 d. pastabas pateikė bendrovės Deutsche Post AG ir DHL International N.V./S.A.;
(14)
2009 m. rugpjūčio 28 d. pastabas pateikė Flandrijos spaudos platinimo federacija Vlaamse Federatie van Persverspreiders (toliau - VFP) ir Spaudos platinimo specialistų sąjunga Prodipresse;
(15)
2009 m. rugpjūčio 28 d. pastabas pateikė bendrovė Belgische Distributiedienst B.V.B.A (toliau - BD), kuri spaudos platinimo rinkoje konkuruoja su DPLP;
(16)
2009 m. rugpjūčio 28 d. pastabas pateikė Belgijos dienraščių leidėjų asociacija A.S.B.L.;
2. IŠSAMUS PAGALBOS APRAŠYMAS
2.1. DPLP TEISINIS STATUSAS IR VEIKLA
(17)
iki 1992 m. Belgijos paštą valdė valstybė (įmonė Régie des postes); 1992 m. buvo įsteigtas atskiras juridinis asmuo (savarankiška valstybinė įmonė). 2000 m. įmonės teisinis statusas pakeistas ir ji tapo pagal viešąją teisę reglamentuojama akcine bendrove;
(18)
2010 m. DPLP gavo 2 318 mln. EUR veiklos pajamų ir 319 mln. EUR veiklos pelno. 2010 m. pabaigoje įmonėje dirbo 33 616 asmenų. Kaip palyginimą galima paminėti, kad 2002 m. joje dirbo 42 000 darbuotojų. Personalo išlaidos sudaro 65 % visų įmonės veiklos sąnaudų;
(19)
akcijų paketo mažuma (50 % be vienos akcijos) priklauso privačiam investuotojui CVC Capital Partners. Belgijos valstybė yra didžiausia akcininkė;
2.2. GLAUSTAS APTARIAMŲ VIEŠŲJŲ PRIEMONIŲ APIBŪDINIMAS
2.2.1. 1992-2010 m. vykdyti viešosios paslaugos uždaviniai
(20)
visu tyrimo laikotarpiu (1992-2010 m.) vykdyti viešosios paslaugos uždavinius įmonei DPLP buvo pavesta pagal Pašto įstatymą (12) ir keturias viena po kitos sudarytas valdymo sutartis;
2.2.1.1. Valdymo sutartyse nustatyti su viešąja paslauga susiję įsipareigojimai
(21)
valdymo sutartyse nustatytos DPLP uždavinių įgyvendinimo vykdant visuotinės svarbos veiklą taisyklės bei sąlygos ir Belgijos valstybės finansinė parama;
(22)
nuo DPLP įsteigimo 1992 m. ši įmonė su Belgijos valstybe pasirašė keturias valdymo sutartis, apimančias šiuos laikotarpius (13):
1.
pirmoji sutartis - 1992 m. rugsėjo 14 d.-1996 m. gruodžio 31 d.;
2.
antroji sutartis - 1997 m. sausio 1 d.-2002 m. rugsėjo 23 d.;
3.
trečioji sutartis - 2002 m. rugsėjo 24 d.-2005 m. rugsėjo 23 d.;
4.
ketvirtoji sutartis - 2005 m. rugsėjo 24 d.-2010 m. rugsėjo 23 d.; ši sutartis pratęsta tol, kol bus sudaryta nauja sutartis;
(23)
valdymo sutartyse pateikiamas viešosios paslaugos uždavinių sąrašas. Dabartinėje valdymo sutartyje Belgijos valstybės nurodyti viešosios paslaugos uždaviniai yra tokie (14):
Pašto paslaugos
i.
Universaliosios pašto paslaugos;
ii.
dienraščių platinimas;
iii.
periodinių leidinių platinimas;
iv.
rinkimų spaudinių platinimas;
v.
specialių tarifų taikymas ne pelno organizacijoms;
vi.
korespondencijos (karaliaus ir kitos specialiosios korespondencijos) siuntimas taikant pašto siuntų neapmokestinimo schemą;
vii.
tarptautinės pašto paslaugos;
viii.
tarptautinių siuntų siuntimas.
Finansinės paslaugos
ix.
Indėlių grynaisiais pinigais priėmimas į pašto einamąsias sąskaitas;
x.
pašto perlaidų siuntimas;
xi.
senatvės bei maitintojo netekimo pensijų ir išmokų neįgaliesiems mokėjimas jų namuose;
xii.
darbo užmokesčių mokėjimas rinkimų komisijų nariams;
xiii.
lėšų, gautų sumokėjus baudas už kelių eismo taisyklių pažeidimus, ir šių baudų lapelių apskaita;
xiv.
su žvejybos leidimais susijusios paslaugos.
Pašto ženklų pardavimas
xv.
Pašto ženklų pardavimas.
Kitos viešosios paslaugos
xvi.
Laiškanešių socialinės funkcijos;
xvii.
tinkamas visuomenės informavimas;
xviii.
elektroninio pašto laiškų spausdinimas ir pristatymas;
xix.
pranešimų sertifikavimo paslaugos;
xx.
paslaugos, teikiamos valstybės apskaitos pareigūnams;
xxi.
žyminių ženklų išdavimas ir baudų skyrimas;
xxii.
bendradarbiavimas platinant balsavimo biuletenių paketus;
2.2.2. Nagrinėjamos viešosios priemonės
(24)
1992-2010 m. viešoji parama DPLP buvo suteikta vykdant įvairias priemones:
1.
įsipareigojimų mokėti pensijas perėmimas: 1997 m. įvykdžius pensijų sistemos reformą valstybė atleido DPLP nuo sukauptų įsipareigojimų mokėti pensijas, kurių suma - 3,8 mlrd. EUR;
2.
metinė sąnaudų, patirtų vykdant su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus, kompensacija (15), kurios bendra suma 1992-2010 m. yra 5,2 mlrd. EUR;
3.
kapitalo injekcijos: dvi atliktos 1997 m. (62 mln. EUR), viena - 2003 m. (297,5 mln. EUR), viena - 2006 m. (40 mln. EUR);
4.
atleidimas nuo mokesčių: pelno mokesčio, nekilnojamojo turto mokesčio ir kitų netiesioginių ir vietinių mokesčių;
5.
nekilnojamojo turto perdavimas: 1992 m. įmonei DPLP perduoti 63 nekilnojamojo turto objektai, kurių vertė - 112,2 mln. EUR;
6.
2004 m. valstybės suteikta garantija, už kurią mokama 0,25 % priemoka gavus 100 mln. EUR paskolą;
2.2.2.1. Įsipareigojimų mokėti pensijas perėmimas
(25)
1992 m. įmonė Régie des postes pagal įstatymą buvo pertvarkyta į savarankišką valstybinę įmonę, pavadintą De Post-La Poste. DPLP, kaip teisėta įmonės Régie des postes teisių perėmėja, perėmė jos turtą ir darbuotojus. Dėl šio pokyčio įmonės modelis labai pasikeitė:
1.
kitaip negu įmonė Régie des postes, kurią valdė ir kurios valdymą prižiūrėjo ir jam vadovavo atsakingas ministras, atlikus pertvarkymą DPLP pradėjo valdyti įmonės valdyba ir valdymo komitetas, o Vyriausybei buvo palikti tik įgaliojimai prižiūrėti, kad būtų laikomasi įstatymo ir valdymo sutarties (16);
2.
iš esmės DPLP buvo atsakinga už tai, kad būtų užtikrinta įmonės finansinė pusiausvyra, o iki tol Régie des postes metinį biudžetą rengdavo atsakingas ministras, teikdavęs jį tvirtinti parlamentui kaip savo ministerijos biudžeto priedą;
(26)
taigi 1992 m. DPLP perėmė 43 747 tarnautojus ir tapo atsakinga už jiems teiktą teisinę apsaugą: darbo garantijas, pensijas ir darbo užmokesčius (1991 m. kovo 21 d. įstatymo 33 straipsnis);
(27)
2008 m. DPLP dar samdė apie 23 500 statutinių darbuotojų (jų statusas panašus į tarnautojų), kurie sudarė beveik du trečdalius visų darbuotojų, kaip nurodoma toliau;
1 lentelė
Užimtumo sistema DPLP
(28)
1972-1996 m. pensijos buvo mokamos pagal einamojo finansavimo pensijų sistemą. Pagal šią sistemą DPLP valstybei grąžindavo pensijų sumą, kurią ši buvusiems tarnautojams pensininkams išmokėdavo pagal teises į pensiją, šių tarnautojų sukauptas nuo 1972 m. (tais metais Belgijos paštas tapo atskira savo apskaitą tvarkančia įmone, valdoma valstybės (Régie des postes) (17);
(29)
iki 1997 m. pensijų sistemos reformos nebuvo padarytas joks pensijų finansavimo sistemos pakeitimas. Vykdant šią reformą pirmojo ramsčio pensijų sistema, taikoma DPLP statutiniams darbuotojams, buvo suderinta su privačiajam sektoriui taikoma pensijų sistema: nuo 1997 m. DPLP Nacionaliniam socialinio draudimo biurui (pranc. Office national de sécurité sociale, ONSS) turėjo mokėti pensijų įmoką, sudarančią 8,86 % darbo užmokesčio;
(30)
kartu valstybė sutiko perimti įsipareigojimus mokėti DPLP sukauptas pensijas, kurių suma buvo 3,8 mlrd. EUR;
2.2.2.2. Sąnaudų, patirtų vykdant su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus, metinė kompensacija
(31)
kiekvienoje sutartyje numatyta, kad vykdant joje nustatytus viešosios paslaugos uždavinius valstybė moka metinę kompensaciją;
(32)
pirmosiose trijose sutartyse kompensacija buvo nustatyta remiantis su viešosios paslaugos uždaviniais susijusių išlaidų ir pajamų faktiniu skirtumu. Ketvirtojoje valdymo sutartyje numatoma mokėti fiksuoto dydžio kompensaciją, apskaičiuotą remiantis laukiamu DPLP patirtų sąnaudų ir pajamų, gautų iš viešosiomis paslaugomis besinaudojančių asmenų, skirtumu; tačiau šiai kompensacijai taikoma valdymo sutartyse nustatyta viršutinė riba (18);
(33)
viešosios paslaugos, už kurias pagal dabartinę valdymo sutartį (19) DPLP gali gauti valstybės kompensaciją, yra tokios:
Pašto paslaugos
ii)
Dienraščių platinimas;
iii)
periodinių leidinių platinimas;
iv)
rinkimų spaudinių platinimas;
v)
specialių tarifų taikymas ne pelno organizacijoms;
vi)
korespondencijos (karaliaus ir kitos specialiosios korespondencijos) siuntimas taikant pašto siuntų neapmokestinimo schemą.
Finansinės paslaugos
ix)
Indėlių grynaisiais pinigais priėmimas į pašto einamąsias sąskaitą;
x)
pašto perlaidų siuntimas;
xi)
senatvės bei maitintojo netekimo pensijų ir išmokų neįgaliesiems mokėjimas jų namuose;
xiii)
lėšų, gautų sumokėjus baudas už kelių eismo taisyklių pažeidimus, ir šių baudų lapelių apskaita;
xiv)
su žvejybos leidimais susijusios paslaugos.
Pašto ženklų pardavimas
xv)
Pašto ženklų pardavimas.
Kitos viešosios paslaugos
xvi)
Laiškanešių socialinės funkcijos;
xx)
paslaugos, teikiamos valstybės apskaitos pareigūnams;
xxi)
žyminių ženklų išdavimas ir baudų skyrimas;
(34)
pažymėtina, kad pagal tris naujausias valdymo sutartis (20) universaliosios pašto paslaugos negali būti kompensuojamos. Nors pagal 1997 m. gruodžio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 97/67/EB dėl Bendrijos pašto paslaugų vidaus rinkos plėtros bendrųjų taisyklių ir paslaugų kokybės gerinimo (21) spaudos platinimas apskritai gali būti priskiriamas prie universaliųjų paslaugų, Belgijos institucijos konkrečius uždavinius (dienraščių ir periodinių leidinių platinimas), kurie pagal valdymo sutartis turi būti kompensuojami, nustatė remdamosi kriterijais, dėl kurių šie uždaviniai skiriasi nuo universaliųjų pašto paslaugų. Kriterijai yra tokie: 1) uždavinio tikslai, kurių mastas platesnis negu universaliųjų paslaugų tikslų, 2) konkrečios minėtose sutartyse nurodytos sąlygos ir 3) konkrečios tarifų nustatymo nuostatos, kurios skiriasi nuo universaliųjų paslaugų tarifų nustatymui taikomų nuostatų;
(35)
uždavinio tikslai: Belgijos institucijos mano, kad ypač svarbu užtikrinti plataus masto rašytinės spaudos platinimą visoje Belgijos teritorijoje, kad gyventojai būtų geriau informuojami ir jų nuomonė būtų įvairesnė, o visuomenė būtų skatinama dalyvauti politinėse diskusijose;
(36)
sutartyje nustatytos konkrečios veiklos sąlygos: konkreti spaudos platinimo paslauga, kurią teikti įpareigota DPLP ir kuri yra kompensuojama, yra platesnė negu įprasta į universaliąsias paslaugas įtraukta platinimo paslauga. Jai taikomos kelios griežtos kokybės ir rezultatų sąlygos, susijusios su platinimo laiku (pavyzdžiui, pristatymas iki 7.30 val.), dažnumu, leidėjams siūlomais platinimo variantais, leidėjams suteikiamomis lanksčiomis galimybėmis pasirinkti kiekį, taip pat paslaugos tęstinumu (įskaitant griežtą force majeure atvejų apibrėžtį);
(37)
konkretus tarifų nustatymas: tarifai, susiję su kompensuojamu spaudos platinimo uždaviniu, nustatomi vykdant trijų šalių (Belgijos valstybės, DPLP ir spaudos sektoriaus atstovų) derybas, jų neturi patvirtinti reguliavimo institucija, kitaip negu universaliųjų viešųjų paslaugų tarifų. Universaliųjų viešųjų paslaugų tarifai grindžiami sąnaudomis, o su konkrečiu kompensuojamu spaudos platinimo uždaviniu susiję tarifai daug mažesni, kad būtų galima įgyvendinti šio uždavinio tikslus;
(38)
teikiant 33 konstatuojamojoje dalyje nurodytas viešąsias paslaugas gali būti mokama kompensacija už viešąją paslaugą. Kiekvienais finansiniais metais faktiškai išmokėtos kompensacijos už viešąją paslaugą yra tokios:
Pirmoji valdymo sutartis
Metai
Suma (EUR)
1992 (22)
91 720 000
1993
351 327 000
1994
322 138 000
1995
368 308 000
1996
314 205 000
Antroji valdymo sutartis
Metai
Suma (EUR)
1997
208 934 000
1998
228 629 000
1999
213 788 000
2000
216 282 000
2001
224 269 000
2002
194 559 000
Trečioji valdymo sutartis
Metai
Suma (EUR)
2003
175 554 000
2004
247 606 000
2005
254 825 000
Ketvirtoji valdymo sutartis
Metai
Suma (EUR)
2006
299 729 000
2007
306 396 000
2008
315 683 000
2009
321 244 000
2010
325 735 000
2.2.2.3. Kapitalo injekcijos
(39)
1997 m. atliktos kapitalo injekcijos: DPLP gavo dvi kapitalo injekcijas, apie kurias nepranešta ir kurių bendra suma - 62 mln. EUR. Tačiau Belgijos institucijos vėliau nurodė, kad iš tikrųjų šios lėšos - tai atidėtos kompensacijos už viešąją paslaugą, kurios nebuvo laiku sumokėtos DPLP;
(40)
2003 m. atlikta kapitalo injekcija: Belgijos institucijos DPLP skyrė 297,5 mln. EUR kapitalo injekciją. Jų teigimu, ši injekcija atlikta įprastomis rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančiam privačiam investuotojui priimtinomis sąlygomis, todėl pagal privataus rinkos ekonomikos investuotojo principą injekcija nėra valstybės pagalba;
(41)
2006 m. atlikta kapitalo injekcija: Belgijos institucijos skyrė naują 40 mln. EUR kapitalo injekciją. Jų teigimu, ši injekcija atitiko privataus rinkos ekonomikos investuotojo principą, nes buvo atlikta tokiomis pat sąlygomis, kurios taikomos privatiems investuotojams (pari passu);
2.2.2.4. Atleidimas nuo mokesčių
(42)
iki 2005 m. gruodžio 31 d. DPLP buvo atleista nuo pelno mokesčio;
(43)
tyrimo laikotarpiu įmonė buvo atleista nuo nekilnojamojo turto mokesčio - ji nemokėjo mokesčio už nekilnojamąjį turtą, naudojamą teikiant viešąsias paslaugas, ir dėl to per metus gavo […]-[…] EUR (23) naudą. Jeigu ji būtų mokėjusi šį mokestį, produktų (viešosios paslaugos ir komercinių produktų), dėl kurių naudojamas šis nekilnojamasis turtas, sąnaudos būtų buvusios proporcingai didesnės;
(44)
DPLP taip pat yra atleista nuo kitų netiesioginių ir vietinių mokesčių. Belgijos institucijos negali įvertinti tikslios šios naudos vertės, tačiau nurodo, kad ši priemonė įeina į taisyklių de minimis taikymo sritį;
(45)
įmonė nuo mokesčių atleista prieš 1958 m. įsigalint EB sutarčiai; atleidimo nuo mokesčių nuostatos buvo išlaikytos be didelių pakeitimų. 2005 m. gruodžio 31 d. panaikintas atleidimas nuo pelno mokesčio, o nuo nekilnojamojo turto mokesčio ir kitų netiesioginių bei vietinių mokesčių įmonė vis dar yra atleista;
2.2.2.5. Nekilnojamojo turto perdavimas
(46)
1992 m. Belgijos valstybė DPLP (24) be kompensacijos perdavė 63 nekilnojamojo turto objektus. DPLP juos jau naudojo, nors teisiškai jie priklausė valstybei. Bendra šio turto vertė įvertinta 112,2 mln. EUR (25). Šis nekilnojamasis turtas nepriklausė pradiniam turtui, kuris buvo atskirtas nuo valstybei priklausančio turto, kai 1971 m. Paštas tapo atskira valstybės valdoma įmone (Régie des postes), ir prie pradinio turto buvo pridėtas. Régie des postes jau teisėtai valdė į jos balansą įtrauktą turtą. Tačiau buvo daroma prielaida, kad šiuo 1992 m. perduotu papildomu nekilnojamuoju turtu bus kompensuojamos pensijų išlaidos, kurias tuo metu, kai DPLP neteko valstybės valdomos įmonės statuso ir tapo savarankiška valstybine įmone, ji vis dar dengė;
(47)
Belgijos institucijos nurodo, kad šis nekilnojamasis turtas perduotas tik vykdant valstybei priklausančio turto vidaus restruktūrizavimą ir jį perdavus nauda nesuteikta. Jų teigimu, šį nekilnojamąjį turtą Belgijos paštas jau naudojo iki to laiko, kai 1992 m. buvo pertvarkytas į DPLP (taigi jį jau naudojo Régie des postes);
2.2.2.6. Valstybės garantija
(48)
DPLP buvo suteikta galimybė imant paskolas prašyti valstybės garantijos, už kurią mokama 0,25 % priemoka;
(49)
tyrimo laikotarpiu šios garantijos prašyta tik kartą - imant 100 mln. EUR paskolą iš Europos investicijų banko (EIB). Pagal 2004 m. gruodžio 22 d. pasirašytą DPLP ir EIB susitarimą DPLP iki 2008 m. birželio 10 d. galėjo pasinaudoti EIB kredito priemone. DPLP šia priemone pasinaudojo - 2007 m. lapkričio 8 d. paprašė 100 mln. EUR paskolos, kurią iš tikrųjų gavo 2007 m. gruodžio 5 d. DPLP įsipareigojo paskolą grąžinti mokėdama vienuolika metinių įmokų po beveik 9,09 mln. EUR. Pirmoji įmoka turi būti sumokėta 2012 m. gruodžio 5 d., paskutinioji - 2022 m. gruodžio 5 d. Palūkanos mokamos kas tris mėnesius (gruodžio 5 d., kovo 5 d., birželio 5 d. ir rugsėjo 5 d.). Palūkanų norma nustatoma pagal trijų mėnesių EURIBOR palūkanų normą, sumažintą 37 baziniais punktais;
3. PRIEŽASČIŲ, DĖL KURIŲ 2009 M. PRADĖTA PROCEDŪRA, APRAŠYMAS
(50)
remdamasi Sprendimu Altmark (26) Komisija pareiškė nuomonę, kad nuo 1992 m. sumokėtos kompensacijos už viešąją paslaugą, taip pat atleidimas nuo mokesčių, kapitalo injekcijos, valstybės garantija ir nekilnojamojo turto perdavimas, kurie aptarti 2.2 skirsnyje, gali būti pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį;
(51)
valstybės pagalba, teikiama kompensuojant universaliųjų paslaugų įsipareigojimų sąnaudas, gali būti paskelbta suderinama pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį, jeigu ji yra būtina šioms paslaugoms teikti ir prekybos plėtojimui nedaro tokio poveikio, kuris prieštarautų Europos Sąjungos interesams;
(52)
2009 m. sprendime pradėti procedūrą Komisija kėlė klausimą, ar siekiant įgyvendinti viešosios paslaugos uždavinius įmonei DPLP taikomos pagalbos priemonės yra būtinos ir proporcingos;
(53)
dėl kompensacijos permokos apskaičiavimo pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį Komisija pareiškė nuomonę, kad buvo atsižvelgta į visas vykdant su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus gautas pajamas bei patirtas sąnaudas ir užtikrinta, kad nebūtų suteikta kompensacijos už viešosios paslaugos uždavinius permoka. Reikėtų patikrinti, ar atliekant šį apskaičiavimą apskaitos metodas, taikytas siekiant nustatyti visuotinės ekonominės svarbos paslaugoms priskiriamas sąnaudas, patikimas, ir atsižvelgti į visas grynąsias viešosios paslaugos sąnaudas bei visą bet kokia forma suteiktą papildomą pagalbą;
(54)
aptardama valstybės tarnautojų pensijų finansavimą Komisija kėlė klausimą, kiek DPLP padėtis atleidus ją nuo įsipareigojimų mokėti pensijas tapo panaši į jos konkurentų padėtį socialinio draudimo įmokų mokėjimo srityje;
(55)
pagal metodą, kurį Komisija taikė savo sprendime dėl viešojo finansavimo, skiriamo Prancūzijos pašto tarnautojų pensijų sąnaudoms padengti (27), reikėtų išnagrinėti, ar ši priemonė suderinama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, ir šiuo tikslu nustatyti, kokiu mastu socialinio draudimo sąnaudas, DPLP patirtas atleidus ją nuo įsipareigojimų mokėti šio draudimo įmokas, galima palyginti su jos konkurentų patirtomis sąnaudomis;
4. SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS
4.1. VFP IR PRODIPRESSE PASTABOS
(56)
VFP ir Prodipresse savo pastabas dėl DPLP taikomos spaudos platinimo sistemos pateikė 2009 m. rugpjūčio 28 d.;
(57)
atsižvelgdamos į anksčiau pateiktą savo skundą VFP ir Prodipresse pabrėžė, kad dėl nedidelių DPLP taikomų spaudos platinimo tarifų iškraipoma konkurencija ir tai trukdo konkuruoti kitiems rinkoje veikiantiems veiklos vykdytojams;
(58)
jos nurodė, kad DPLP taikomos kainos nustatytos per trišales DPLP, leidėjų ir valstybės derybas. Jų teigimu, dėl šių mažesnių rinkos kainų DPLP patiriamus nuostolius kompensuoja valstybė, skirdama kompensaciją už VESP. Nors šią pagalbą tiesiogiai gauna DPLP, netiesiogiai ją taip pat gauna dienraščių leidėjai;
(59)
VFP ir Prodipresse mano, kad DPLP gali gauti su spaudos platinimo sistema susijusią kompensacijos permoką, kurią naudoja kitų rūšių veiklai finansuoti;
4.2. BELGIJOS LAIKRAŠČIŲ LEIDĖJŲ ASOCIACIJOS PASTABOS
(60)
Belgijos laikraščių leidėjų asociacija savo pastabas pateikė 2009 m. rugpjūčio 28 d. Ji pabrėžė, kad demokratijos ir lygybės požiūriu visoje Belgijos teritorijoje svarbu taikyti veiksmingą dienraščių platinimo sistemą, pagal kurią taikomos vienodos bei pagrįstos kainos ir prenumeratoriai dienraščius gali gauti anksti ryte;
4.3. DEUTSCHE POST AG IR DHL INTERNATIONAL PASTABOS
(61)
Deutsche Post AG ir DHL International savo pastabas pateikė 2009 m. rugpjūčio 28 d. Jos pabrėžė, kad būtina išnagrinėti DPLP įsipareigojimų mokėti pensijas perėmimą ir visų pirma įsitikinti, ar ši priemonė atitinka ankstesnę praktiką, patikrinti kapitalo injekcijų suderinamumą su rinka bei tai, ar sąnaudos paskirstomos laikantis Sprendimo Chronopost nuostatų, ir galiausiai išnagrinėti nekilnojamojo turto perleidimą;
4.4. BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA PASTABOS
(62)
bendrovė Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (BD), priklausanti grupei TNT, savo pastabas pateikė 2009 m. rugpjūčio 28 d. BD yra DPLP konkurentė dienraščių ir periodinių leidinių platinimo rinkoje (visų pirma DPLP patronuojamosios bendrovės Deltamedia, veikiančios spaudos platinimo srityje, konkurentė). Remdamasi anksčiau savo pateiktu skundu BD pabrėžė, kad dienraščių platinimo srityje DPLP taikomos kainos yra mažesnės už jos sąnaudas. Jos teigimu, DPLP patirti nuostoliai buvo finansuojami valstybės subsidijomis. Kadangi kainos nedidelės, su DPLP sunku konkuruoti;
(63)
BD teigimu, DPLP pažeidė 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvą 92/50/EEB dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (28) ir Direktyvos 97/67/EB 7 straipsnį. BD taip pat iškėlė klausimą dėl pagalbos pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį ir su VESP susijusių sąnaudų kompensavimo suderinamumo pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį;
(64)
ji pateikė klausimą, ar dienraščių platinimas gali būti laikomas VESP, nes daugelyje valstybių narių ši veikla yra konkurencinė ir joje nedalyvauja pašto veiklos vykdytojas;
(65)
BD taip pat kėlė klausimą, ar vien pašto veiklos vykdytojui skirta subsidija yra tinkamiausia dienraščių platinimo rėmimo priemonė ir ar nebūtų tinkamesnė leidėjams teikiama pagalba - tuomet leidėjai galėtų naudotis platinimo paslaugomis laisvoje rinkoje ir tai leistų konkuruoti įvairiems paslaugų teikėjams;
(66)
BD pateikė klausimą, ar sąnaudos yra būtinos, net jeigu DPLP pavestas uždavinys platinti dienraščius būtų patvirtintas. Jos teigimu, DPLP patiria daug didesnes sąnaudas negu kiti veiklos vykdytojai, todėl būtinos subsidijos padidėja. Šiuo požiūriu subsidijos nėra nei proporcingos, nei pagrįstos;
(67)
galiausiai BD mano, kad į valstybės dengiamas DPLP sąnaudas gali būti įtrauktos investicinės sąnaudos, kurios nebūtinos VESP teikti, nes DPLP galėjo naudoti kitoms paslaugoms teikti įdiegtą infrastruktūrą. Naudojant valstybės subsidiją taip pat galėjo būti finansuojamos komercinių produktų reklamos kampanijos;
5. BELGIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS
5.1. BELGIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS DĖL ĮSIPAREIGOJIMŲ MOKĖTI PENSIJAS PERĖMIMO
(68)
Belgijos institucijos pažymi, kad pagal Sprendime Combus (29) taikytą metodą įsipareigojimų mokėti pensijas perėmimas nėra valstybės pagalba, nes perėmus šiuos įsipareigojimus palengvinama neįprasta Belgijos paštui tenkanti našta, o ne sumažinamos įprastos įmonės biudžeto išlaidos;
(69)
tokia neįprasta našta atsiranda dėl didesnių darbo sąnaudų, susijusių su statutiniais darbuotojais, ir dėl nepakankamai lanksčios veiklos - tai trukdo įmonei DPLP tarnautojų skaičių sumažinti tiek, kiek ji norėtų;
(70)
Belgijos institucijos nurodo tris priežastis, kodėl veikla nepakankamai lanksti:
1.
tarnautojų darbo garantijos;
2.
trūksta galimybių perkelti darbuotojus į kitas darbo vietas įmonėje;
3.
negalima naudotis laikinojo nedarbo sistema;
(71)
tarnautojų darbo garantijos: DPLP pabrėžia, kad jos statutiniai darbuotojai de facto į darbą priimti neribotam laikotarpiui. DPLP negali nutraukti statutinių darbuotojų sutarčių, nebent tam būtų rimta priežastis arba nuolat būtų pasiekiami blogi rezultatai. NET ir tokiais atvejais atleidimo iš darbo procedūrai taikomi ypač sudėtingi reikalavimai;
(72)
be to, Valstybės taryba (Belgijos administracinis teismas, kompetentingas nagrinėti statutinių darbuotojų bylas; sutartininkų bylos priskiriamos darbo teismų kompetencijai) linkusi priimti statutiniams darbuotojams palankius sprendimus: ji yra patvirtinusi griežtą taisyklę, pagal kurią turi būti nustatyta „pagrįsta priežastis“. Todėl DPLP savo statutinių darbuotojų (tiek pavienių darbuotojų, tiek jų grupių) negali iš darbo atleisti dėl ekonominių ar techninių priežasčių;
(73)
taigi darbo sutarties nutraukimas nėra valdymo priemonė, pagal kurią darbuotojų sudėtį galima keisti atsižvelgiant į faktinius veiklos poreikius. Taip pat nesant galimybės atleisti darbuotojų dėl ekonominių priežasčių DPLP turimų priemonių, taikomų siekiant išspręsti tokias problemas kaip galimybių perkelti darbuotojus į kitas darbo vietas trūkumas ar didesni negu rinkoje statutinių darbuotojų darbo užmokesčiai ir išmokos jiems, labai sumažėja. Be to, statutiniai darbuotojai negali prašyti, kad savaime būtų perkelti dirbti į viešojo administravimo sektorių, ir DPLP juo labiau negali versti jų perkelti;
(74)
tai reiškia, kad statutinių darbuotojų iš esmės mažėja tik jiems išeinant iš darbo savo noru (tokių atvejų yra nedaug) ir įprasta tvarka;
(75)
galimybių perkelti darbuotojus į kitas darbo vietas įmonėje trūkumas: DPLP ne tik negali mažinti statutinių darbuotojų skaičiaus tose srityse, kuriose paslaugų paklausa sumažėjo, bet ir griežtai ribojamos jos turimos galimybės pagal poreikius statutinius darbuotojus perkelti į kitas darbo vietas įmonėje;
(76)
dėl tokių veiksnių kaip kalba, kvalifikacija, stažas ir pareigų klasifikacija DPLP savo darbuotojų, dirbančių srityse, kuriose darbuotojų poreikis sumažėjo, pavyzdžiui, dėl sumažėjusios įprastinės korespondencijos, dažnai negali perkelti dirbti į sektorius, kuriuose darbuotojų trūksta visų pirma dėl išėjusiųjų į pensiją ar padidėjusios paklausos;
(77)
kitaip tariant, dėl griežto statuto DPLP dažnai negali statutinių darbuotojų pagal poreikius perkelti į kitas darbo vietas arba veiklos srityse, kuriose darbuotojų per daug, dirbančių asmenų perkelti į tas sritis, kuriose darbuotojų trūksta. Paradoksalu tai, kad norėdama patenkinti nustatytus poreikius sektoriuose, kuriuose darbuotojų trūksta, DPLP turi samdyti laikinuosius darbuotojus ar sutartininkus ir kartu sektoriuose, kuriuose darbuotojų per daug, išlaikyti statutinius darbuotojus, kurių yra per daug;
(78)
negalima naudotis laikinojo nedarbo sistema: DPLP statutinių darbuotojų taip pat negali atleisti iš darbo laikinai (dėl ekonominių priežasčių), kaip tai gali padaryti privačiojo sektoriaus veiklos vykdytojai, jei staiga pritrūksta darbo;
(79)
didesnės darbo sąnaudos: įmonei Régie des postes 1992 m. tapus savarankiška valstybine įmone ir ją pervadinus į DPLP, statutiniai darbuotojai gaudavo daug didesnius darbo užmokesčius ir išmokas negu privačiajame sektoriuje dirbantys sutartininkai. Kadangi nuo 1992 m. dėl stažo darbo užmokesčiai savaime didėjo ir profesinės sąjungos turėjo didelius įgaliojimus derėtis, tokie palyginti didesni darbo užmokesčiai ir išmokos buvo išlaikyti;
(80)
statutiniai darbuotojai ne tik gauna didesnius darbo užmokesčius ir išmokas negu sutartininkai, bet ir jiems suteikiama 4-11 dienų papildomų mokamų atostogų (30), todėl DPLP patiriamos sąnaudos didėja. Dėl šių su statutiniais darbuotojais susijusių veiksnių DPLP sunku valdyti vieno statutinio darbuotojo sąnaudas, kurios daug didesnės negu privačiajame sektoriuje dirbančių sutartininkų sąnaudos;
(81)
1992 m. perėmus Régie des postes statutinius darbuotojus DPLP vadovai pripažino, kad šie darbuotojai, kurių darbo sąnaudos didesnės, o veikla nelanksti, yra struktūrinis trūkumas, prie kurio vis sunkiau prisitaikyti pamažu liberalizuojant pašto rinką. Todėl 1998 m. DPLP statutinių darbuotojų pradėjo nebesamdyti. Darbuotojams išeinant iš darbo įprasta tvarka, daugiausia į pensiją, absoliutus darbuotojų skaičius 2008 m. sumažėjo iki 23 538;
(82)
kadangi statutinių darbuotojų skaičiaus mažėjimas daugiausia priklauso nuo to, kiek darbuotojų pagal dabartinę amžiaus struktūrą iš darbo išeina įprasta tvarka, šis skaičius mažėjo lėtai ir labai tikėtina, kad taip bus iki 2030 m., taigi gerokai po to, kai pašto rinka bus visiškai liberalizuota, kaip nurodyta šioje lentelėje:
2 lentelė
DPLP statutinių darbuotojų pokytis
(83)
taigi Belgijos institucijos mano, kad veiklos ir sąnaudų požiūriais (atsižvelgiant į privačių veiklos vykdytojų sąnaudas) DPLP statutiniai darbuotojai yra didelis trūkumas ir kad valstybė palengvino DPLP tenkančią neįprastą naštą, kurios nepatiria jos konkurentai;
(84)
jų teigimu, priemonė nėra valstybės pagalba, todėl DPLP atveju nereikia laikytis požiūrio, kurio Komisija laikėsi sprendime pradėti procedūrą, atsižvelgdama į ankstesnes bylas dėl pensijų sistemų (EDF (31), Pašto (Prancūzija) (32), Royal Mail (33));
(85)
tačiau Belgijos institucijos nurodo, jog taikant tokį metodą įmonei DPLP būtų padaryta išvada, kad DPLP patiriama socialinio draudimo sąnaudų dalis, atitinkanti darbo sąnaudų procentą, prilygsta jos konkurentų daliai;
5.2. BELGIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS DĖL VIEŠOSIOS PASLAUGOS SĄNAUDŲ METINĖS KOMPENSACIJOS
(86)
Belgijos institucijos pateikė DPLP apskaitos duomenis (34) ir išdėstė DPLP taikomus analitinės apskaitos principus;
(87)
visų pirma jos tvirtina, kad kasmet mokama kompensacija už viešąją paslaugą nėra pagalba, nes ji atitinka Teisingumo Teismo sprendimą Altmark;
(88)
paskui jos pabrėžia, kad, jeigu kompensacija už viešąją paslaugą yra pagalba, ji yra suderinama, nes mokant ją grynųjų sąnaudų, kurias DPLP patiria vykdydama savo viešosios paslaugos uždavinius, kompensacijos permoka nesuteikta. Belgijos institucijų teigimu, iš jų pateiktų skaičiavimų matyti, kad DPLP patirtų sąnaudų kompensacija yra per maža;
(89)
galiausiai Belgijos institucijos nurodo, kad tam tikros priemonės yra esama pagalba. Šiuo klausimu daroma nuoroda į skirsnį, kuriame aptariama esama pagalba (6.3.2 skirsnio ir tolesnės konstatuojamosios dalys);
5.3. BELGIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS DĖL KAPITALO INJEKCIJŲ
5.3.1. 1997 m. atliktos kapitalo injekcijos
(90)
2009 m. rugpjūčio 12 d. Komisijai atsiųstame rašte Belgijos institucijos nurodo, kad 1997 m. atliktas kapitalo injekcijas (bendra jų suma - 62 mln. EUR) reikėtų vertinti kaip atidėtą kompensaciją už su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus;
5.3.2. 2003 ir 2006 m. atliktos kapitalo injekcijos
(91)
pasak Belgijos institucijų, 2003 ir 2006 m. kapitalas buvo padidintas remiantis strateginiu planu (35), kurio galutinis tikslas - padidinti įmonės konkurencingumą ir pelningumą pamažu liberalizuojant pašto rinką;
(92)
šio strateginio plano pagrindiniai tikslai du:
1.
didinti našumą siekiant užtikrinti konkurencingumą ir pelningumą dar labiau liberalizuotoje rinkoje;
2.
skatinti DPLP pokyčius atsižvelgiant į rinkos sąlygas ir leidžiant privatiems investuotojams dalyvauti jos kapitale, t. y. pasiekti ir išlaikyti tokį pelningumą, kokio reikia norint pritraukti privačius investuotojus ir pasinaudoti įmonės galimybėmis siekti pelningumo;
(93)
2003 m. atlikta kapitalo injekcija. Belgijos institucijų teigimu, 2003 m. atlikto kapitalo didinimo tikslas - didinti DPLP nuosavą kapitalą atsižvelgiant į didelius finansinius įsipareigojimus, kuriuos įmonė prisiėmė visų pirma siekdama statyti keturis naujus rūšiavimo centrus, atnaujinti esamą centrą, kuo labiau tobulinti korespondencijos pristatymo maršrutus ir automatizuoti darbą;
(94)
be to, Belgijos institucijos pabrėžė, kad kapitalo injekcijų lėšomis taip pat padengtos su darbuotojais susijusios išlaidos, patirtos dėl ankstyvo išėjimo į pensiją sistemos sumažėjus darbuotojų skaičiui, sutrumpėjus darbo laikui ir padidėjus naujų darbuotojų darbo užmokesčiams;
(95)
šiomis priemonėmis suteikta pagrįstų garantijų, kad 2003-2007 m. pelningumas bus didesnis ir taip bus patenkinti privačių investuotojų lūkesčiai. Taigi Belgijos valstybė, kuri 2003 m. buvo vienintelė DPLP akcininkė, nusprendusi atlikti kapitalo investiciją rėmėsi būsimu pelningumu ir taikė požiūrį, visiškai atitinkantį privataus rinkos ekonomikos investuotojo principą;
(96)
be to, 2009 m. rugpjūčio 5 d. Belgijos institucijos nurodė, kad remiantis pelningumo prognozėmis kapitalo injekcija buvo atlikta rinkos ekonomikos investuotojo principą atitinkančiomis sąlygomis, nes pelningumas, kurio tikėtasi, buvo didesnis už tą, kurio būtų reikalavęs privatus investuotojas. Šios prognozės nebuvo netikroviškos, nes 2003-2008 m. nustatytas faktinis pelningumas daug didesnis negu tas, kurio tikėtasi;
(97)
Belgijos institucijos patikslino, jog tai, kad 2003 m. atlikta kapitalo injekcija ir 2005 m. DPLP apskaitoje panaikinta valstybės skola, visiškai nesusiję faktai. Šis panaikinimas, kuris atliktas kitu metu, buvo įprasta apskaitos operacija, nes valstybė buvo aiškiai nurodžiusi, kad ši skola įmonei DPLP nebus sumokėta. Galutinės sumos, panaikintos konsoliduojant 2005 m. balansą, skyrėsi nuo 2003 m. atliktos kapitalo injekcijos sumų ir 2002 m. pabaigoje susikaupusių nuostolių;
(98)
2006 m. atlikta kapitalo injekcija. Belgijos institucijos pabrėžia, kad ši injekcija atitiko privataus rinkos ekonomikos investuotojo principą, nes ji atlikta tokiomis pat sąlygomis (pari passu) kaip ir taikytos privačiam investuotojui Post Invest Europe SA, kuris investavo 300 mln. EUR. Valstybė ir privatus investuotojas pasirašė naujas akcijas, taigi naujas investuotojas gavo 50 % akcijų be vienos akcijos, o valstybė pasiliko 50 % ir vieną akciją (36);
(99)
siekdamas nustatyti išleistų naujų akcijų kainą investicijų bankas, į kurį kreipėsi Belgijos institucijos, įvertino, kad bendra DPLP vertė yra […]-[…] EUR. Galiausiai prieš atlikdama kapitalo injekcijas valstybė nustatė, kad visos įmonės vertė yra […] EUR. Belgijos institucijos pripažįsta, kad vėlesni DPLP rezultatai viršijo atliekant vertinimą pateiktas prielaidas;
(100)
Belgijos institucijų teigimu, įgyvendinant strateginį planą buvo galima užtikrinti, kad DPLP taptų viena veiksmingiausiai veikiančių Europos veiklos vykdytojų. DPLP padarė esminę pažangą pelningumo, efektyvumo (37) bei kokybės srityse ir kartu išlaikė klientams taikomas pagrįsto dydžio kainas;
5.4. BELGIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS DĖL ATLEIDIMO NUO MOKESČIŲ
(101)
savo 2009 m. rugpjūčio 12 d. pastabose Belgijos institucijos pripažįsta, kad iki 2005 m. gruodžio 27 d. DPLP nebuvo taikoma pelno mokesčio sistema, bet iš tikrųjų ji buvo apmokestinta pajamų mokesčiu (t. y. juridinių asmenų mokesčiu). Tačiau jos pabrėžia, kad 2003-2005 m. DPLP dėl šios mokesčių sistemos naudos negavo: iš tikrųjų jeigu ji būtų buvusi apmokestinta pelno mokesčiu, ji būtų galėjusi perkelti praeityje nustatytus nuostolius, todėl šiuo laikotarpiu pelno mokesčio nebūtų turėjusi mokėti;
(102)
be to, jos tvirtina, kad 2003-2005 m. DPLP turėjo sumokėti 2 mln. EUR pajamų mokestį;
(103)
nuo 2006 finansinių metų DPLP turėjo mokėti pelno mokestį ir negalėjo perkelti ankstesnių nuostolių. Belgijos institucijų vertinimu, iki šiol išskaičiuota 51,87 mln. EUR mokesčio;
(104)
todėl jos daro išvadą, kad iki 2006 m. nemokėjusi pelno mokesčio DPLP dėl to grynojo pelno negavo;
(105)
Belgijos institucijos nurodo, kad DPLP yra atleista nuo nekilnojamojo turto mokesčio - neapmokestinamos pajamos, gautos už visuomenei svarbioms paslaugoms teikti naudojamą nekilnojamąjį turtą;
(106)
jos įvertino DPLP gaunamą grynąjį pelną, kuris, jų teigimu, sudaro tik nedidelę dalį papildomų sąnaudų, įmonės patiriamų dėl jai tenkančios prievolės išlaikyti tam tikroje teritorijoje įdiegtą griežtai nustatyto tankumo pašto tinklą (ši prievolė nekompensuojama jokia kita kompensacija);
(107)
Belgijos institucijos paaiškina, kad DPLP yra atleista nuo tam tikrų netiesioginių ir vietinių mokesčių. Jos pabrėžia, kad šio atleidimo grynasis poveikis yra de minimis;
5.5. BELGIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS DĖL NEKILNOJAMOJO TURTO PERDAVIMO
(108)
savo 2009 m. rugpjūčio 12 d. pastabose Belgijos institucijos patvirtino, kad pertvarkant DPLP į savarankišką valstybinę įmonę jai buvo perduotas tam tikras nekilnojamasis turtas. Šiuos pastatus DPLP jau naudojo nuo 1971 m.; jie buvo būtini su pašto paslaugomis susijusiam įmonės uždaviniui vykdyti;
(109)
Belgijos institucijos nurodo, kad perdavus šį nekilnojamąjį turtą jokia nauda DPLP nesuteikta, nes įmonė jį jau naudojo vykdydama savo viešosios paslaugos uždavinį. Kitaip tariant, Belgijos institucijos mano, kad buvo tik restruktūrizuotas viešasis turtas;
5.6. BELGIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS DĖL VALSTYBĖS GARANTIJOS IMANT PASKOLAS
(110)
savo 2009 m. rugpjūčio 12 d. pastabose Belgijos institucijos pabrėžia, kad DPLP imant paskolas valstybės garantija jai savaime nesuteikiama. Jeigu DPLP norėtų prašyti tokios garantijos, ji turėtų gauti Belgijos institucijų laidavimą ir į iždą mokėti metinę 0,25 % priemoką;
(111)
aptariamu laikotarpiu DPLP valstybės garantijos prašė tik kartą;
(112)
Belgijos institucijos mano, kad 0,25 % priemoka yra tinkama atsižvelgiant į DPLP finansinę padėtį ir nedidelę tikimybę, kad DPLP paskolos negrąžins. Be to, jos mano, kad be valstybės garantijos suteikiamos panašios paskolos palūkanų normos rinkoje būtų buvusios iki 40 bazinių punktų didesnės;
5.7. BELGIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS DĖL SUINTERESUOTŲJŲ ŠALIŲ PATEIKTŲ PASTABŲ
(113)
savo 2009 m. spalio 12 d. pastabose Belgijos institucijos pabrėžia, kad esminės informacijos pateikiama tik BD ir FVP/Prodipresse pastabose. Ši informacija visų pirma susijusi su dienraščių ir periodinių leidinių platinimu didesnės apimties teritorijoje;
(114)
Belgijos institucijos tvirtina, kad, kitaip negu pabrėžia BD, pavedant teikti nerezervuotąsias pašto paslaugas (pavyzdžiui, platinti spaudą) Sąjungos viešojo pirkimo teisės aktai (Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/18/EB (38)) netaikomi;
(115)
be to, jos pabrėžia, kad platinant dienraščius ir periodinius leidinius (ši paslauga yra visuotinės ekonominės svarbos paslauga) Sąjungos nuostatos dėl pašto rinkos liberalizavimo nepažeidžiamos;
(116)
Belgijos institucijos taip pat nurodo, kad sprendimas pavesti teikti šias paslaugas nėra nepagrįstas. Jų teigimu, DPLP yra vienintelė įmonė, galinti įgyvendinti šio tipo paslaugų teikėjui nustatytas sąlygas ir prievoles;
(117)
Belgijos institucijos pabrėžia, kad, kitaip negu tvirtina BD, sąnaudų, susijusių su dienraščių ir periodinių leidinių platinimo paslaugos teikimu, kompensacijos permokos 2002-2008 m. DPLP negavo;
(118)
jos nesutinka su FVP/Prodipresse nuomone, kad DPLP nepagrįstai padidino savo investicijas ir papildomas sąnaudas, susijusias su nacionalinės teritorijos, kurioje teikiamos paslaugos, išplėtimu (teritorijos apimtis nuo 82 % padidinta iki 100 %). Kadangi 18 % teritorijos yra daugiausia atokūs regionai, DPLP išlaidos darbuotojams neproporcingai padidėjo ir DPLP turėjo įsigyti ilgiems nuotoliams skirtų transporto priemonių, kurių nusidėvėjimo sąnaudos didelės;
(119)
galiausiai Belgijos institucijos pabrėžia, kad apskaičiuojant įmonės gautą valstybės kompensaciją už spaudos platinimą didesnės apimties teritorijoje reklaminės kampanijos sąnaudos nebuvo įtrauktos;
(120)
BD nurodo, kad atsižvelgiant į sąnaudas DPLP veikla yra akivaizdžiai neefektyvi. Belgijos institucijos šiam argumentui prieštarauja ir pabrėžia, kad pateikiant jį nevisiškai atsižvelgta į dideles papildomas sąnaudas, susijusias su spaudos platinimu didesnės apimties teritorijoje, ir į dideles DPLP pastangas kontroliuoti sąnaudas ir didinti našumą;
(121)
pasak BD, Deltamedia sąnaudos yra mažesnės negu DPLP. Belgijos institucijų teigimu, taip yra dėl šių veiksnių:
a)
Deltamedia nesiūlo teikti paslaugų visoje nacionalinėje teritorijoje;
b)
Deltamedia dirba su nepriklausomais platintojais;
c)
Deltamedia teikiamos paslaugos paprastesnės, nes ji dirba tik su nedaug leidėjų, susibūrusių į vieną spaudos grupę;
d)
leidėjai nedelsdami pristato dienraščius į platinimo punktus;
5.8. BELGIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS DĖL ESAMOS PAGALBOS
(122)
savo 2010 m. gruodžio 21 d. pastabose Belgijos institucijos nurodo, kad tam tikros nagrinėjamos priemonės yra esama pagalba;
(123)
pirma, Belgijos institucijos pabrėžia, kad DPLP nuo mokesčių buvo atleista prieš tai, kai Belgija įstojo į Europos Sąjungą, todėl šis atleidimas nuo mokesčių yra esama pagalba;
(124)
antra, Belgijos institucijos tvirtina, kad metinė subsidija DPLP mokėta iki 1999 m., taigi prieš liberalizuojant pašto rinką, todėl yra esama pagalba. Taip pat jeigu iki 1999 m. atliktos kapitalo injekcijos būtų valstybės pagalba, jos neturėtų būti laikomos esama pagalba;
(125)
trečia, Belgijos institucijos teigia, kad dėl dešimties metų senaties termino visos priemonės, priimtos iki 1999 m. liepos 13 d. (taigi likus dešimčiai metų iki aptariamos oficialios procedūros pradžios), yra esama pagalba, nes dėl Pirmosios instancijos teismo anksčiau panaikinto sprendimo taip pat būtų panaikinti visi ankstesni su tyrimu susiję Komisijos aktai. Tačiau, Belgijos institucijų teigimu, kadangi Komisija pirmąjį savo tyrimo aktą pateikė 2002 m. gruodžio mėn., į tyrimą nereikėtų įtraukti iki 1992 m. gruodžio mėn. įgyvendintų priemonių. Tokios priemonės - tai nekilnojamojo turto perdavimas ir 1992 m. sumokėta pirmoji metinė subsidija;
6. VERTINIMAS
6.1. PRELIMINARIOS PASTABOS DĖL DPLP ANALITINĖS APSKAITOS SISTEMOS
(126)
Direktyvos 97/67/EB, iš dalies pakeistos 2008 m. vasario 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/6/EB, iš dalies keičiančia Direktyvą 97/67/EB, siekiant visiško Bendrijos pašto paslaugų vidaus rinkos suformavimo (39) (trečioji pašto paslaugų direktyva), 14 straipsnyje reikalaujama, kad pašto veiklos vykdytojai tvarkytų analitinę apskaitą, pagal kurią paslaugos ir produktai, kurie yra universaliųjų paslaugų dalis, būtų aiškiai atskirti nuo tų, kurie nėra universaliųjų paslaugų dalis. Šių veiklos vykdytojų apskaitoje tiesioginės sąnaudos turi būti tiesiogiai priskirtos produktams, o bendrosios sąnaudos produktams turi būti priskirtos tiesiogiai ar netiesiogiai, visų pirma tinkamai priskirtos bendrosios sąnaudos, kurios būtinos tiek universaliosioms, tiek neuniversaliosioms paslaugoms teikti. DPLP analitinėje apskaitoje taikomas veikla grindžiamos apskaitos metodas, pagal kurį visos veiklos sąnaudos, neviršijančios pelno prieš sumokant palūkanas ir mokesčius (EBIT) dydžio, įvairiems produktams priskiriamos taikant visiškai paskirstytų sąnaudų metodą (FDC). Į analitinę apskaitą įtraukiamos visos DPLP veiklos sąnaudos ir organizacinės struktūros. 2009 m. komerciniai produktai sudarė […] % DPLP apyvartos, o su viešosiomis paslaugomis susiję produktai - […] % apyvartos;
(127)
analitinės apskaitos metodą sudaro trys lygmenys: ištekliai, veikla ir produktai. Jo tikslas - nustatyti kiekvienam produktui priskirtinų sąnaudų dalį;
(128)
sąnaudos skirstomos į 398 įvairių sąnaudų tipus ir priskiriamos 3 954 atsakomybės centrams. Apskaitos tikslais šie centrai suskirstyti į 34 išteklių fondus ir 108 kodų grupes. Yra 986 įvairios veiklos sritys;
(129)
išteklių sąnaudos veiklai priskiriamos pagal sąnaudų pobūdį: tiesioginiai ištekliai tiesiogiai siejami su konkrečia veikla, o netiesioginiai ištekliai naudojami kelioms veiklos sritims ir turi būti priskiriami taikant skirstymo kriterijus, kuriais parodoma, kiek aptariamų išteklių naudojama kiekvienai veiklai. Galiausiai į bendras veiklos sąnaudas įtraukiamos bendrosios sąnaudos, kurių negalima priskirti konkrečiai veiklai; taigi šios sąnaudos vienodai paskirstomos visiems produktams pagal padidintą grynąją kainą;
(130)
986 įvairios veiklos sritys sudaro kiekvieno produkto vertės grandinę. Su konkrečia veikla susijusių sąnaudų dalis produktams priskiriama atsižvelgiant į aptariamos veiklos vykdymą teikiant kiekvieną produktą. Su nepagrindine veikla susijusios sąnaudos visų pirma priskiriamos pagrindinei veiklai, kuria tiesiogiai prisidedama prie produktų teikimo;
(131)
paskutiniu proceso etapu veiklos sąnaudos kiekvienam produktui galiausiai priskiriamos pagal skirstymo kriterijų, paprastai grindžiamą apimtimi. Kitaip tariant, visi produktai, kuriuos teikiant vykdoma tam tikra veikla, į apskaitą įtraukiami su šios veiklos sąnaudų dalimi, proporcinga veiklos vykdymo teikiant produktus mastui;
(132)
Komisija mano, kad šiuo metu DPLP taikomas analitinės apskaitos metodas yra tinkamas, nes pagal jį visos sąnaudos priskiriamos teisingai ir gana tinkamai. Tačiau Komisija pažymi, kad DPLP laipsniškai tobulino šį metodą; todėl galima manyti, kad tyrimo laikotarpio pradžios apskaitos duomenys, nors apskritai ir patikimi, nėra tokie tikslūs kaip dabartinės apskaitos sistemos duomenys;
(133)
2011 m. kovo mėn. Belgijos institucijos Komisijai pateikė DPLP analitinės apskaitos metodo pakeitimą, galiojantį atgaline data, kuriuo siekiama tam tikras sąnaudas komercinei veiklai ir su viešąja paslauga susijusiai veiklai paskirstyti kitaip. Belgijos institucijų numatomu pakeitimu keičiamas paskutinis sąnaudų priskyrimo etapas, kai produktai į apskaitą įtraukiami su sąnaudomis, proporcingomis kiekvienos veiklos vykdymo teikiant produktus mastui;
(134)
pakeitimu keičiamas veiklos sąnaudų priskyrimo produktams metodas, kurį DPLP taikė iki šiol. Padarius tokį pakeitimą tam tikros su komerciniais produktais susijusios sąnaudos būtų priskiriamos viešųjų paslaugų sričiai, todėl viešųjų paslaugų sąnaudų bazė būtų išplėsta. Taigi viešosioms paslaugoms per metus vidutiniškai tektų […] EUR sąnaudų, kurios šiuo metu priskiriamos komerciniams produktams. Kitos analitinės apskaitos metodo dalys liktų nepakitusios;
(135)
Belgijos institucijos nurodo, kad iš esmės nustatomas konkretus tam tikros veiklos sąnaudų dydis atsižvelgiant į viešosios paslaugos poreikius. Kitaip tariant, šios veiklos, vykdomos teikiant viešąsias paslaugas, sąnaudos liktų nepakitusios, net jeigu ši veikla nebūtų vykdoma jokiam komerciniam produktui teikti. Jeigu aptariama veikla pradėta vykdyti ne dėl komercinio produkto, su šia veikla susijusios veiklos sąnaudos produktui neturėtų būti priskiriamos, net jeigu teikiant komercinį produktą ši veikla vykdyta;
(136)
nors Belgijos institucijos pabrėžia, kad pakeistas metodas suderinamas su Direktyva 97/67/EB, Sprendimu Chronopost (40) ir Bendrijos bendrosiomis nuostatomis dėl valstybės pagalbos kompensacijos už viešąją paslaugą forma (41) (toliau - Bendrosios nuostatos dėl VESP), nes jį taikant produktams priskiriamos tiesiogiai priskirtinos sąnaudos bei bendrųjų sąnaudų dalis ir geriau parodomos faktinės su viešąja paslauga susijusių įsipareigojimų sąnaudos, Komisija mano, kad į šį naują argumentą negali būti atsižvelgiama dėl oficialių ekonominių ir teisinių priežasčių;
(137)
oficialiu požiūriu pasiūlytas metodas DPLP vidaus apskaitoje iš tikrųjų netaikomas, tačiau pagal jį daugiau atliekami ankstesnių duomenų ex post pakeitimai. Reguliavimo institucija pakeisto metodo nepatvirtino kaip tarifų nustatymo pagrindo, ir valstybė jo nebetaiko apskaičiuodama kompensaciją už VESP. Taigi atrodo, kad pakeistas metodas yra teorinis ir parengtas šiai su valstybės pagalba susijusiai procedūrai. Ekonominiu požiūriu negalima daryti prielaidos, kad nustatant viduje perduodamo turto kainą komerciniams produktams neturi būti priskiriama jiems naudojamų išteklių sąnaudų dalis (pavyzdžiui, pagal šį metodą komerciniams produktams nepriskiriamos sąnaudos, susijusios su maršrutais, kuriais laiškanešiai platina korespondenciją, net jeigu jie taip pat platina komercinius produktus). Galiausiai teisiniu požiūriu neatrodo, kad toks pakeitimas atitinka Direktyvos 97/67/EB 14 straipsnio 3 dalies b punkto iv papunktį, Sprendimą Chronopost (42) ir 2005 m. Bendrąsias nuostatas dėl VESP (43), - visuose šiuose dokumentuose reikalaujama, kad bendrosios sąnaudos komercinei veiklai būtų priskiriamos tinkamai;
(138)
todėl atlikdama vertinimą Komisija remsis ne pakeista apskaita, bet analitinės apskaitos duomenimis, kuriuos pagal Direktyvą 97/67/EB patvirtino Belgijos pašto paslaugų ir telekomunikacijų institutas (pranc. Institut belge des services postaux et des télécommunications; IBPT) - Belgijos pašto sektoriaus reguliavimo institucija (44); šie duomenys buvo pateikti anksčiau ir yra pagrįsti DPLP oficialiai taikomu analitinės apskaitos metodu;
6.2. ĮSIPAREIGOJIMŲ MOKĖTI PENSIJAS PERĖMIMO VERTINIMAS
6.2.1. Pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį
(139)
SESV 107 straipsnio 1 dalyje nurodoma: „Išskyrus tuos atvejus, kai Sutartys nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su vidaus rinka, kai ji daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai“;
(140)
kad pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį priemonė būtų valstybės pagalba, turi būti įgyvendintos visos šios keturios sąlygos:
i.
priemone naudos gavėjui turi būti suteikta nauda;
ii.
priemone turi būti iškraipoma ar gali būti iškraipoma konkurencija palaikant tam tikras įmones;
iii.
priemonė turi būti valstybės arba iš valstybės išteklių suteikta parama;
iv.
priemone gali būti daroma įtaka valstybių narių tarpusavio prekybai;
6.2.1.1. Nauda ir atrankinis pobūdis
(141)
remdamosi Sprendime Combus (45) taikytu metodu Belgijos institucijos pabrėžia, kad įsipareigojimai mokėti pensijas buvo neįprasta našta ir tokių įsipareigojimų neturėjo finansuoti konkurentai, todėl valstybės perimti įsipareigojimai mokėti pensijas nėra pagalba;
(142)
iš esmės jos pabrėžia, kad dėl nepakankamai lankstaus statutinių darbuotojų statuto DPLP negalėjo sumažinti šiai kategorijai priskiriamų darbuotojų skaičiaus, nors dėl jų patiriamos sąnaudos daug didesnės negu būtų tuo atveju, jeigu darbuotojai būtų samdomi pagal ne tokias palankias sutartis;
(143)
visų pirma apskritai reikėtų priminti, kad Sprendimo Combus Teisingumo Teismas nepatvirtino. Priešingai - Teisingumo Teismo praktikoje prieštaraujama principui, kurį taikant atmetama bet kokia galimybė struktūrinių trūkumų kompensaciją laikyti pagalba. Todėl pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką tai, ar suteikta pagalba, turi būti vertinama atsižvelgiant į valstybės paramos poveikį, o ne priežastis ar tikslus (46). Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad pagalbos sąvoka apima valstybės institucijų suteiktą naudą, dėl kurios įvairiais būdais sumažinamos įprastos įmonės biudžeto išlaidos (47);
(144)
be to, Teisingumo Teismas nurodė, kad su darbuotojų darbo užmokesčiais susijusios sąnaudos dėl jų pobūdžio dengiamos iš įmonių biudžeto, neatsižvelgiant į tai, ar šios sąnaudos atsiranda dėl teisinių įsipareigojimų arba kolektyvinių sutarčių (48). Šiuo klausimu Teisingumo Teismas nustatė, jog dėl to, kad valstybės priemonėmis siekiama kompensuoti papildomas sąnaudas, negali būti atmesta galimybė šias priemones laikyti pagalba (49);
(145)
be to, galima pažymėti, kad bendrovė Combus veikė kitokiomis konkurencinėmis sąlygomis negu DPLP. Combus turėjo vykdyti komercinę transporto veiklą ir veikti rinkoje konkurencinėmis sąlygomis, panašiomis į tas, kuriomis veikė privačiosios autobusų bendrovės. Pasibaigus konkurso procedūrai viešojo transporto bendrovės vežimo autobusais veiklą perleidžia vykdyti privačiosioms ir valstybinėms įmonėms. Pagal sutarčių sudarymo taisykles sutartys sudaromos su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu konkurso dalyviu neatsižvelgiant į tai, ar jis yra viešasis, ar privatusis subjektas. Visą vertinimo laikotarpį DPLP turėjo didelį monopolį, ir ekonominis spaudimas buvo daromas visiškai kitaip. Be to, kitaip negu Combus byloje, šiuo atveju Belgija nepriėmė jokios teisės akto nuostatos, kuria siekiama panaikinti arba suderinti specialią DPLP dirbantiems tarnautojams taikomą darbo sistemą arba nustatyti būdą, kaip jie įgyja teises į pensiją;
(146)
todėl Komisija mano, kad dėl faktinių Combus bylos ir aptariamos bylos skirtumų šioje byloje pagrįstai galima priimti kitokią išvadą;
(147)
siekiant įvertinti, ar aptariamos priemonės yra valstybės pagalba, reikėtų nustatyti, ar šiomis priemonėmis DPLP suteikta ekonominė nauda: ar dėl jų ji galėjo išvengti sąnaudų, kurias paprastai turėtų dengti nuosavais finansiniais ištekliais, ir taip rinkos dalyviams buvo trukdoma pasiekti įprastus rezultatus. Pagalba - tai paprastai iš įmonių biudžeto dengiamų išlaidų mažinimas atsižvelgiant į aptariamų išlaidų sistemos pobūdį ar struktūrą. Tačiau galima nustatyti sąvoką „specialiosios išlaidos“, apimančią papildomas, palyginti su įprastomis, išlaidas. Perėmus tokias specialiąsias išlaidas pagal teisės akto nuostatas naudos gavėjui nauda neteikiama, todėl toks perėmimas nėra valstybės pagalba;
(148)
remiantis atrankinio pobūdžio nagrinėjimo srityje taikoma Teisingumo Teismo praktika, pagal kurią turi būti atliekamas lyginimas su orientaciniu pagrindu siekiant nustatyti, ar struktūriniu požiūriu įprastomis rinkos sąlygomis skirtingas tam tikrų įmonių ir produkcijos vertinimas atitinka nuostatą dėl sistemos pobūdžio ir struktūros, reikia nustatyti orientacinį ar lyginamąjį pagrindą išlaidas priskiriant įprastoms arba specialiosioms, kad būtų nustatytos įmonės, kurių teisinė ir faktinė padėtis panaši atsižvelgiant į atitinkamomis priemonėmis siekiamą tikslą;
(149)
tačiau atrodo, kad išorinio lyginamojo pagrindo, leidžiančio nustatyti įprastas įmonių, kurių teisinė ir faktinė padėtis panaši į DPLP atsižvelgiant į atitinkama priemone siekiamą tikslą, išlaidas, nustatyti negalima. Visų pirma DPLP konkurentai yra pagal privatinę teisę reglamentuojamos įmonės, vykdančios veiklą konkurencinėse rinkose, o DPLP vertinamu laikotarpiu turėjo teisėtą monopolį, kol 2011 m. rinka buvo visiškai liberalizuota;
(150)
todėl siekdama nustatyti, ar suteikta nauda pagal Sutarties 107 straipsnio 1 dalį, Komisija turi nagrinėti DPLP padėtį ir palyginti socialinio draudimo įmokas prieš perimant įsipareigojimus mokėti pensijas ir juos perėmus;
(151)
įsigaliojus 1971 m. liepos 6 d. įstatymui DPLP dengė visas su savo tarnautojų pensijomis ir socialinio draudimo įmokomis susijusias sąnaudas, kol 1997 m. buvo įvykdyta pensijų reforma. Šiomis aplinkybėmis Komisija mano, kad tokios sąnaudos yra įprastų išlaidų, kurias DPLP turėjo finansuoti nuosavais ištekliais, dalis atsižvelgiant į jos teisinę ir faktinę padėtį Belgijos pašto rinkoje;
(152)
kadangi 1997 m. perėmus įsipareigojimus mokėti pensijas (dėl tokio perėmimo atliekamas tyrimas) DPLP galėjo nepatirti sąnaudų, kurias paprastai būtų turėjusi finansuoti nuosavais ištekliais, aptariamomis priemonėmis veiklos vykdytojui suteikta nauda pagal Sutarties 107 straipsnio 1 dalį;
(153)
aptariama nauda yra atrankinio pobūdžio, nes ji suteikta tik DPLP;
6.2.1.2. Valstybės ištekliai
(154)
valstybė, perėmusi DPLP įgaliojimus pensijų srityje, finansavo pensijas;
(155)
kadangi valstybė į pensiją išėjusiems DPLP darbuotojams pensijas moka tiesiogiai iš savo biudžeto, neabejotinai naudojamasi valstybės ištekliais;
6.2.1.3. Konkurencijos iškraipymas ir įtaka valstybių narių tarpusavio prekybai
(156)
nurodytomis priemonėmis gali būti daroma įtaka valstybių narių tarpusavio prekybai, nes DPLP veikia konkurencijai atvirose rinkose, pavyzdžiui, siuntų pristatymo paslaugų rinkoje, kuriai būdingi plataus masto tarptautiniai mainai. Siuntų pristatymo rinkoje DPLP konkuruoja su įmonėmis, vykdančiomis veiklą kitose valstybėse narėse, pavyzdžiui, UPS, FedEx ar TNT Express. DPLP taip pat vykdo veiklą spaudos platinimo rinkoje, kurioje veikia ar gali veikti kitų valstybių narių įmonės. Siuntų pristatymas niekada nebuvo vien DPLP veiklos sritis; kitos įmonės teikti tam tikras siuntų pristatymo paslaugas (50) arba kitas konkrečias pašto paslaugas jau siūlė praėjusio amžiaus dešimtojo dešimtmečio pradžioje (51). Be to, DPLP veikia finansų sektorių rinkoje (pašto einamosios sąskaitos, taupomosios sąskaitos ir mokėjimo paslaugos), kurioje ji konkuruoja su finansinius produktus siūlančiais veiklos vykdytojais, pavyzdžiui, bankais ir finansinės veiklos vykdytojais. Vyksta konkurencija tarp pašto einamųjų ir taupomųjų sąskaitų, naudojamų tiek mokėjimams atlikti, tiek lėšoms taupyti, ir bankų einamųjų bei taupomųjų sąskaitų. Bankų sektorius jau buvo atviras konkurencijai iki 1992 m. ir jame vyko plataus masto valstybių narių mainai. Iki 1992 m. Belgijoje buvo įsteigti įvairių valstybių narių bankai: iš tikrųjų tuo metu Belgijoje buvo daugiau negu 70 užsienio finansų įstaigų (52);
(157)
atsižvelgiant į išdėstytas pastabas akivaizdu, kad bet kokia valstybės priemone, kuria DPLP suteikiama ekonominė nauda, gali būti daroma įtaka valstybių narių tarpusavio prekybai;
(158)
dėl 141-157 konstatuojamosiose dalyse išdėstytų priežasčių Komisija mano, kad įsipareigojimų mokėti pensijas perėmimas yra pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį;
6.2.2. Įsipareigojimų mokėti pensijas perėmimo suderinamumo su vidaus rinka pagal 107 straipsnio 3 dalies c punktą vertinimas
(159)
įvykdžius 1997 m. pensijų reformą DPLP su pensijomis susijusių grynųjų metinių sąnaudų valstybei nebekompensuoja - vietoj to mokama įmoka, kuria atleidžiama nuo įsipareigojimų ir kuria DPLP patiriamos su pensijomis susijusios sąnaudos suderinamos su atitinkamomis jos konkurentų sąnaudomis. Jeigu ši reforma nebūtų įvykdyta, su pensijomis susijusios sąnaudos vėlesniais metais toliau būtų labai didėjusios visų pirma dėl blogėjančio dirbančių tarnautojų (įmokų mokėtojų) ir nedirbančių tarnautojų (naudos gavėjų) santykio, DPLP priėmus sprendimą tarnautojų nebepriimti į darbą;
(160)
kadangi SESV 107 straipsnio 2 dalyje ir 107 straipsnio 3 dalies a ir b punktuose nurodytos leidžiančios nukrypti nuostatos akivaizdžiai nėra taikomos ir kadangi Belgija, pagrįsdama teiginį, jog įsipareigojimų mokėti pensijas perėmimas iš DPLP yra suderinamas, nesirėmė SESV 106 straipsnio 2 dalimi, Komisija nagrinės, ar šis įsipareigojimų perėmimas gali būti paskelbtas suderinamu pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, kuriame nurodoma, kad tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti skirta pagalba gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka, kai dėl jos prekybos sąlygos netrikdomos taip, kad tai prieštarautų bendram interesui;
(161)
Komisija, prieš nagrinėdama šios priemonės proporcingumą ir lygindama teigiamą bei neigiamą pagalbos poveikį, visų pirma nagrinės, kokiu mastu įsipareigojimas padengti visas su pensijomis susijusias sąnaudas atitinka bendro intereso tikslą ir šiam tikslui yra būtinas;
6.2.2.1. Pašto sektoriaus liberalizavimas yra bendro intereso tikslas
(162)
nuo 1992 m. Sąjungos teise skatinta vis labiau liberalizuoti pašto sektorių; buvo priimta žalioji knyga, o vėliau pagal ją priimtos trys direktyvos: i) Direktyva 97/67/EB, ii) 2002 m. birželio 10 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/39/EB, iš dalies keičianti Direktyvą 97/67/EB dėl Bendrijos pašto paslaugų rinkos tolesnio atvėrimo konkurencijai (53), ir iii) Direktyva 2008/6/EB. Taip pat yra pripažinta, kad pašto rinkų liberalizavimas ES lygmeniu turi būti labai svarbus įgyvendinant Lisabonos ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo strategiją;
(163)
todėl svarbu ne tik užtikrinti pagal universaliųjų paslaugų įsipareigojimo sąvoką teikiamų pagrindinių pašto paslaugų teikimą, bet ir sudaryti vienodas konkurencines sąlygas rinkoje įsitvirtinusiam veiklos vykdytojui, veiklą jau vykdantiems konkurentams ir naujiems dalyviams;
(164)
sprendime dėl Prancūzijos pašto Komisija jau pripažino, kad vienodų sąlygų socialinio draudimo įmokų srityje sudarymas rinkoje įsitvirtinusiam veiklos vykdytojui ir jo konkurentams yra pagrindinė sąlyga siekiant užtikrinti teisingą konkurenciją pašto sektoriuje. Ji pareiškė nuomonę, kad Prancūzijos pašto įsipareigojimų finansuoti tarnautojų pensijas perėmimas yra suderinamas su vidaus rinka, nes valstybės subsidijomis užtikrinamas vienodas Prancūzijos pašto ir jo konkurentų socialinio draudimo įmokų dydis. Šiuo atveju Komisija ketina laikytis tokio pat požiūrio kaip ir sprendimo dėl Prancūzijos pašto 6.3 skyriuje (sprendimas dėl Prancūzijos pašto šiuo atveju turi būti laikomas taikytinu tiek, kiek jis yra tinkamas);
6.2.2.2. Būtinybė perimti įsipareigojimus mokėti pensijas
(165)
Komisija mano, kad 1992 m. buvo būtina atlikti DPLP pertvarkymą siekiant skatinti konkurenciją pašto rinkoje: iš tikrųjų šia priemone DPLP ir jos konkurentams buvo sudarytos vienodos sąlygos veikti teisinio statuso požiūriu (taigi ja buvo panaikinta neribota garantija, kuria DPLP iki tol naudojosi kaip viešasis subjektas);
(166)
tačiau nei Belgijos valstybė, nei Régie des postes nebuvo sukaupusios atsargų, atitinkančių susikaupusius įsipareigojimus dėl pensijų. 1992 m. įsteigta DPLP toliau vykdė su pensijomis susijusius įsipareigojimus, tačiau į jos apskaitą nebuvo įtraukiamas joks atitinkamas turtas, skirtas pensijoms padengti;
(167)
todėl pensijų mokėjimas pamažu tapo pernelyg didele našta DPLP, nes daugelio tarnautojų amžius artėjo prie pensinio. Nors šiai padėčiai pagerinti buvo imtasi priemonių (didinamas našumas, laipsniškai mažinamas darbuotojų skaičius jiems išeinant iš darbo įprasta tvarka, indeksuojami darbo užmokesčiai), to neužteko norint tvariai suderinti DPLP finansus (žr. 3 lentelę);
(168)
visų pirma to neužteko dėl to, kad pertvarkius DPLP į pagal privatinę teisę reglamentuojamą įmonę ji taip pat nebegalėjo įdarbinti tarnautojų, o tik sutartininkus (su kuriais sudaroma bendra darbo sutartis ir kuriems taikomos darbo teisės normos). Todėl po 1997 m. DPLP savo pajamomis turėjo finansuoti tiek išlaidas, susijusias su į pensiją išėjusių tarnautojų pensijomis, tiek socialinio draudimo įmokas, susijusias su DPLP dirbančių sutartininkų pensijų draudimu;
(169)
bėgant metams DPLP pinigų srautų rodikliai blogėjo, nes didesnės pensijų išmokos viršijo iš veiklos gaunamas pajamas (žr. 3 lentelę);
3 lentelė
1996 m. Belgijos institucijų parengtas DPLP pinigų srautų modeliavimas
(170)
neabejotina, kad DPLP sąnaudos būtų buvusios daug didesnės, jeigu po 1997 m. ji būtų turėjusi nuosavais ištekliais finansuoti visų į pensiją išėjusių tarnautojų pensijas. Akivaizdu, kad nesuteikus pagalbos valdžios sektoriaus subjekto teisinį statusą turinčiai įmonei būtų buvę sunku pradėti veikti kaip privačiajai įmonei;
(171)
be to, pensijų sąnaudas visiškai refinansuojant didesnėmis pajamomis, gautomis iš administruojamos korespondencijos, siuntų tarifai būtų buvę labai dideli ir tikriausiai būtų labai sumažėjęs siunčiamos korespondencijos skaičius, todėl būtų padaryta žala bendros korespondencijos pristatymo paslaugoms;
(172)
be to, Komisija mano, kad aptariamos priemonės atitinka Bendrijos interesų tikslą, kurio jomis siekiama. Taikant bet kokią kitą priemonę klausimo nebūtų galima išspręsti veiksmingiau. Nors sektoriuose, kuriuose teikiama VESP, kompensacijos už viešąją paslaugą gali būti teikiamos, dėl konkretaus struktūrinio problemos pobūdžio toks metodas nepateisinamas ilgalaikiu požiūriu;
(173)
atsižvelgiant į tikslus liberalizuoti pašto rinkas, kuriais visų pirma siekiama užtikrinti geros kokybės universaliųjų pašto paslaugų teikimą prieinama kaina, ir į tikslą skatinti sąžiningą konkurenciją, įsipareigojimų mokėti pensijas perėmimas buvo būtina priemonė;
6.2.2.3. Įsipareigojimų mokėti pensijas perėmimo proporcingumas
(174)
sprendime dėl Prancūzijos pašto Komisija vertina pagalbos priemonių, susijusių su pašto sektoriuje įsitvirtinusių veiklos vykdytojų, vis dar samdančių tarnautojus tomis sąlygomis, dėl kurių susitarta veiklos vykdytojams užimant monopolinę padėtį, patiriamų pensijų sąnaudų padengimu, proporcingumą. Proporcingumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į tai, ar konkurencijai atvirose rinkose yra sudarytos vienodos sąlygos (pavyzdžiui, korespondencijos, siuntų ir finansinių paslaugų srityje). Rinkoje įsitvirtinęs veiklos vykdytojas turi mokėti tokio pat dydžio socialinio draudimo įmokas kaip ir jo konkurentai;
(175)
kadangi DPLP dirbančių sutartininkų teisinė padėtis tokia pati kaip ir bet kokios privačiosios įmonės darbuotojų, kitaip negu statutinių darbuotojų, kurių statusas panašus į tarnautojų, lyginant kiekvienai kategorijai priskiriamiems darbuotojams DPLP sumokėtas socialinio draudimo įmokas galima patikrinti, ar nuo tada, kai DPLP įsipareigojimai mokėti pensijas buvo perimti, įmonė laikosi sąlygos mokėti tokio pat dydžio socialinio draudimo įmokas kaip ir jos konkurentai;
(176)
toliau pateikiamoje apibendrinamojoje lentelėje išsamiai nurodomos DPLP dengiamos sąnaudos, susijusios su DPLP statutinių darbuotojų ir sutartininkų socialiniu draudimu:
DPLP patiriamos ir dengiamos sąnaudos, susijusios su socialiniu draudimu
Statutiniai darbuotojai
Sutartininkai
DPLP įnašas į socialinio draudimo sistemą (8,86 % šio įnašo skiriama pensijoms)
[…] %
[…] %
Tiesiogiai DPLP patiriamos sąnaudos
[…] %
[…] %
Ligos ir neįgalumo išmokos
[…] %
[…] %
Išmokos šeimai
[…] %
-
Įnašas į kompensacijas (54)
[…] %
Struktūrinis įmokų mažinimas (55)
[…] %
Bendras DARBDAVIO ĮNAŠAS
[…] %
[…] %
DARBUOTOJŲ ĮNAŠAI
[…] %
[…] %
Darbuotojo įnašas į bendrą socialinio draudimo sistemą
[…] %
[…] %
(177)
kaip matyti iš lentelės, DPLP įnašas į Belgijos socialinio draudimo sistemą (nominalus darbo sąnaudų procentas) yra daug mažesnis negu privačių veiklos vykdytojų įnašas ([…] % ir […] %);
(178)
tačiau jeigu atsižvelgsime į darbdavio tiesiogiai patiriamas sąnaudas norėdami palyginti faktinius socialinio draudimo įmokų dydžius, abu procentiniai dydžiai yra beveik vienodi, o DPLP statutiniams darbuotojams mokamos įmokos net šiek tiek didesnės ([…] % ir […] %);
(179)
taip pat nustatyta, kad darbuotojų mokamos įmokos abiem atvejais yra labai vienodos ([…] % ir […] %);
(180)
įnašo, kurį DPLP savo statutiniams darbuotojams moka į socialinio draudimo sistemą, nominalus procentas mažesnis, nes įmonė neturi mokėti tam tikrų socialinio draudimo įmokų, nenustatytų tarnautojų statusą turintiems darbuotojams (pavyzdžiui, profesinės ligos, nedarbo, nelaimingo atsitikimo darbe įmokų). Tačiau DPLP tiesiogiai patiria sąnaudas, susijusias su įmokomis, nuo kurių atleidžiama dėl konkretaus jos statutinių darbuotojų statuso. Dėl tokio metodo DPLP patiria dideles tiesiogines sąnaudas;
(181)
aptariant darbuotojų įnašą, į kurį taip pat reikėtų atsižvelgti, nes darbuotojai šį įnašą turi mokėti nuo darbdavio jiems mokamo darbo užmokesčio (taigi dėl šio įnašo darbdavys taip pat patiria sąnaudų), pažymėtina, kad statutinių darbuotojų mokamas įnašas šiek tiek didesnis negu sutartininkų;
(182)
Belgijos institucijos ir DPLP pateikė informaciją, iš kurios matyti, kad bėgant laikui tiesioginės įmokos apskritai nepakito;
(183)
nors DPLP tiesiogiai patiriamos tiesioginės sąnaudos ([…] %) siaurąja prasme neatitinka socialinių įmokų, reikėtų atsižvelgti į tai, kad šios sąnaudos nėra savanoriškos, bet patiriamos tiesiogiai dėl konkretaus statutinių darbuotojų statuso, todėl DPLP jas privalėjo dengti. Taigi atrodo logiška šias sąnaudas įtraukti į kitas socialinio draudimo sąnaudas, privalomas atsižvelgiant į jų kilmę ir galutinį tikslą;
(184)
todėl apskaičiuojant faktines DPLP socialinio draudimo įmokas reikėtų atsižvelgti į šias tiesiogines sąnaudas. Gaunamas bendras DPLP statutiniams darbuotojams mokamų socialinio draudimo įmokų procentas yra šiek tiek didesnis ([…] %) negu privačiojo sektoriaus įmonių darbuotojams mokamų įmokų procentas ([…] %);
6.2.2.4. Kriterijus, taikomas lyginant įsipareigojimų mokėti pensijas perėmimą
(185)
įmonei DPLP taikomos pensijų sistemos reforma - labai svarbus etapas pritaikant įmonės veiklą prie pamažu liberalizuojamos rinkos ir siekiant visiškai liberalizuoti Belgijos pašto rinką (toks liberalizavimas yra svarbus įgyvendinant Lisabonos ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo strategiją);
(186)
sprendime dėl Pašto Komisija nurodė, kad liberalizuoti pašto sektorių gali būti sunkiau, jeigu nebus patvirtinti pensijų sistemų reformos (panašios į įgyvendintą Belgijoje) projektai;
(187)
Komisija taip pat mano, kad taikant aptariamas priemones, nors jos ir nesusijusios su specialia pensininkams mokamų išmokų sistema, finansavimo mechanizmą, kuris dėl istorinių pokyčių nebetinkamas, galima padaryti ilgalaikį. Todėl ji mano, kad šios priemonės yra bendros valstybių narių pensijų sistemų reformos, kurios pageidavo ir Taryba, ir Komisija, dalis;
(188)
atrodo, kad neigiamas priemonių poveikis nedidelis, nes atsižvelgiant į DPLP praeitį ir veiklą akivaizdu, kad dauguma įmonės įsipareigojimų dėl pensijų susiję su veikla rezervuotajame sektoriuje, kuriame konkurencijos iškraipymas iš esmės yra nedidelis;
(189)
teoriškai dėl aptariamos priemonės DPLP galėtų išsaugoti dominuojamą padėtį. Tačiau Komisija šią riziką laiko nedidele, nes priemonėmis tik suderinamos DPLP mokamos įmokos su jos konkurentų įmokomis;
(190)
iš to, kas išdėstyta, matyti, kad DPLP suteiktos pagalbos neigiamas poveikis nedidelis, palyginti su teigiamu priemonės poveikiu;
(191)
kadangi priemonėmis neviršijama tai, kas būtina vienodoms sąlygoms socialinio draudimo įmokų srityje sudaryti, ir pašalinamas konkurencijos iškraipymas, kuris kenkė DPLP, jomis prekybos sąlygos netrikdomos taip, kad tai prieštarautų bendram interesui;
(192)
todėl Komisija mano, kad 1997 m. priimta priemonė, pagal kurią perimami įsipareigojimai mokėti pensijas, gali būti laikoma su vidaus rinka suderinama pagalba pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, nes DPLP padėtis, susijusi su įmonės statutinių darbuotojų socialinio draudimo sąnaudomis, nėra geresnė negu kitų veiklos vykdytojų;
6.3. KOMPENSACIJOS UŽ VIEŠĄJĄ PASLAUGĄ IR KITAS PRIEMONES VERTINIMAS
6.3.1. Pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį
6.3.1.1. Nauda ir atrankinis pobūdis
(193)
aptariant viešosios paslaugos sąnaudų kompensaciją pažymėtina, kad Sprendime Altmark (56) apibūdinami kriterijai, kuriuos valstybės parama turi atitikti, kad ją būtų galima laikyti su viešąja paslauga susijusių įsipareigojimų kompensacija ir nepriskirti valstybės pagalbai pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį;
(194)
šiuo atveju tokie kriterijai, ypač ketvirtasis kriterijus, nėra įgyvendinti: DPLP buvo pasirinkta nerengus viešojo pirkimo. Be to, Belgijos institucijos neįrodė, kad kompensacijos dydis nustatytas remiantis sąnaudų, kurias gerai valdoma ir pakankamai išteklių turinti tipinė įmonė būtų patyrusi vykdydama jai nustatytus su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus, analize, ir Komisija neturi jokių duomenų ar informacijos, dėl kurių būtų galima manyti, kad ketvirtasis kriterijus įgyvendintas;
(195)
kadangi metinės kompensacijos suteiktos tik vienai įmonei ir kadangi šiai įmonei skirta papildomų išteklių, priemone įmonei DPLP buvo suteikta atrankinė nauda;
(196)
1997 m. atliktos kapitalo injekcijos. Belgijos institucijos pripažino, kad 1997 m. atliktos 62 mln. EUR kapitalo injekcijos iš tikrųjų buvo atidėta kompensacija už VESP, kuri turėjo būti sumokėta 1996 m. Todėl šios kapitalo injekcijos turi būti vertinamos remiantis tuo pačiu pagrindu kaip ir metinės kompensacijos. Kadangi neįgyvendintos įvairios Sprendime Altmark nustatytos sąlygos, priemone įmonei DPLP buvo suteikta atrankinė nauda;
(197)
2003 m. atlikta kapitalo injekcija. Belgijos institucijos nurodė, kad 2003 m. atlikta kapitalo injekcija (297,5 mln. EUR) atitinka rinkos ekonomikos investuotojo principą, todėl nėra valstybės pagalba. Jų teigimu, šios injekcijos tikslas - didinti DPLP nuosavą kapitalą siekiant statyti ir atnaujinti rūšiavimo centrus, kuo labiau tobulinti korespondencijos pristatymo maršrutus ir automatizuoti darbą. Kapitalo injekcija taip pat siekta padengti su darbuotojais susijusias išlaidas, patirtas dėl ankstyvo išėjimo į pensiją sistemos sumažėjus darbuotojų skaičiui, sutrumpėjus darbo laikui ir padidėjus naujų darbuotojų darbo užmokesčiams;
(198)
norėdamos įrodyti, kad ši kapitalo injekcija atitinka rinkos ekonomikos investuotojo principą, Belgijos institucijos savo strateginiame plane pateikė pelningumo prognozes, pagal kurias pelningumas didesnis už kapitalo sąnaudas, kaip būtų reikalavęs privatus investuotojas;
(199)
Belgijos institucijų parengtos prognozės ir apskaičiuotas pelnas yra orientuoti į ateitį, labai išsamūs ir atitinka metodą, kurį taikytų privatus investuotojas:
1.
pelningumas apskaičiuotas taikant būsimų diskontuotų pinigų srautų metodą, pagal kurį atsižvelgiama į būsimą įmonės augimą ir pajėgumą iš investicijų gauti pelno bei pinigų srautų savo akcininkams;
2.
buvo numatyti trys skirtingi scenarijai: palankiausias, nepalankiausias ir labiausiai tikėtinas; galiausiai pasirinktas labiausiai tikėtinas scenarijus siekiant įvertinti prognozių tinkamumą;
3.
iš prognozių matyti, kad 2007 m. pelno marža padidės iki […] % (žr. 4 lentelę), o 2003-2012 m. tikimasi gauti […] % vidaus grąžos normą (žr. 5 lentelę) - didesnę negu […] %, kurią nepriklausomas ekspertas (bankas Banque Degroof) nurodė kaip pelno maržą, kurią pašto sektoriaus privatūs investuotojai laikytų tinkama;
4 lentelė
Belgijos institucijų parengtos 2003-2007 m. ex ante pelno prognozės
[…]
Šaltinis - Belgijos institucijos.
5 lentelė
Belgijos institucijų apskaičiuota ex ante vidaus grąžos norma, įtraukta į labiausiai tikėtiną scenarijų
[…]
Šaltinis - Belgijos institucijos.
(200)
taip pat galima pažymėti, kad prognozių pagrįstumas apskritai patvirtintas vėlesniais metais gautais finansiniais rezultatais (žr. 6 lentelę). Kadangi pelningumas padidėjo, DPLP dividendus pradėjo skirstyti nuo 2007 m.;
6 lentelė
2003-2007 m. ex post pelnas
[…]
Šaltinis - Belgijos institucijos.
(201)
nustatyti dešimties metų rezultatai taip pat atitinka 2003 m. prognozes, nes ex post vidaus grąžos norma turėtų būti […] % - didesnė negu 2003 m. numatyta […] % norma;
(202)
nors Belgijos valstybės atliktų investicijų grąža atrodo pakankama norint patvirtinti, kad šia investicija laikomasi privataus rinkos ekonomikos investuotojo principo, pažymėtina, kad į laukiamas pajamas, kuriomis grindžiamas šio pelningumo vertinimas, buvo įtraukta valstybės pagalba, visų pirma įmonei DPLP mokamos metinės kompensacijos;
(203)
tačiau šiomis valstybės pagalbos priemonėmis akivaizdžiai siekiama skirtingų tikslų, ir laiko požiūriu jos visiškai nesusijusios su 2003 m. atlikta kapitalo injekcija;
(204)
be to, privačiam investuotojui galinčios kilti abejonės dėl DPLP suteiktos pagalbos, apie kurią nepranešta, buvo sumažintos Komisijai 2003 m. sprendime oficialiai leidus atlikti kapitalo injekciją. Atlikdamas investiciją bet koks privatus investuotojas, turintis gerų galimybių gauti grąžos, tikriausiai būtų rizikavęs atlikti šią investiciją Komisijai priėmus palankų sprendimą, net jeigu šis sprendimas dar nebūtų galutinis. Norėdamas priimti sprendimą investuoti privatus investuotojas nebūtų laukęs keletą metų, kol sprendimą priims Pirmosios instancijos teismas ir Teisingumo Teismas. Todėl vėlesnis Komisijos sprendimo panaikinimas yra įvykis, kurio nebuvo galima numatyti atliekant investiciją, bet kuris turėjo atrodyti mažai tikėtinas, nes Komisijos sprendimai laikomi teisėtais, kol nėra panaikinti;
(205)
todėl Komisija mano, kad 2003 m. atlikta kapitalo injekcija gali būti laikoma atitinkančia privataus rinkos ekonomikos investuotojo principą ir kad ji nėra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį;
(206)
2006 m. atlikta kapitalo injekcija: Belgijos institucijos nurodė, kad 2006 m. atlikta kapitalo injekcija (40 mln. EUR) atitinka rinkos ekonomikos investuotojo principą, todėl nėra valstybės pagalba;
(207)
ši injekcija atlikta tokiomis pat sąlygomis kaip ir privačiam investuotojui taikomos sąlygos: didinti DPLP kapitalą įsipareigojo valstybė (40 mln. EUR) ir Post Invest Europe (300 mln. EUR), nustačius vienodą vienos akcijos kainą (pari passu). Post Invest Europe tuo metu buvo išorės investuotojas, visiškai nesusijęs su DPLP ar Belgijos valstybe;
(208)
be to, akcijų emisijos kaina buvo nustatyta teisingai. Norėdamas apskaičiuoti naujų išleistų akcijų kainą investicijų bankas, į kurį kreipėsi Belgijos institucijos, įvertino, kad bendra DPLP vertė yra […]-[…] EUR. Galiausiai prieš atlikdama kapitalo injekcijas valstybė nustatė, kad visos įmonės vertė yra […] EUR. Pagal bendrą įmonės planą prielaidos dėl grąžos dydžio ir rizikos buvo grindžiamos ilgalaikio pelno optimizavimo vertinimais. Iš rezultatų, kuriuos vėliau DPLP nustatė 2006 m. padidinus kapitalą (žr. toliau), taip pat matyti, kad prielaidos ir kriterijai, į kuriuos atsižvelgta priimant sprendimą investuoti, buvo pagrįsti;
7 lentelė
2006-2010 m. DPLP rezultatai
[…]
Šaltinis - Belgijos institucijos.
(209)
Komisija mano, kad 2006 m. atlikta 40 mln. EUR kapitalo injekcija neabejotinai atitinka rinkos ekonomikos investuotojo veiksmus, todėl nėra valstybės pagalba;
(210)
nors atleidus nuo pelno mokesčio DPLP galėjo gauti naudos, nes mokesčio suma, kurią įmonė būtų turėjusi mokėti neatleidus nuo mokesčio, buvo išskaitoma, jokios konkrečios naudos nesuteikta: iš tikrųjų 1992-2005 m. (šis atleidimas nuo mokesčio panaikintas 2005 m.) bendri DPLP rezultatai atskaičius mokesčius buvo neigiami. Nors tam tikrais metais įmonė gavo grynojo pelno, dėl mokesčių kredito, kuris iš vienų metų buvo perkeliamas į kitus, DPLP mokesčio galėjo nemokėti, net jeigu pelno mokesčio sistema jai būtų buvusi taikoma. Todėl šiame sprendime toks atleidimas nuo mokesčio išsamiau nenagrinėjamas;
(211)
tačiau atleidus nuo nekilnojamojo turto mokesčio ir vietinio mokesčio DPLP sudarytos palankesnės sąlygos negu kitoms įmonėms, nes dėl tokio atleidimo ji neprivalo vykdyti prievolių, kurias paprastai turėtų vykdyti. Todėl atleidus nuo šių mokesčių įmonei suteikta atrankinė nauda;
(212)
Belgijos institucijos nurodė, kad nekilnojamasis turtas perduotas vykdant valstybei priklausančio turto vidaus restruktūrizavimą, nes tuo metu visa DPLP priklausė valstybei. Tačiau perdavus nekilnojamąjį turtą DPLP įgijo anksčiau valstybei priklausiusį naują turtą. DPLP šį nekilnojamąjį turtą jau naudojo tuomet, kai jis priklausė valstybei, tačiau nebuvo teisėta jo savininkė. Perdavus nuosavybės teises, DPLP - nuo valstybės nepriklausomai įmonei - buvo suteiktos nekilnojamojo turto nuosavybės teisės. Todėl DPLP gavo papildomų išteklių, palyginti su padėtimi prieš perduodant turtą. Taigi šia priemone jai suteikta atrankinė nauda;
(213)
nesuteikus valstybės garantijos, DPLP paskolos nebūtų galėjusi gauti tokiomis pat sąlygomis. Belgijos institucijų vertinimu, rinkos palūkanų normos buvo iki 40 bazinių punktų didesnės, o valstybei buvo mokama 25 bazinių punktų priemoka;
(214)
kaip nurodoma Komisijos pranešimo dėl EB sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo garantijomis suteikiamai valstybės pagalbai (57) 3.2 dalies d punkte, „už prisiimamą riziką turėtų būti atlyginama nustatant tam tikrą priemoką garantuotai arba netiesiogiai garantuotai sumai. Kai už garantiją mokama kaina yra bent tokia pati, kaip atitinkamos garantijos priemokos atitikmuo finansų rinkose, tokia garantija nesudaro valstybės pagalbos. Jeigu finansų rinkose negalima rasti jokio tinkamo garantijos priemokos atitikmens, bendrą garantuotos paskolos finansinę kainą, įskaitant paskolos palūkanų normą ir garantijos priemoką, reikia palyginti su panašios negarantuotos paskolos rinkos kaina“. Kadangi priemoka veikiausiai neatitinka rinkoje mokėtos priemokos, dėl valstybės garantijos DPLP finansavimą galėjo gauti patirdama mažesnes sąnaudas, negu teoriškai būtų turėjusi patirti;
(215)
todėl priemone DPLP suteikta atrankinė nauda, lygi palūkanų normos, kurią DPLP būtų turėjusi mokėti nesant valstybės garantijos, ir faktinės palūkanų normos, prie kurios pridedama mokėta garantijos priemoka, skirtumui. Kiekvienais metais gauta nauda buvo lygi 15 bazinių punktų, skaičiuojamų nuo negrąžintos pagrindinės paskolos dalies sumos. Todėl viso paskolos laikotarpio nauda gali būti vertinama 1,5 mln. EUR;
6.3.1.2. Valstybės ištekliai
(216)
metinė kompensacija už VESP buvo finansuojama iš Belgijos valstybės biudžeto pagal viena po kitos sudarytas DPLP ir Belgijos valstybės valdymo sutartis. Remiantis Belgijos valstybės pateikta informacija, 1997 m. atliktos kapitalo injekcijos de facto yra kompensacija už VESP, todėl jos įtrauktos į šią sprendimo dalį;
(217)
atleidus nuo mokesčių sumažėjo valstybės mokestinės pajamos, nes valstybė gavo mažiau pajamų, negu būtų gavusi netaikydama tokio atleidimo. Todėl atleidus nuo mokesčių buvo perduoti valstybės ištekliai - Belgijos valstybė neteko mokestinių pajamų;
(218)
DPLP perduotas nekilnojamasis turtas anksčiau priklausė valstybei. Valstybė nuosavybę perdavė DPLP, todėl jos nuosavas turtas sumažėjo, o DPLP - padidėjo. Taigi įgyvendinant priemonę perduoti valstybės ištekliai;
(219)
valstybė suteikė paskolos garantiją ir be kompensacijos prisiėmė su ja susijusią riziką, tekusią valstybės biudžetui; todėl garantija suteikta iš valstybės išteklių (buvo prarastos pajamos);
(220)
pagal Sprendimą Preussen Elektra (58) pajamos, gautos teikiant korespondencijos pristatymo paslaugas, nėra valstybės pajamos, nes vartotojai už jas moka savo lėšomis, kurių valstybė nekontroliuoja;
(221)
tačiau vertinant apskaitą šios pajamos tiesiogiai siejamos su pašto sektoriuje teikiama visuotinės svarbos paslauga, todėl pagal Bendrųjų nuostatų dėl VESP 17 dalį ir Direktyvos 97/67/EB 7 straipsnį į jas turi būti atsižvelgiama siekiant nustatyti kompensacijos būtinumą ir proporcingumą;
6.3.1.3. Konkurencijos iškraipymas ir įtaka valstybių narių tarpusavio prekybai
(222)
dėl tų pačių priežasčių kaip ir nurodytosios 156 konstatuojamojoje dalyje, priemonėmis gali būti daroma įtaka valstybių narių tarpusavio prekybai;
6.3.1.4. Pagalbos priemonių apibendrinimas
(223)
dėl 193-222 konstatuojamosiose dalyse išdėstytų priežasčių šios priemonės yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį:
a.
metinė kompensacija už VESP (1992-2010 m.);
b.
1997 m. atliktos kapitalo injekcijos;
c.
atleidimas nuo nekilnojamojo turto mokesčio (1992-2005 m.);
d.
nekilnojamojo turto perdavimas 1992 m.;
e.
2004 m. valstybės suteikta garantija;
6.3.2. Esama pagalba pagal SESV 108 straipsnio 1 dalį
(224)
tam tikros šiuo atveju nagrinėjamos priemonės galėtų būti laikomos esama pagalba pagal SESV 108 straipsnio 1 dalį;
6.3.2.1. Atleidimas nuo pelno mokesčio ir nekilnojamojo turto mokesčio
(225)
DPLP nuo pelno ir nekilnojamojo turto mokesčių buvo atleista tuomet, kai dar buvo valdžios sektoriaus subjektas, t. y. iki 1971 m., prieš Belgijai įstojant į Europos ekonominę bendriją (EEB). Nuo tada šio atleidimo taisyklės nebuvo iš dalies keičiamos. Todėl šios priemonės yra esama pagalba;
(226)
atleidimas nuo pelno mokesčio panaikintas 2005 m., o nuo nekilnojamojo turto mokesčio įmonė vis dar yra atleista;
6.3.2.2. Pašto rinkos liberalizavimas
(227)
pasak Belgijos institucijų, visos priemonės, taikytos iki pašto rinkų liberalizavimo 1999 m., turėtų būti laikomos esama pagalba. Tačiau aptariamos priemonės taikytos visai DPLP veiklai, o konkurencinėse rinkose (pavyzdžiui, siuntų pristatymo ir finansinių paslaugų rinkose) DPLP veikė gerokai anksčiau, negu 1999 m. įsigaliojo Direktyva 97/67/EB. Todėl pagal Sprendimą Alzetta (59) tokia pagalba negali būti laikoma esama pagalba dėl vidaus rinkos pokyčių: ji gali būti laikoma esama pagalba tuomet, jeigu konkretus naudos gavėjas veiklą vykdė tik rinkose, kurios teikiant pagalbą nebuvo atviros konkurencijai;
(228)
todėl Komisija į šį argumentą atsižvelgti negali;
6.3.2.3. Dešimties metų senaties terminas
(229)
taip pat negalima atsižvelgti į teiginį, kad dešimties metų senaties terminas turėtų būti skaičiuojamas nuo šios oficialios tyrimo procedūros pradžios 2009 m. 2009 m. priimtu Pirmosios instancijos teismo sprendimu nebuvo panaikinti visi ankstesni tyrimo aktai. Jame tik leista suprasti, kad dėl šių aktų Komisija turėjo pradėti oficialią tyrimo procedūrą (60);
(230)
tačiau kadangi Komisija savo pirmąjį tyrimo aktą pateikė 2002 m. gruodžio 23 d., kai Belgijos institucijoms nusiuntė pirmąjį prašymą pateikti informaciją, iki 1992 m. gruodžio 23 d. įgyvendintos priemonės turi būti laikomos esama pagalba;
6.3.3. Kompensacijos už VESP suderinamumas pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį
(231)
kompensacijos už VESP suderinamumas vertinamas pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį ir Bendrąsias nuostatas dėl VESP. Bendrosios nuostatos dėl VESP taikomos nuo jų įsigaliojimo dienos - 2005 m. lapkričio 29 d. Kadangi jose iš esmės kodifikuotos taisyklės, jau taikytos iki jų įsigaliojimo, į Bendrąsias nuostatas dėl VESP taip pat daroma nuoroda vertinant prieš joms įsigaliojant įgyvendintas priemones;
6.3.3.1. Vertinimo sritis, nustatyta remiantis valdymo sutartimis suteiktu pavedimu
(232)
savo pastabose Belgijos institucijos ir DPLP labai prieštaravo tam, kad pagal metodą, kuris anksčiau taikytas siekiant įvertinti kitas bylas, susijusias su praeityje neteisėtai išmokėta pagalba, Komisija visą įmonei DPLP visu laikotarpiu suteiktą pagalbą nagrinėtų bendrai - tai reikštų, kad šios pagalbos lėšomis visi įmonei pavesti viešosios paslaugos uždaviniai buvo finansuojami jų neišskiriant. Belgijos institucijos ir DPLP pažymėjo, kad šiuo atveju, kitaip negu kitose bylose, jų sudarytose valdymo sutartyse yra griežtai nustatytos DPLP veiklos, kuriai turi būti skirta pagalba, srities ribos, taip pat pagalbos sumos, kurios šiai veiklai gali būti skirtos (61);
(233)
Komisija mano, kad aptariamose valdymo sutartyse tiksliai yra apibūdintos atitinkamos valstybės ir pagalbos gavėjo teisės bei prievolės, nustatant kompensacijos, kurios pagalbos gavėjas gali siekti šiose sutartyse išvardytoms konkrečioms veiklos sritims jose nurodytais laikotarpiais, apskaičiavimo kriterijus. Todėl Komisija savo vertinimą grįs įvairių valdymo sutarčių nuostatomis;
(234)
VESP, kurioms teikiamos pagalbos suderinamumas turi būti tikrinamas, yra nustatomos valstybės narės parengtuose pavedimuose. Viešosios paslaugos uždaviniai, kuriuos DPLP turi vykdyti, įmonei yra pavedami vienas po kito priimamais administraciniais aktais, kuriais patvirtinamos įmonės su valstybe maždaug kas penkerius metus pasirašomos valdymo sutartys. Šiose sutartyse plėtojamos ir papildomos nacionalinio pašto įstatymo nuostatos;
(235)
kiekviena viena po kitos sudaryta valdymo sutartis - tai atskiras pavedimas, kuriame apibūdinami DPLP vykdytini viešosios paslaugos uždaviniai ir nustatoma pavedimo trukmė bei kriterijai, pagal kuriuos apskaičiuojama valstybės mokėtina kompensacija. Valdymo sutartyse nurodomos veiklos sritys, į kurias atsižvelgiama apskaičiuojant valstybės suteikiamos finansinės kompensacijos sumą;
(236)
pagalbos priemonių suderinamumas turi būti vertinamas pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį, nes kompensacija suteikta sąnaudoms, patirtoms įgyvendinant viešosios paslaugos uždavinius, finansuoti. Kompensacija yra suderinama, jeigu ja nekompensuojamos pernelyg didelės papildomos sąnaudos, DPLP patirtos vykdant valdymo sutartimis jai pavestus viešosios paslaugos uždavinius, įskaitant pagrįstą pelną. Bet kokia kompensacijos permoka turi būti susigrąžinta;
(237)
į kompensacijos permokos vertinimo sritį įeina VESP, kurias kompensuoti numatyta viena po kitos sudarytų valdymo sutarčių nuostatomis;
(238)
pažymėtina, kad viena po kitos sudarytų valdymo sutarčių nuostatos šiek tiek skiriasi. Todėl kompensacijos permoka turi būti apskaičiuota remiantis kiekvienoje sutartyje nustatytais konkrečiais kriterijais;
(239)
pirmojoje valdymo sutartyje (1992-1996 m.) kompensacija už VESP apima visas viešąsias paslaugas. Šios sutarties nuostatose kompensacija įvairioms viešosioms paslaugoms neskirstoma pagal tai, ar šioms paslaugoms pagal minėtą sutartį gali būti skirta kompensacija;
(240)
todėl šioje sutartyje numatytą kompensaciją reikia vertinti kaip apimančią papildomas sąnaudas, patirtas įgyvendinant visus viešosios paslaugos uždavinius, jų neišskiriant. Taigi tikrinant šiuo laikotarpiu galimai suteiktą kompensacijos permoką bus nagrinėjamos visos su viešąja paslauga susijusios priemonės: universaliosios pašto paslaugos (universaliųjų paslaugų įsipareigojimas), spaudos platinimas ir kiti įmonei DPLP pavesti uždaviniai;
(241)
kitaip negu pirmojoje valdymo sutartyje, antrojoje, trečiojoje ir ketvirtojoje valdymo sutartyse pagalbą numatoma skirti tik tam tikroms jose nurodytoms VESP. VESP, kurioms gali būti skirta kompensacija, yra dienraščių bei periodinių leidinių platinimas ir kitos 33 konstatuojamojoje dalyje išvardytos viešosios paslaugos. Valdymo sutartyse yra pateikiamos nuostatos, kuriose apibūdinamos paslaugos, kurioms teikiama pagalba: antrosios valdymo sutarties 7 straipsnis, trečiosios valdymo sutarties 15 straipsnis ir ketvirtosios valdymo sutarties 12 bei 13 straipsniai;
(242)
tačiau universaliosios pašto paslaugos pagal valdymo sutartis (išskyrus pirmąją) visiškai nekompensuojamos;
(243)
todėl apskaičiuojant kompensacijos permoką į sąnaudas ir pajamas, susijusias su universaliosiomis pašto paslaugomis, neatsižvelgiama, išskyrus, jei reikia, iš rezervuotojo sektoriaus gautą pelno perviršį (62);
6.3.3.2. Kompensacijos permokos apskaičiavimas
(244)
dėl pavedimų teikti viešąsias paslaugas skirtumų, nurodytų 239-243 konstatuojamosiose dalyse, galima kompensacijos permoka pagal pirmąją valdymo sutartį ir tris vėlesnes valdymo sutartis apskaičiuojama atskirai;
(245)
Bendrosiose nuostatose dėl VESP ne tik numatoma padengti sąnaudas, patirtas vykdant su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus, bet ir kompensuoti pagrįstą grąžos normą (63);
(246)
Bendrųjų nuostatų dėl VESP 18 dalyje nurodoma, kad pagrįstas pelnas „turėtų reikšti nuosavo kapitalo grąžos normą, atsižvelgiant į galimą riziką arba jos nebuvimą dėl valstybės narės įsikišimo, ypač jei valstybė suteikia išskirtines arba ypatingas teises. Ši norma paprastai neturėtų viršyti tam sektoriui būdingos pastarųjų metų vidutinės normos. Sektoriuose, kuriuose nėra kitos įmonės, su kuria būtų galima palyginti įmonę, kuriai patikėta teikti bendros ekonominės svarbos paslaugas, kitoje valstybėje narėje, arba, jei būtina, kitame sektoriuje veikianti įmonė gali būti naudojama palyginimo tikslais, su sąlyga, kad atsižvelgiama į kiekvieno sektoriaus ypatybes. Nustatant, kas priskiriama pagrįstam pelnui, valstybė narė gali nustatyti skatinamuosius kriterijus, ypač susijusius su teikiamų paslaugų kokybe ir našumo padidėjimu.“;
(247)
taigi tinkamas pagrįsto pelno dydis turi būti nustatytas atsižvelgiant į įvairius kriterijus, visų pirma atitinkamam sektoriui būdingą vidutinę grąžos normą, su įmonės veikla susijusią riziką ir prireikus su aptariama bendrove susijusius skatinamuosius kriterijus;
(248)
siekdama nustatyti pagrįsto pelno dydį Komisija rėmėsi keliais ekspertų tyrimais, kurie išsamiau apibūdinami toliau. Remdamasi tyrimais ir su kiekviena valdymo sutartimi susijusios rizikos dydžiu Komisija nustatė DPLP pagrįsto pelno, susijusio su korespondencijos ir spaudos platinimu pagal kiekvieną iš keturių valdymo sutarčių, dydžių skalę. Bendras šių tyrimų bruožas yra tas, kad juose bandoma nustatyti įmonių, kurių veiklą ir rizikos profilį galima pakankamai palyginti atsižvelgiant į aptariamą rinkoje įsitvirtinusį pašto veiklos vykdytoją, grupes ir nustatyti šio veiklos vykdytojo orientacinį pelno dydį, pagrįstą tokių panašių įmonių pelno dydžiais;
(249)
visų pirma aptardama riziką Komisija nori pabrėžti, kad visu nagrinėjamu laikotarpiu DPLP, vykdydama didžiąją dalį veiklos, patyrė nedidelę konkurenciją arba jos nepatyrė, nes turėjo teisės aktais saugomą monopolį (teikdama daugelį korespondencijos pristatymo paslaugų) arba užėmė dominuojamą padėtį - įmonė užėmė labai dideles rinkos dalis ir, subsidijuojant už sąnaudas mažesnes kainas, buvo trukdoma į rinką patekti kitiems dalyviams (pavyzdžiui, spaudos platinimo srityje). Komisijos nuomone, į šį aspektą turi būti atsižvelgiama atliekant visus lyginamuosius tyrimus, susijusius su bendrovėmis, kurios, teikdamos į DPLP panašias paslaugas, veiklą turėjo vykdyti konkurencinėmis sąlygomis;
(250)
be to, rinkoje įsitvirtinusio pašto veiklos vykdytojo patiriamos rizikos dydis iš esmės priklauso nuo valdžios institucijų įdiegto reguliavimo mechanizmo ypatumų;
(251)
dėl korespondencijos pristatymo (šiame sektoriuje DPLP vykdomi universaliųjų paslaugų įsipareigojimai daugiausia buvo finansuojami pardavus pašto ženklus gautomis lėšomis (64)) Komisija mano, kad rizika labai nevienoda: ji priklauso nuo to, kaip dažnai reguliavimo institucija koregavo pašto ženklų kainas (pavyzdžiui, kiekvienų metų pradžioje ar tik tuomet, kai tai buvo būtina), kad su universaliųjų paslaugų įsipareigojimais susijusios grynosios sąnaudos būtų dengiamos nuolat, arba nuo to, ar pašto ženklų kainos (65) pagal ilgalaikę sutartį buvo nustatytos iš anksto ilgam laikotarpiui (pavyzdžiui, ketveriems ar penkeriems metams) (66). Taikant pirmąjį kainų reguliavimo būdą aptariama įmonė patiria gana mažą riziką, nes pašto ženklų kainos koreguojamos tam tikru dažnumu, išlaikant nuolatinę finansinę pajamų ir sąnaudų pusiausvyrą. Vykdant tokio tipo reguliavimą užtikrinama, kad bendrovės pelno maržos nesvyruotų. Taikant antrąjį reguliavimo būdą rizika didesnė, nes veiklos vykdytojas sąnaudų ir pajamų pokyčių padarinius patiria ilgą laikotarpį;
(252)
aptariant spaudos platinimą (šis universaliųjų paslaugų įsipareigojimas finansuojamas finansinėmis kompensacijomis) pažymėtina, kad rizika taip pat labai skiriasi: ji priklauso nuo to, ar kompensacija grindžiama faktinėmis grynosiomis sąnaudomis (faktiškai patirtomis grynosiomis sąnaudomis), ar numatytomis ilgo laikotarpio grynosiomis sąnaudomis. Todėl mokant vienodo dydžio kompensacijos sumą, kuria dengiamos numatomos būsimo ilgo laikotarpio grynosios sąnaudos, veiklos vykdytojas patiria padarinius, susijusius su visais pajamų ir sąnaudų pokyčiais. Tuomet veiklos vykdytojo patiriama rizika yra didesnė negu tuo atveju, kai mokama visa kompensacija pagal a posteriori nustatomas sąnaudas ir pajamas;
(253)
jeigu pagal veiklos vykdytojo ir valdžios institucijų sudarytą sutartį patiriama tam tikra rizika teikiant viešąsias paslaugas, nes, pavyzdžiui, dėl šios sutarties rinkoje įsitvirtinusio veiklos vykdytojo pajamos ir sąnaudos labai kinta, pagrįstas pelnas, kurį gauti turi teisę rinkoje įsitvirtinęs veiklos vykdytojas, turi būti proporcingas atitinkamam patiriamos rizikos dydžiui. Tačiau jeigu pagal rinkoje įsitvirtinusio veiklos vykdytojo ir valdžios institucijų sudarytą sutartį teikiant viešąsias paslaugas didelė rizika nepatiriama, leidžiamas pagrįstas pelnas taip pat turi būti nedidelis;
(254)
be to, Komisija pažymi, kad bendrovės patiriamos rizikos dydis ir kompensacijų, kurias ši bendrovė turi teisę gauti, kad būtų didinamas našumas, dydis yra glaudžiai tarpusavyje susiję. Todėl valdžios institucijos gali iš anksto nustatyti fiksuotą kompensacijos dydį, numatydamos ir į jį įtraukdamos našumo padidėjimą, kurį įmonė paprastai turėtų pasiekti pavedimo vykdymo laikotarpiu. Sutartimi, pagal kurią bendrovė patiria visus su sąnaudų ir pajamų pokyčiais susijusius padarinius, ji skatinama gerinti veiklos rodiklius ir didinti sąnaudų efektyvumą. Kartu dėl sutarties bendrovė patiria didesnę riziką. Todėl tam tikru mastu rizika ir paskatos didinti efektyvumą yra susijusios. A priori nustatant didžiausią kainą ilgam laikotarpiui atitinkama bendrovė taip pat paprastai labiau skatinama didinti efektyvumą, tačiau ir patiria didesnę riziką;
(255)
norėdama išnagrinėti DPLP pagrįsto pelno dydžio klausimą, Komisija remiasi keliais ekspertų tyrimais:
(256)
WIK tyrimu. Nagrinėdama bylą C 36/07 (valstybės pagalbos procedūra, susijusi su Vokietijos pašto veiklos vykdytoju Deutsche Post AG (toliau - DP) Komisija paprašė įmonės WIK Consult atlikti tyrimą, kuriame būtų nustatytas atitinkamas rinkoje įsitvirtinusių pašto veiklos vykdytojų pagrįsto pelno dydis (67) (toliau - WIK tyrimas). WIK tyrime išdėstytas atitinkamas požiūris Belgijai buvo pateiktas 2010 m. kovo 25 d. ir 2011 m. vasario 7 d. Belgijos pastabas dėl WIK tyrimo Komisija gavo 2010 m. balandžio 23 d. ir 2011 m. kovo 1 d.;
(257)
Deloitte tyrimu. 2010 m. balandžio 23 d. Komisija gavo bendrovės Deloitte atliktą tyrimą (68) (toliau - Deloitte tyrimas), kuriame ši įmonė pateikė savo nuomonę apie DP teikiamoms universaliosioms paslaugoms taikytiną pagrįsto pelno dydį. Šis tyrimas Belgijai pateiktas 2011 m. gruodžio 9 d. Belgijos pastabas dėl Deloitte tyrimo Komisija gavo 2011 m. gruodžio 26 d.;
(258)
CRA tyrimu. 2011 m. kovo 1 d. Belgija pateikė bendrovės Charles Rivers Associates tyrimą (69) (toliau - CRA), kuriame prieštaraujama WIK tyrimui;
(259)
šiame tyrime WIK nustato DP orientacinį pagrįstą pelną. Konkrečiai WIK visų pirma analizuoja DP uždavinius bei riziką ir daro išvadą, kad DP iš esmės vykdo įprastus uždavinius ir patiria nedidelę verslo riziką (70). Remdamasi šia analize WIK renkasi lyginamąsias įmones, kitaip tariant, nustato orientacinių grupių, kuriomis remiantis galima nustatyti orientacinį pagrįstą pelną, sudėtį. Apskritai WIK pabrėžia, kad į priimtą vertinimo procedūrą yra įtraukti standartinės metodikos, taikomos siekiant nustatyti pamatines pelningumo vertes pagal sandorių kainodarą, principai (71). Tokia metodika taikoma ne tik nacionalinės teisės aktuose, susijusiuose su sandorių kainodara, bet ir EBPO sandorių kainodaros gairėse (toliau - EBPO gairės) (72);
(260)
WIK taiko kelias pelningumo vertinimo priemones; vidaus grąžos normą (VGN), pagrįstą pinigų srautais ir laikomą teoriškai teisinga veiklos pelningumo vertinimo priemone, ji atskiria nuo kitų iš apskaitos duomenų paimtų rodiklių (grąžos normos), pavyzdžiui, panaudoto kapitalo grąžos, nuosavo kapitalo grąžos, turto grąžos ir veiklos maržos rodiklių (73). Kaip paaiškinta tyrimo 5 skyriuje, šiuo atveju veiklos maržos rodiklį WIK siūlo naudoti kaip pelningumo rodiklį. Vienas iš šios priemonės privalumų tas, kad ji priklauso tik nuo apskaitos duomenų, susijusių su pelnu (EBIT (74)) ir pardavimu, - dviejų bendrovės apskaitoje lengvai nustatomų punktų. Be to, naudojant veiklos maržos rodiklį turtas nevertinamas ir neskirstomas pagal įvairias paslaugas (tai būtų būtina naudojant orientacinį kapitalo rodiklį, pavyzdžiui, nuosavo kapitalo grąžos ir panaudoto kapitalo grąžos rodiklį); naudoti veiklos maržos rodiklį paprastai yra sunku. WIK taip pat nurodo, kad orientacinį veiklos maržos rodiklį patariama naudoti, jeigu lyginamosios įmonės ir bendrovė, dėl kurios atliekamas lyginamasis tyrimas, priklauso tai pačiai šakai ir (arba) tam pačiam pramonės sektoriui - tai užtikrinta EBIT struktūros ir pardavimo panašumą;
(261)
dėl orientacinės grupės sudėties WIK daro išvadą, kad būtina suderinti į imtį įtrauktų įmonių palyginamumą ir imties dydį. WIK nepritaria tam, kad į imtį būtų įtraukti rinkoje įsitvirtinę Europos pašto veiklos vykdytojai, nes šių veiklos vykdytojų kainos buvo reguliuojamos rinkoje, kuri visu nagrinėjamu laikotarpiu daugumoje šalių nebuvo atvira konkurencijai. Dėl tos pačios priežasties tiesiogiai su rinkoje įsitvirtinusiais pašto veiklos vykdytojais konkuruojančių bendrovių yra gana nedaug. Tai daugiausia mažesnės bendrovės. Kad palyginamų įmonių grupė būtų proporcinga, WIK į ją įtraukia ir nacionalinėse rinkose veikiančius tiesioginius konkurentus, ir dideles tarptautines įmones, pavyzdžiui, skubių siuntų sektoriuje veikiančias tarptautines bendroves (UPS, FedEx, DHL), kurių veikla rizikingesnė, o kapitalo intensyvumas didesnis negu rinkoje įsitvirtinusio pašto veiklos vykdytojo, veikiančio saugomoje nacionalinėje rinkoje;
(262)
aptardama palyginamumo ir imties dydžio derinimo klausimą WIK numato tris orientacines grupes: i) I orientacinę grupę arba nedidelį siuntų sektorių, apimantį daugiausia siuntų pristatymo paslaugas teikiančias bendroves (dešimt bendrovių, kurias, manoma, galima labai gerai palyginti su universaliųjų pašto paslaugų teikėjais); ii) II orientacinę grupę arba išplėstą siuntų pristatymo sektorių, apimantį bendroves, kurių pagrindinė veikla gali būti susijusi su kitomis paslaugomis, pavyzdžiui, korespondencijos pristatymo (26 bendrovės, kurias palyginti galima truputį mažiau); ir iii) III orientacinę grupę, į kurią taip pat įeina sausumos transporto sektoriuje veikiančios bendrovės (1 163 bendrovės, kurias palyginti galima mažiausiai) (75). Pasak WIK, taikant šį metodą galutinis lyginamojo tyrimo statistinis pagrįstumas yra didesnis;
(263)
vienas iš atrankos kriterijų, taikomų visoms orientacinėms grupėms, yra bendrovės dydis; įtraukiamos tik bendrovės, kurių pajamos didesnės negu 3 mln. EUR (76). Aptariant laikotarpį, kurio duomenys pateikti, pažymėtina, kad tik 1998-2007 m. duomenys yra patikimi ir kad 1990-1997 m. duomenys buvo interpoliuoti atgaline data (77);
(264)
be to, WIK pateikia sandorių kainodaroje taikomą analizę remdamasi tarpkvartilinio intervalo sąvoka (78), kad būtų suvienodintas kraštutinių verčių poveikis ir nustatytas pagrįsto pelno dydis;
(265)
WIK gauna tokius 1998-2007 m. rezultatus:
a)
I orientacinė grupė: 25-asis procentilis lygus - 0,42 %, 75-asis procentilis lygus 6,72 %, o mediana (50-asis procentilis) - 3,86 %;
b)
II orientacinė grupė: 25-asis procentilis lygus 0,45 %, 75-asis procentilis lygus 6,77 %, o mediana (50-asis procentilis) - 3,48 %;
c)
III orientacinė grupė: 25-asis procentilis lygus 0,64 %, 75-asis procentilis lygus 5,57 %, o mediana (50-asis procentilis) - 2,59 %;
(266)
WIK daro išvadą, kad išplėstas siuntų sektorius (arba II orientacinė grupė) yra tinkamiausia orientacinė grupė, nes gauti rezultatai gana stabilūs laiko požiūriu, palyginti su kita orientacine grupe (nedidelis siuntų sektorius), ir šio sektoriaus veikla artimesnė korespondencijos ir siuntų pristatymo veiklai negu kitos orientacinės grupės veikla (sausumos transporto sektorius);
(267)
kitas koregavimas atliktas siekiant nustatyti viršutinę DP pagrįsto pelno ribą, pagrįstą įmonės patiriamos verslo rizikos, palyginti su orientacine grupe, analize. Šiuo pagrindu WIK siūlo taikyti 3,48 % viršutinę DP pagrįsto pelno ribą, kuri atitinka II orientacinės grupės veiklos maržos medianą. Kaip viršutinę pagrįsto pelno ribą pasirinkusi medianą, o ne 75-ąjį procentilį, WIK nori parodyti, kad į imtį įtrauktos bendrovės patiria didesnę riziką negu rinkoje įsitvirtinę pašto veiklos vykdytojai, nes jos nesinaudoja jokia specialiąja teise;
(268)
Belgijos institucijos pareiškė nuomonę, kad WIK ataskaitoje taikoma metodika neteisinga, ir 2010 m. balandžio 23 d., 2011 m. kovo 1 d., 2011 m. birželio 14 d., 2011 m. rugpjūčio 5 d., 2011 m. rugpjūčio 10 d., 2011 m. gruodžio 14 d. bei 2011 m. gruodžio 19 d. pateikė kelis dokumentus (raštus, pareiškimus dėl pozicijos ir ataskaitas), kuriuose atmetė WIK ataskaitoje taikomą metodą ir pateikė savąjį orientacinio pagrįsto pelno vertinimo metodą;
(269)
2011 m. rugpjūčio 5 d. atsiųstame pareiškime dėl pozicijos Belgijos institucijos iš esmės nurodė, kad WIK tyrime naudojama imtis nėra tipinė veiklos, dydžio, rizikos profilio ir ataskaitinio laikotarpio požiūriu. Todėl Belgija teigia, kad imtį labai sunku pagrįsti remiantis Bendrųjų nuostatų dėl VESP 18 dalyje išdėstytais kriterijais;
(270)
tame pačiame pareiškime dėl pozicijos Belgija taip pat pabrėžia, kad būtų logiška atskirti veiklos sričių, su kuriomis susijusi rizika yra labai skirtingo dydžio, pelno maržas: kadangi spaudos ir korespondencijos pristatymas yra veiklos sritys, kurių rizikos profilis skiriasi, Belgijos institucijos pažymi, kad reikėtų naudoti skirtingus pagrįsto pelno dydžius;
(271)
be to, Belgijos institucijos tvirtina, kad DPLP veiklos našumas didėja ir kad Komisija, nustatydama pagrįstos grąžos normą, turėtų į tai atsižvelgti, kaip nurodyta Bendrųjų nuostatų dėl VESP 18 dalyje. Belgijos institucijos pabrėžia, kad po daugelio reformų DPLP tapo pelninga (iki tol labai ilgai ji veikė nuostolingai). DPLP sąnaudos buvo sumažintos visų pirma uždarius pašto skyrius. Kadangi nuo 2006 m. 50 % akcijų priklauso privatiems investuotojams, pradėtas taikyti naujas į našumą orientuotas požiūris. Pasak Belgijos institucijų, į tokį našumo didėjimą turėtų būti atsižvelgta nustatant pagrįstos grąžos normą, kuri gali būti leidžiama DPLP;
(272)
2011 m. kovo 1 d. Belgijos institucijos Komisijai atsiuntė bendrovės Charles River Associates (CRA) parengtą ataskaitą, kurioje kritiškai vertinamas WIK tyrimas ir siūloma taikyti kitą DPLP pagrįsto pelno vertinimo metodą;
(273)
dėl imties sudėties CRA pažymi, kad į tris WIK sudarytas imtis įtraukta daug mažų bendrovių, kurių rizikos profilio negalima palyginti su didelio pašto veiklos vykdytojo rizikos profiliu. Todėl CRA prieštarauja WIK išvadoms ir tvirtina, kad korespondencijos pristatymo paslaugos, kurias teikia aptariamas rinkoje įsitvirtinęs pašto veiklos vykdytojas, yra nelabai rizikinga veikla ir kad remiantis į orientacines grupes įtrauktomis bendrovėmis galima atlikti tinkamą palyginimą;
(274)
CRA visų pirma atkreipia dėmesį į įmonės sąnaudų struktūros (fiksuoto dydžio bei kintamųjų sąnaudų dalių) ir patiriamos komercinės rizikos ryšį. CRA pažymi, kad universaliųjų paslaugų įsipareigojimą vykdantis pašto veiklos vykdytojas patiria didesnes fiksuoto dydžio sąnaudas, taigi ir didesnę paklausos mažėjimo riziką negu bendrovė, kurios fiksuoto dydžio sąnaudos mažesnės. Be to, CRA pabrėžia į WIK grupes įtrauktų mažų ir didelių bendrovių (79) veiklos maržos skirtumą; jos teigimu, tai reiškia, kad tarp siuntų pristatymo veiklą vykdančių mažų bendrovių ir didžiausių įmonių, pavyzdžiui, UPS ir FedEX, yra sisteminių skirtumų, kuriuos būtų galima paaiškinti skirtinga sąnaudų struktūra;
(275)
CRA taip pat išsamiau nagrinėja tam tikrų siuntų pristatymo veiklą vykdančių mažų bendrovių, įtrauktų į WIK tyrimo I orientacinės grupės imtį, ypatumus ir daro išvadą, kad jų rizikos profilio negalima palyginti su didelio pašto veiklos vykdytojo patiriamos rizikos profiliu. CRA taip pat mano, kad šios imties (jau sunkiai palyginamos) nereikia plėsti įtraukiant dar mažiau palyginamas įmones;
(276)
CRA atmeta WIK argumentą, kad į imtį nereikėtų įtraukti rinkoje įsitvirtinusių Europos pašto veiklos vykdytojų, nes jų pelnas gautas ne konkurencinėmis sąlygomis, o reguliuojant kainas, ir yra rizikos, kad šie rinkoje įsitvirtinę pašto veiklos vykdytojai dėl tokio kainų reguliavimo galėjo gauti pelno perviršį. CRA pabrėžia, kad į lyginimą neįtraukdama kitų rinkoje įsitvirtinusių pašto veiklos vykdytojų WIK remiasi teorine prielaida, kad šie rinkoje įsitvirtinę veiklos vykdytojai galėjo taikyti pernelyg dideles kainas, tačiau savo teiginiui pagrįsti nepateikia empirinių įrodymų. Šiuo požiūriu CRA pabrėžia, jog atsižvelgiant į keliose valstybėse narėse taikytus kainų reguliavimo mechanizmus, pavyzdžiui, kainų viršutinės ribos nustatymą (80), pažymėtina, kad nustatytas didelis pelnas labiau gautas dėl didesnio našumo, o ne didelių kainų;
(277)
CRA pažymi, kad taikant įprastą DPLP pagrįsto pelno, gauto vykdant su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus, maržos apskaičiavimo metodą remiamasi turimais kitų Vakarų Europos pašto veiklos vykdytojų pelno, gauto vykdant korespondencijos pristatymo veiklą, maržų duomenimis. Šis metodas dar įprastesnis dėl to, kad aptariamos viešosios paslaugos visų pirma yra korespondencijos pristatymo paslaugos ir kad kitų Vakarų Europos pašto veiklos vykdytojų pelno, gauto vykdant korespondencijos pristatymo veiklą, maržų duomenimis galima naudotis tiesiogiai ir pagal šiuos duomenis nenustatytas joks per daug palankus kainų reguliavimas;
(278)
CRA ypač pabrėžia, kad analizė turėtų būti grindžiama EBIT maržomis (veiklos maržomis), susijusiomis su korespondencijos pristatymo veikla, kurią vykdo Vakarų Europos pašto veiklos vykdytojai, teikiantys su sektoriumi susijusią informaciją apie savo vykdomos korespondencijos pristatymo veiklos EBIT maržas, arba (jeigu su sektoriumi susijusi informacija apie EBIT maržas neteikiama) bendromis EBIT maržomis, gautomis Vakarų Europos pašto veiklos vykdytojų, kurie daugiau negu 75 % savo pajamų gauna iš korespondencijos pristatymo paslaugų. CRA į imtį neįtraukia Rytų Europos veiklos vykdytojų, nes jų veikla gana nenaši, palyginti su Vakarų Europos pašto veiklos vykdytojais;
(279)
todėl CRA 2002-2009 m. laikotarpį nagrinėja remdamasi vienuolikos Vakarų Europos pašto veiklos vykdytojų imtimi (iš viso 73 stebimi duomenys). Šios imties vidutinė veiklos marža yra […] %, mediana - […] %, o 75-asis procentilis lygus […] % (81). CRA taip pat apskaičiuoja sumažintą vidurkį ([…] %) ir vidurkį pagal Winsor metodą ([…] %), į kuriuos, kaip ir į medianą, neįtrauktos kraštutinės vertės (82);
(280)
aptardama pagrįsto pelno maržos pamatinės vertės nustatymą CRA pažymi, kad naudojant vidutines vertes kyla metodinių problemų. CRA paaiškina, kad dėl imtyje nustatytų nevienodų pelno maržų kritinė pelno perviršio riba turi būti didesnė už vidurkį ar bet kokią kitą centrinę vertę, pavyzdžiui, ji gali būti lygi 75-ajam procentiliui. Pasak CRA, toks metodas atitinka sandorių kainodaros tyrimuose taikomą metodą, kuris grindžiamas intervalu (pavyzdžiui, tarpkvartiliniu intervalu arba kitais procentiliais);
(281)
2011 m. gruodžio 14 d. Belgijos institucijos Komisijai pateikė dokumentą, kuriame nurodoma DPLP pozicija dėl pašto veiklos vykdytojų patiriamos rizikos ir siūloma metodika, pagal kurią rengiama rizikos priemokos vertinimo priemonė, kurią papildomai taikant nerizikingos veiklos maržai būtų nustatomas pagrįstas veiklos maržos dydis;
(282)
dokumente nepaaiškinama, kaip šiuo atveju būtų galima nustatyti nerizikingos veiklos maržą (išreikštą kaip veiklos marža) ir aiškiai nenurodoma, kas tiksliai turėtų būti pagrįsta veiklos marža pagal siūlomą metodiką. Analizėje daugiau dėmesio skiriama įvairių rūšių rizikos vertinimui ir rizikos priemokos, atspindinčios visų rūšių riziką, apskaičiavimui;
(283)
Belgijos institucijos pirmenybę visų pirma teikia trijų pagrindinių kategorijų rizikai (sektoriaus rizikai, su paslaugomis susijusiai rizikai bei sutarties rizikai) ir kiekvienai kategorijai priskiriamai įprastų rūšių rizikai, kurią patiria pašto veiklos vykdytojai. Pagal rizikos priemokos vertinimo metodiką numatoma: i) nustatyti didžiausią rizikos priemoką (83); ii) nagrinėjamą laikotarpį padalyti į sutarčių laikotarpius siekiant nustatyti su kiekviena sutartimi susijusią riziką; iii) taikyti paprastą vertinimo skalę siekiant įvertinti kiekvieną riziką, susijusią su kiekvienu sutarties laikotarpiu (mažą, vidutinę ar didelę); iv) kiekvienai rizikai skirtus balus paversti bendru balu, priskiriamu kiekvienai iš trijų pagrindinių rizikos kategorijų; ir v) bendrus balus paversti rizikos priemokomis, kurių suma yra bendra rizikos priemokos suma;
(284)
be to, pateikiami pavyzdžiai siekiant įrodyti, kad DPLP patiria didesnę negu vidutinė riziką. Antai Belgijos institucijos tvirtina, kad DPLP patiria didesnę riziką, susijusią su korespondencijos kiekiu, nes didesnę savo pajamų dalį ji gauna iš korespondencijos pristatymo veiklos, o jos sąnaudos dėl didesnės už vidurkį fiksuoto dydžio sąnaudų dalies yra pastovesnės. Kitos rūšies DPLP patiriama rizika, kuri laikoma didesne, - tai su saugumu susijusi rizika. Kaip nurodoma analizėje, ji patiriama dėl to, kad DPLP yra viena iš nedaugelio Europos pašto veiklos vykdytojų, gyventojų namuose pensijas mokančių grynaisiais pinigais;
(285)
remdamosi įvairių rūšių rizikos vertinimu Belgijos institucijos daro išvadą, kad su ketvirtąja valdymo sutartimi susijusi trijų rūšių rizika yra didelė, o su pirmąja, antrąja ir trečiąja sutartimis susijusi rizika - vidutinė (vienintelė išimtis yra sektoriaus rizika, kuri pagal pirmąją sutartį laikoma nedidele). Belgijos institucijos pateikia kitų pavyzdžių, kaip rizika pagal jau minėtą įvairių rūšių rizikos klasifikaciją paverčiama rizikos priemoka, remiantis įvairiomis didžiausios rizikos priemokos vertėmis;
(286)
(257) konstatuojamojoje dalyje nurodytas Deloitte tyrimas ir WIK tyrimas sutampa keliais aspektais:
1.
juose abiejuose taikoma tokia pati bendrovių, kurių veiklą ir patiriamą riziką galima palyginti, paieškos finansinių duomenų bazėse metodika;
2.
juose abiejuose veiklos maržą siūloma naudoti kaip tinkamiausią orientacinį vertinimo rodiklį siekiant nustatyti orientacinį pelną (kadangi trūksta duomenų, įvairių bendrovių apskaita skiriasi);
3.
galiausiai į palyginamų įmonių grupę nėra įtraukti universaliųjų pašto paslaugų teikėjai, nes jie daugiausia veikia reguliuojamose rinkose ir naudojasi išskirtinėmis teisėmis;
(287)
vertinant palyginamų įmonių grupę pažymėtina, kad pagrindinis WIK ir Deloitte tyrimų skirtumas susijęs su bendrovių, į kurias atsižvelgiama, dydžiu. Į Deloitte tyrimo imtį įtrauktos tik bendrovės, kurių metinės pajamos didesnės negu 100 mln. EUR (84). Šis apribojimas paaiškinamas nagrinėjant veiklos, susijusios su universaliųjų paslaugų teikimu ir atitinkama komercine bei rinkos rizika, ypatumus (85);
(288)
Deloitte tyrime visų pirma reiškiama nuomonė, kad pašto ir siuntų sektoriuje veikiančias bendroves, besinaudojančias plačiais ir sudėtingais surinkimo bei skirstymo tinklais, galima tinkamai palyginti su DP. Atsižvelgiant į masto, aprėpties ir tankumo ekonomiją, kuri vykdant pašto tinklų veiklą yra svarbiausia, į didelę veiklos sąnaudų dalį, palyginti su kapitalo sąnaudomis, ir į susijusią riziką (pavyzdžiui, su kiekiu susijusią riziką, riziką, kad tradicinė korespondencija bus pakeista elektronine), dideles įmones, veikiančias pašto bei siuntų sektoriuje ir siūlančias daug produktų, galima palyginti geriau negu mažas korespondenciją pristatančias įmones. Lyginant taip pat galėtų būti atsižvelgiama (šiek tiek mažiau) į krovininio transporto ir logistikos bendroves, nes jos naudoja tokį pat turtą;
(289)
siekdama parodyti bendrovių dydžio svarbą Deloitte savo tyrimo imtį lygina su WIK tyrimo II orientacine grupe. Deloitte atkreipia dėmesį, kad WIK tyrimo imtyje skirtingo dydžio bendrovių grupių vidutinė veiklos marža labai skiriasi (bendrovių dydis nustatytas pagal darbuotojų skaičių) (86). Deloitte pabrėžia, kad, kitaip negu WIK tyrime, Deloitte tyrimo imtyje (kurios pagrindą sudaro didesnės bendrovės) nėra jokio glaudaus ryšio tarp dydžio ir veiklos maržos;
(290)
atrinkusi imtį Deloitte savo analizę grindžia septyniomis pašto ir siuntų sektoriuje veikiančiomis bendrovėmis, aštuoniolika logistikos bendrovių ir devyniolika krovininio transporto bendrovių. Į mažą septynių palyginamų bendrovių, veikiančių pašto ir siuntų sektoriuje, grupę yra įtraukti dideli skubių siuntų sektoriuje veikiantys tarptautiniai veiklos vykdytojai, pavyzdžiui, UPS, FedEx ir TNT Express, taip pat keletas kitų pašto veiklos vykdytojų (daugiausia iš Jungtinių Amerikos Valstijų ir Jungtinės Karalystės) (87). Iš esmės visi duomenys apima 1990-2007 m., tačiau pirmųjų metų duomenų labai nedaug, todėl Deloitte mano, kad šių metų rezultatai mažiau patikimi (88);
(291)
be to, Deloitte nagrinėja kelių kitų pelningumo vertinimo priemonių pranašumus ir trūkumus. Ji atmeta galimybę šiuo atveju naudoti vidaus grąžos normos rodiklį, nes praktiškai sunku gauti su pinigų srautais susijusių tinkamų duomenų. Ji taip pat atmeta galimybę naudoti nuosavo kapitalo grąžos ar panaudoto kapitalo grąžos rodiklius, nes, pavyzdžiui, bendrovių sąnaudų apskaita ir kapitalo struktūra (kapitalo struktūra svarbi naudojant nuosavo kapitalo grąžos rodiklį) skiriasi. Turto grąžos rodiklis taip pat laikomas netinkamu, nes jis grindžiamas visu turtu. Todėl Deloitte siūlo rinktis veiklos maržos rodiklį, tačiau pabrėžia, kad atliekant lyginamąjį tyrimą jis gali būti naudojamas tuomet, jeigu lyginamų įmonių kapitalo intensyvumas panašus, nes šiuo rodikliu tiesiogiai nevertinama kapitalo grąža;
(292)
tačiau Deloitte apskaičiuoja nedidelės dalinės šešių bendrovių imties panaudoto kapitalo grąžą (taip pat turto grąžą ir panaudoto kapitalo grąžą pagal rinkos vertę), bet daro išvadą, kad panaudoto kapitalo grąžos intervalas ir pokytis galėtų atspindėti įvairius veiksnius, todėl panaudoto kapitalo grąžos rodiklis turi būti aiškinamas atsargiai ir nėra pakankamai naudingas kaip orientacinis rodiklis. Iš tokių veiksnių Deloitte išskiria kapitalo intensyvumo dydį. Deloitte pažymi, kad pagal kapitalo intensyvumą DP teikiamos universaliosios paslaugos artimesnės, pavyzdžiui, UPS ir FedEx paslaugoms negu krovininio transporto sektoriuje veikiančių vežėjų, pavyzdžiui, Kuehne&Nagel ar Wincanton, paslaugoms;
(293)
Deloitte taip pat pabrėžia, kad bendrovių pelningumas labai skiriasi atsižvelgiant į laikotarpius, taip pat įvairiuose sektoriuose ir tarp šių sektorių. Pasak Deloitte, dėl šių skirtumų reikėtų naudoti ne bendrą vidutinę vertę, o pagrįsto pelno intervalus. Toks metodas taip pat tinkamas atsižvelgiant į tai, kad būtina netaikyti sankcijų, kai dėl didesnio našumo gauti rezultatai yra didesni už vidurkį;
(294)
Deloitte surinkti visų sektorių rezultatai pagal sektorių apibendrinami Deloitte tyrimo 22 lentelėje. Taigi:
a)
pašto ir siuntų sektoriuje 1998-2007 m. vidutinių metinių veiklos maržų vidurkis yra 8,1 %, veiklos maržų metinių medianų vidurkis - 7,4 %, metinių 25-ojo procentilio duomenų vidurkis - 4,8 %, o metinių 75-ojo procentilio duomenų vidurkis - 12 %;
b)
visuose sektoriuose 1990-2007 m. vidutinių metinių veiklos maržų vidurkis yra 6 %, veiklos maržų metinių medianų vidurkis - 5,4 %, metinių 25-ojo procentilio duomenų vidurkis - 3,6 %, o metinių 75-ojo procentilio duomenų vidurkis - 8,1 % (89);
(295)
kaip orientacinį rodiklį Deloitte siūlo naudoti metinių vidutinių veiklos maržų vidurkį, lygų 7,9 % (90); norėdama atspindėti nustatytą veiklos maržų skirtumą Deloitte taip pat pateikia pagrįstos veiklos maržos intervalą, pagrįstą metiniais tarpkvartiliniais intervalais (91);
(296)
pasirinkti tinkamą palyginamų įmonių (rinkoje įsitvirtinusių pašto veiklos vykdytojų) imtį yra sudėtingas uždavinys. Savaime suprantama, daugiausia dėmesio turi būti skiriama įmonių grupės, kuria gali būti remiamasi nustatant komercinės veiklos ir rizikos duomenis, pasirinkimui;
(297)
WIK ir Deloitte tyrimams bendra tai, kad juose orientuojamasi į komercines bendroves, kurių veiklą galima palyginti su DPLP veikla, ir į lyginimo imtį neįtraukiami rinkoje įsitvirtinę pašto veiklos vykdytojai. O CRA tyrime lyginimo imtis sudaryta vien iš kitų rinkoje įsitvirtinusių Europos pašto veiklos vykdytojų;
(298)
Komisija pritaria WIK ir Deloitte tyrimuose pateiktai nuomonei, kad rinkoje įsitvirtinusių pašto veiklos vykdytojų pelnas (kurį CRA įtraukia į savo lyginamąjį tyrimą) gautas ne įprastomis rinkos sąlygomis, o didžiąja dalimi dėl to, kad kitos valstybės narės nusprendė reguliuoti rinką. Todėl šiuo pelnu gali būti netinkamai atspindėta orientacinė grąža. Kartu atrodo, kad CRA imtyje įmonės yra panašiausios į DPLP, nes ši imtis sudaryta iš rinkoje įsitvirtinusių kitų Europos šalių pašto veiklos vykdytojų. Todėl Komisija mano, kad reikėtų visiškai atsižvelgti į CRA imtį, visų pirma siekiant atlikti pagrįsto pelno (veiklos maržos) orientacinių dydžių, nustatytų remiantis WIK ir Deloitte tyrimais, kryžminę patikrą;
(299)
ir WIK, ir Deloitte tyrime pripažįstama, kad reikėtų naudoti pakankamo dydžio imtį, siekiant lyginamajame tyrime padaryti svarbias išvadas. Šiuo tikslu abu tyrimai grindžiami (palyginti) nedidele pašto ir siuntų sektoriuje veikiančių įmonių imtimi ir didesnėmis imtimis, į kurias įtrauktos krovininio transporto ir logistikos sektoriuose veikiančios bendrovės. Komisija pripažįsta, kad statistikos tikslais svarbu naudoti pakankamo dydžio imtį. Dėl šiuo klausimu pareikštos CRA pozicijos, kad nenaudinga plėsti imtį įtraukiant į ją mažiau palyginamas bendroves, Komisija mano, kad didesnės imtys, kurios WIK ir ypač Deloitte tyrimuose nustatytos remiantis patvirtintomis imčių atrankos metodikomis, yra pakankamai palyginamos, kad jas būtų galima naudoti kaip svarbias orientacines grupes siekiant įvertinti DPLP pelną;
(300)
WIK tyrime orientacinę veiklos maržą stengiamasi nustatyti remiantis trimis lyginimo tikslais sudarytomis grupėmis. Tačiau Komisija taip pat mano, kad WIK tyrimą galima kritikuoti dėl dviejų atskirų, nors ir susijusių, klausimų (92): i) WIK naudojamų imčių, į kurias taip pat įtraukta daug mažesnių bendrovių (93), kurių iš tikrųjų negalima palyginti su rinkoje įsitvirtinusiais pašto veiklos vykdytojais, tokiais kaip DPLP; ir ii) WIK pateikiamų prielaidų dėl pašto veiklos vykdytojo, dėl kurio atliekamas tyrimas, patiriamos rizikos dydžio;
(301)
Komisija mano, kad rinkoje įsitvirtinusių pašto veiklos vykdytojų, tokių kaip DPLP, veiklos mastas ir sąnaudų struktūra (kartu atsižvelgiant į įdiegtą reguliavimo mechanizmo tipą) yra svarbiausi veiksniai vertinant pelno dydžių lyginamąjį tyrimą;
(302)
pirma, jeigu fiksuoto dydžio sąnaudos yra didelės (ir susijusios, pavyzdžiui, su kapitalo sąnaudomis ar kitomis su tinklu susijusiomis fiksuoto dydžio sąnaudomis), didžiausios įmonės iš masto ir tankumo ekonomijos gauna daugiau naudos negu mažosios. Lyginant į WIK imtį įtrauktų didelių ir mažų įmonių vidutinę veiklos maržą Deloitte II tyrime pavyko įrodyti, kad kuo įmonės didesnės, tuo didesnė vidutinė jų veiklos marža (įmonių dydis įvertintas pagal darbuotojų skaičių) (94). Iš tikrųjų pirmojo kvartilio (Q1) vidutinė vertė trijose WIK imtyse labai maža (pavyzdžiui, WIK tyrimo II imtyje 1998-2007 m. ji yra tik 0,75 %) (95), todėl (mažiausių) įmonių, patiriančių nuostolių ir kovojančių dėl išlikimo rinkoje, rodikliai gali būti dirbtinai padidinti. Į savo imtis (taip pat į pagrindinę II orientacinės grupės imtį) įtraukdama tiek pat mažų įmonių kiek ir didelių, WIK tikriausiai nepakankamai įvertino orientacinę veiklos maržą, kuri labiau tiktų geresnes pozicijas užimančioms didesnėms įmonėms, pavyzdžiui, DP ar DPLP;
(303)
antra, nors WIK teisingai nurodo, kad veiklos vykdytojas patiria nedidelę riziką, nes veiklą vykdo monopolio sąlygomis, atrodo, kad ji nepakankamai atsižvelgė nei į dideles fiksuoto dydžio sąnaudas (palyginti su kintamosiomis sąnaudomis), patirtas vykdant universaliųjų paslaugų įsipareigojimą, nei į rizikos profilio pokytį, galėjusį įvykti dėl reglamentavimo tvarkos pakeitimų, kurie bėgant laikui, ypač tarp įvairių reglamentavimo laikotarpių (pavyzdžiui, įvairių valdymo sutarčių DPLP atveju), buvo taikomi veiklos vykdytojui;
(304)
fiksuoto dydžio sąnaudų dalis didelė gali būti ne tik dėl didelio įmonės kapitalo intensyvumo (tai vienas iš dažnai pateikiamų paaiškinimų, kodėl fiksuoto dydžio sąnaudos didelės), bet ir dėl to, kad įmonė savo bendrų sąnaudų negali koreguoti dėl įsipareigojimo išlaikyti plataus masto platinimo tinklą, susijusio su universaliųjų paslaugų įsipareigojimu, ir negali sumažinti darbo sąnaudų, nes galioja darbo sutartys. Kadangi fiksuoto dydžio sąnaudų dalis yra didelė (96), kyla dar daugiau abejonių dėl mažų bendrovių, kurių sąnaudų struktūra (fiksuoto dydžio sąnaudų ir kintamųjų sąnaudų santykis) atrodo labai skirtinga, įtraukimo (97);
(305)
kaip nurodyta įžangoje, Komisija taip pat mano, kad rinkoje įsitvirtinusio pašto veiklos vykdytojo patiriamos rizikos dydis iš esmės priklauso nuo reguliavimo mechanizmo, kurį valdžios institucijos įdiegė siekdamos finansuoti universaliųjų paslaugų įsipareigojimą, ypatumų. Pradėjus taikyti sistemą, pagal kurią ilgesniam laikotarpiui nustatoma pašto ženklų kainų viršutinė riba (tokia sistema 2006 m. buvo pradėta taikyti DPLP), visų pirma ypač padidėja su kiekiais susijusi rizika. Dėl tokios rizikos paneigiama WIK prielaida, kad DPLP veiklos rizika iš esmės nedidelė, bent jau laikotarpiu, kurį taikyta kainų viršutinės ribos nustatymo sistema;
(306)
atsižvelgdama į 286-295 konstatuojamosiose dalyse pateiktus argumentus Komisija mano, kad siekiant įvertinti DPLP pelną Deloitte tyrimo imtys yra geresnės, palyginti su WIK tyrimo imtimis, nes į jas įtrauktos tik įmonės, kurių mažiausias dydis yra didesnis (metinė apyvarta viršija 100 mln. EUR);
(307)
tačiau kartu reikėtų pažymėti, kad įvairiais aspektais Deloitte metodas taip pat turi tam tikrų galimų trūkumų ir Deloitte tyrimo išvados turi būti aiškinamos atsargiai;
(308)
atrodo, kad į Deloitte imtis visų pirma įtraukta daug bendrovių, kurių kapitalo intensyvumas didesnis negu su korespondencija susijusios veiklos vykdytojų kapitalo intensyvumas (98). Metodiniu požiūriu kaip pelno vertinimo priemonę naudojant veiklos maržos rodiklį turi būti sudaryta lyginamoji bendrovių, kurių kapitalo intensyvumo (šiuo atveju apibūdinamo kaip kapitalo ir pardavimo santykis) dydis panašus, imtis. Daroma prielaida, kad bendrovių, kurių veiklos marža tokia pati, panaudoto kapitalo grąža (99) yra atvirkščiai proporcinga jų kapitalo ir pardavimo santykiui. Todėl veiklos maržos rodiklį naudojant kaip orientacinį pelningumo rodiklį, į orientacinę grupę įtrauktų bendrovių kapitalo intensyvumas turi būti vienodas. Nors patikimus kapitalo intensyvumo vertinimus gauti sunku (100), atrodo, kad kapitalo, susijusio su korespondencijos pristatymo ir spaudos platinimo veikla, intensyvumas mažesnis negu didelių daugiašalių įmonių (pavyzdžiui, UPS, TNT, FedEx ir DHL) kapitalo, susijusio su skubių siuntų veikla, intensyvumas (101). Todėl gali būti, kad remiantis Deloitte imtimis nustatytu pagrįsto pelno rodikliu atspindimas pernelyg didelis orientacinis pelnas, taikytinas bendrovėms, kurių kapitalo struktūra tokia pati kaip DPLP (102);
(309)
atsižvelgdama į tai, jog atliekant šį vertinimą kyla daug abejonių, Komisija mano, kad reikia nustatyti pagrįstą veiklos maržos intervalą remiantis Deloitte atliktais bendrovių, įtrauktų į platesnę visų sektorių imtį, veiklos maržos medianos (5,4 %) ir bendrovių, įtrauktų į pašto ir siuntų sektoriuje veikiančių bendrovių imtį, veiklos maržos medianos (7,4 %) vertinimais (103). Komisijos nuomone, gautas intervalas [5,4 %-7,4 %] yra pagrįsto pelno numatytasis intervalas, taikytinas bent tiems laikotarpiams, kuriais DPLP patyrė didelę riziką dėl galiojančios kompensavimo sutarties ir taikė svarbias skatinamąsias priemones, kad jos veikla taptų veiksmingesne (104);
(310)
Komisija mano, kad [5,4 %-7,4 %] intervalas, kaip numatytoji vertė, yra tinkamas nustatant ir DPLP korespondencijos pristatymo veiklos, ir spaudos platinimo veiklos rodiklius, nes šios veiklos sritys glaudžiai susijusios ir jų komerciniai rodikliai labai panašūs;
(311)
iš tikrųjų atitinkamose veiklos srityse (korespondencijos pristatymo ir spaudos platinimo) DPLP patyrė nedidelę konkurenciją arba jos nepatyrė. Šiuo pagrindu kyla klausimas, ar reikėtų jos pelną vertinti remiantis imčių, į kurias įtrauktos konkurenciją faktiškai patyrusios bendrovės, pelno mediana ir ar bendrovės, kurios padėtis tokia pati kaip DPLP, atveju neužtektų ribotesnės (t. y. mažesnės) pamatinės vertės, pavyzdžiui, pirmojo kvartilio (25-ojo procentilio). Tačiau Komisija mano, jog taikant tokį metodą būtų nepakankamai atsižvelgiama į tai, kad pelno dydžiai labai nevienodi - tiek bendrovių pelno, tiek laiko požiūriu. Be to, nereikėtų visiškai ir nepagrįstai atmesti galimo našumo didėjimo, nustatant tokią griežtą bendrovės a posteriori gautos veiklos maržos viršutinę ribą;
(312)
Komisija taip pat mano, kad aptariamoje byloje nereikia remtis už medianą didesnėmis vertėmis, pavyzdžiui, trečiuoju kvartiliu (105). Kadangi pagal pasirinktą metodą jau yra nustatytas įvairių imčių intervalas, atrodo, kad papildoma vertė, taikoma statistikos tikslais atsižvelgus į imčių medianų abiejų pusių intervalus (tarpkvartilinis intervalas paprastai naudojamas sandorių kainodaroje), yra šiek tiek ribota (106). Todėl Komisija atsižvelgia į medianos skirtumus įvairiose orientacinėse grupėse, o ne į medianos skirtumus konkrečioje imtyje (107);
(313)
tačiau kadangi kapitalo, susijusio su DPLP korespondencijos pristatymo veikla, intensyvumas mažesnis negu skubių siuntų sektoriuje veikiančių veiklos vykdytojų kapitalo intensyvumas (108), visų pirma atrodo, kad taikant skubių siuntų sektoriuje veikiančių bendrovių imties medianą jau savaime galima naudotis tam tikra veiksmų laisve nustatant bendrovių, kurių kapitalo intensyvumas mažesnis, tokių kaip DPLP, arčiausiai medianos esančius pelno dydžių skirtumus ir prireikus pakankamai kompensuojant našumo didėjimą;
(314)
galima atlikti kelias kryžmines nuoseklumo patikras, 308 konstatuojamojoje dalyje nurodytą numatytąjį intervalą lyginant su kitais turimais pagrįsto pelno vertinimais. Kaip nurodyta šio poskirsnio pradžioje, naudinga atlikti kryžminę patikrą, lyginant su CRA tyrime pateikta veiklos maržos mediana, kuri yra […] % (109). Pagal veiklos maržos medianą, apskaičiuotą remiantis WIK II orientacinės grupės imtimi, į kurią įtrauktos tik bendrovės, kurių apyvarta didesnė negu 100 mln. EUR, veiklos marža yra 7,1 %. Komisija daro išvadą, kad šie skaičiai įeina į [5,4 %-7,4 %] intervalą, ir tai pagrindžia teiginį, kad šis intervalas gali būti laikomas pagrįstu;
(315)
taigi apskritai Komisija iš to daro išvadą, kad numatytoji marža, patenkanti į [5,4 %-7,4 %] intervalą, veikiausiai yra tinkama orientacinė pelno marža, bent tų laikotarpių, kuriais DPLP patyrė didelę riziką ir taikė svarbias efektyvumo skatinimo priemones;
(316)
apskritai Komisija mano, kad jeigu pagal rinkoje įsitvirtinusio veiklos vykdytojo ir valdžios institucijų sudarytą sutartį teikiant viešąsias paslaugas patiriama didelė rizika, pagrįstas pelnas, kurį gauti turi teisę rinkoje įsitvirtinęs veiklos vykdytojas, turi būti proporcingas atitinkamam patiriamos rizikos dydžiui. Tačiau jeigu pagal sutartį patiriama tik nedidelė rizika, pagrįsto pelno dydis turi būti mažas;
(317)
pirmesniame skirsnyje Komisija paaiškino savo metodą, taikytą siekiant nustatyti [5,4 %-7,4 %] pagrįsto pelno numatytąjį intervalą, laikomą tinkamu tuo atveju, kai pagal sutartis patiriama didelė rizika. Tuo atveju, kai rizika nedidelė, pagrįstos veiklos maržos intervalo tinkamą pamatinę vertę nustatyti sunku, tačiau akivaizdu, kad toks veiklos maržos intervalas turėtų būti nustatytų pelno dydžių imties skalės kairėje pusėje. Komisija mano, kad atsižvelgiant į tai pagrįsto pelno intervalą reikia nustatyti remiantis pirmuoju kvartiliu (25-uoju procentiliu), o ne mediana;
(318)
sutarčių, dėl kurių patiriama nedidelė rizika, atveju kaip pamatinę vertę naudojant 25-ąjį procentilį pagal įvairias Deloitte tyrimo imtis gaunamas [3,6 %-4,8 %] pagrįstos veiklos maržos intervalas;
(319)
šiuo atveju lyginant su CRA tyrimo rezultatais, susijusiais su rinkoje įsitvirtinusiais pašto veiklos vykdytojais, taip pat gali būti atlikta dar viena naudinga kryžminė patikra. Komisijos apskaičiuoto metinio 25-ojo procentilio vidurkis yra lygus […] %. Komisija daro išvadą, kad šie skaičiai įeina į [3,6 %-4,8 %] intervalą, o tai patvirtina teiginį, kad šis intervalas gali būti laikomas pagrįstu;
(320)
todėl apskritai Komisija iš to daro išvadą, kad numatytoji marža, patenkanti į [3,6 %-4,8 %] intervalą, veikiausiai yra tinkama orientacinė pelno marža, taikoma tiems laikotarpiams, kuriais DPLP patyrė nedidelę riziką;
(321)
kaip paaiškinta šio skirsnio įžangoje, DPLP patiriama rizika priklauso nuo Belgijos taikomo kompensavimo mechanizmo. Šis mechanizmas yra numatytas įvairiose DPLP ir Belgijos valstybės sudarytose valdymo sutartyse ir bėgant laikui yra keičiamas. Todėl turi būti atsižvelgiama į įvairius pagrįstos veiklos maržos intervalus pagal taikomą kompensavimo mechanizmą, kuriuo remiantis nustatomas DPLP patiriamos rizikos dydis, taip pat tai, kokiu mastu DPLP yra skatinama didinti savo našumą;
(322)
šiomis aplinkybėmis Komisija nori pabrėžti, kad sutartyse rizika apibūdinama remiantis ne tuo, kad pagal DPLP valdymo sutartis paprasčiausiai patiriama rizika, ir net ne absoliučiu rizikos dydžiu, bet daugiau tuo, kiek rizika yra didesnė ar mažesnė už bendrovių, įtrauktų į tokias pat imčių grupes, patiriamą riziką. Tą patį galima pasakyti apie priemonių, kuriomis DPLP skatinama užtikrinti didesnį našumą, intensyvumą. Kadangi šias imčių grupes sudaro konkurencinėmis sąlygomis veikiančios bendrovės, šios bendrovės paprastai patiria didelę riziką ir yra ypač skatinamos dirbti našiau;
(323)
Komisija mano, kad ketvirtojoje valdymo sutartyje (2006-2010 m.) aiškiai numatyti mechanizmai, į kuriuos įtraukti ex ante parametrais grindžiami ilgalaikiai įsipareigojimai dėl kainų ir finansavimo. Šie mechanizmai taikomi DPLP veiklai, susijusiai ir su korespondencijos pristatymu, ir su spaudos platinimu;
(324)
konkrečiai ketvirtosios valdymo sutarties 9 straipsnyje dėl spaudos platinimo nurodoma, kad sutarties laikotarpiu (standartiniu penkerių metų laikotarpiu) teikiamų paslaugų, priklausančių „smulkiųjų vartotojų krepšeliui“, tarifų svertinis vidurkis nedidės greičiau, negu leidžiama pagal kainų viršutinės ribos nustatymo mechanizmą, grindžiamą sveikatos indeksu (konkrečiu vartotojų kainų indeksu) ir priemoka už kokybę, kuria atspindimas laiku pristatytos asmeninės korespondencijos procentas. Komisijos manymu, dėl tokio tarifų nustatymo visam sutarties laikotarpiui sutartis įgauna visus skatinamosios sutarties požymius, todėl bendrovė patiria didelę riziką;
(325)
ketvirtosios valdymo sutarties 2 straipsnyje dėl spaudos platinimo nurodoma, kad sutarties laikotarpiu spaudos platinimo tarifai negali būti didinami greičiau, negu didėja sveikatos indeksas. Kad būtų padengtos platinant spaudą patirtos grynosios sąnaudos, atsižvelgiant į numatomą našumą 13 straipsnio 2 dalyje yra nustatyta 290 613 000 EUR metinė kompensacija, į kurią DPLP turi teisę (suma tikslinama atsižvelgiant į infliaciją) (110). 13 straipsnio 5 dalyje nurodoma, kad tuo atveju, jeigu pakeičiamas VESP turinys ar sąlygos arba labai pakinta DPLP sąnaudos ir šių sąnaudų pokyčio DPLP negali kontroliuoti, šalys svarsto, ar kompensacijos suma turi būti suderinta siekiant atsižvelgti į šį sąnaudų pokytį. Sprendimą dėl tokio suderinimo priima Ministrų Taryba. Komisija pripažįsta, kad ši sąlyga gali būti aiškinama kaip „vengimo sąlyga“, kuria į sutartį dar kartą įtraukiami tam tikri ex post veiksniai (jais DPLP saugoma nuo rizikos). Tačiau Komisija mano, kad valdžios institucijų taikomos sąvokos yra gana netikslios, todėl DPLP negali tikėtis, kad „vengimo sąlyga“ bus taikoma. Apskritai Komisija mano, kad nuostatomis dėl DPLP veiklos, susijusios su spaudos platinimu, įtvirtinamas ilgalaikis įsipareigojimas dėl kompensacijos dydžio;
(326)
todėl Komisija mano, kad pagal ketvirtąją valdymo sutartį (2006-2010 m.) patiriama rizika gali būti laikoma ne maža, bet labiau didele. Apskritai atrodo, kad [5,4 %-7,4 %] numatytasis intervalas tinka abiejų rūšių veiklai, nurodytai ketvirtojoje valdymo sutartyje;
(327)
tačiau atrodo, kad ankstesnės valdymo sutartys (iki 2005 m.) didžiąja dalimi buvo pagrįstos kainų ir kompensavimo mechanizmais, pagal kuriuos DPLP patyrė nedidelę riziką;
(328)
dėl pašto ženklų kainų nustatymo Komisija pažymi, kad pagal tris pirmąsias valdymo sutartis toks kainų viršutinės ribos nustatymo mechanizmas, koks numatytas pagal ketvirtąją valdymo sutartį (kurioje nustatytas ilgalaikis įsipareigojimas dėl kainų), netaikomas. Šiose sutartyse daugiau daroma gana bendra nuoroda į faktinėmis sąnaudomis pagrįstus tarifus, nustatomus remiantis tinkamais apskaitos principais (111);
(329)
dėl spaudos platinimo Komisija taip pat pažymi, kad trijose pirmosiose valdymo sutartyse nenumatytas joks vienodo dydžio biudžetas, sutarties laikotarpiu paskirstytas taip, kaip ketvirtojoje valdymo sutartyje (112). Jose daugiau daroma nuoroda į faktinėmis sąnaudomis pagrįstas kompensacijas (113). Komisija pažymi, kad antrojoje sutartyje taip pat nustatyta bendra viršutinė kompensacijos riba, tačiau atsižvelgiant į atitinkamo laikotarpio faktines kompensacijų sumas atrodo abejotina, kad viršutinė riba iš tikrųjų buvo privaloma (114). Pirmojoje valdymo sutartyje metinė dotacija (kompensacija) taip pat buvo nustatyta, tačiau Komisija pažymi, kad kartu sutartyje nenustatyta ilgalaikė spaudos platinimo tarifų viršutinė riba;
(330)
todėl Komisija mano, kad [3,6 %-4,8 %] intervalas, kuris buvo laikomas pagrįstu nesant didelės su sutartimi susijusios rizikos, trijų pirmųjų valdymo sutarčių laikotarpiu turi būti taikomas ir spaudos platinimui, ir korespondencijos pristatymui;
(331)
Komisija pažymi, kad Belgijos institucijos savo 2011 m. gruodžio 14 d. pateiktame dokumente taip pat siūlė taikyti sutartimis pagrįstą metodą. Nors dėl siūlomos metodikos kyla keli klausimai, susiję su rizikos veiksniais ir tuo, kaip nustatyti šių veiksnių koeficientai (115), analizė pagal sutarčių laikotarpius, DPLP patiriamą riziką iš esmės skirstant į tris lygmenis (nedidelė, vidutinė, didelė), bendrai atitinka Komisijos taikytą metodą. Apskritai atrodo, kad DPLP atliktas tinkamas sutarčių skirstymas pagal patiriamą riziką atitinka Komisijos analizę, nes Belgijos institucijos taip pat mano, kad pagal ketvirtąją sutartį apskritai patiriama didesnė rizika negu pagal tris pirmąsias;
(332)
Komisija padarė išvadą, kad [5,4 %-7,4 %] numatytasis veiklos maržos intervalas yra tinkamas orientacinis intervalas siekiant nustatyti laikotarpių, kuriais DPLP turėjo patirti didelę riziką ir atsižvelgti į dideles paskatas siekti našumo, pagrįstą pelną;
(333)
Komisija taip pat daro išvadą, kad [3,6 %-4,8 %] veiklos maržos intervalas yra tinkamas orientacinis intervalas siekiant nustatyti laikotarpių, kuriais DPLP nepatyrė didelės rizikos, pagrįstą pelną;
(334)
siekdama atsižvelgti į DPLP pastangas didinti našumą, apie kurias pranešė Belgijos institucijos, Komisija nusprendė atsargiai taikyti šių dviejų intervalų viršutines ribas norėdama nustatyti pagrįstą pelną, kuris turi būti įtrauktas į viešųjų paslaugų sąnaudas. Šis metodas taip pat nurodomas Deloitte tyrime (žr. 292 konstatuojamąją dalį), pagal kurį intervalus reikia taikyti atsižvelgiant į būtinybę neskirti sankcijų, kai dėl didesnio našumo gauti rezultatai viršija vidurkį;
(335)
Komisija mano, kad pagal tris pirmąsias valdymo sutartis (1992-1996, 1997-2002 ir 2003-2005 m.) buvo patiriama nedidelė rizika ir kad 4,8 % veiklos maržą atitinkantis pagrįsto pelno dydis gali būti taikomas ir korespondencijos pristatymui, ir spaudos platinimui. Tačiau ji mano, kad pagal ketvirtąją valdymo sutartį (2006-2010 m.) patiriama rizika daug didesnė, todėl ir korespondencijos pristatymui, ir spaudos platinimui gali būti taikomas 7,4 % veiklos maržą atitinkantis pagrįsto pelno dydis;
(336)
pirmojoje valdymo sutartyje nurodoma, kad valstybės mokama metinė kompensacija yra skirta visiems viešosios paslaugos uždaviniams;
(337)
todėl galimą kompensacijos permoką reikia apskaičiuoti sudedant visas sąnaudas ir pajamas, susijusias su visais viešosios paslaugos uždaviniais;
(338)
į pajamas turi būti įtraukta metinė kompensacija, kurią valstybė sumokėjo už viešosios paslaugos uždavinius. Pagal pirmąją valdymo sutartį DPLP iš viso gavo 1,5 mlrd. EUR metinių kompensacijų;
(339)
be to, turi būti atsižvelgiama į toliau nurodytas pagalbos priemones;
Nekilnojamojo turto perdavimas
(340)
pirmojoje valdymo sutartyje taip pat buvo numatyta DPLP perduoti valstybės nekilnojamąjį turtą. Šis nekilnojamojo turto, kurio vertė - 112,2 mln. EUR ir už kurį nesumokėta jokia kompensacija, perdavimas turi būti įtrauktas į DPLP pajamas siekiant apskaičiuoti kompensacijos permoką pirmosios valdymo sutarties laikotarpiu. DPLP valstybei nesumokėjo jokios kompensacijos už pastatų naudojimą iki nekilnojamojo turto perdavimo;
(341)
1997 m. valstybė DPLP sumokėjo 62 mln. EUR sumą, kurią DPLP į apskaitą įtraukė kaip kapitalo injekciją. Vėliau Belgijos institucijos pripažino, kad iš tikrųjų ši suma pervesta atlikus atidėtą metinės kompensacijos, pagal pirmąją valdymo sutartį numatytos 1996 m., likučio mokėjimą;
(342)
1996 m. aptariama suma DPLP nesumokėta laiku, nors valstybės kompensacija buvo mažesnė negu valdymo sutartyje aptariamiems metams numatyta metinė suma;
(343)
siekiant patikrinti, ar buvo gauta kompensacijos permoka, išmokėta 62 mln. EUR suma įtraukiama į pirmosios valdymo sutarties laikotarpiu skirtą kompensaciją už VESP;
(344)
kompensacijos permokos pagal pirmąją valdymo sutartį apskaičiavimą galima apibendrinti taip:
-
grynosios sąnaudos (sąnaudos - pajamos), susijusios su visais viešosios paslaugos uždaviniais, įskaitant universaliųjų paslaugų įsipareigojimą (UPĮ)
-
leidžiamas pagrįstas pelnas, susijęs su VESP
+
metinės kompensacijos už VESP
+
nekilnojamojo turto perdavimas
+
1997 m. atlikta kapitalo injekcija
=
kompensacijos permoka
(345)
pagal tris vėlesnes valdymo sutartis apskaičiuojant kompensacijos permoką atsižvelgiama tik į sąnaudas ir pajamas, susijusias su VESP, kurioms pagal minėtų sutarčių nuostatas galėjo būti skirta kompensacija už viešąją paslaugą. Su kitomis VESP, kurioms pagal valdymo sutarčių nuostatas pagalba negalėjo būti skirta, susijusios sąnaudos ir pajamos neįskaičiuojamos. Kadangi universaliosios pašto paslaugos nėra veikla, kuriai skiriama pagalba, su jomis susijusios galimos grynosios sąnaudos neįtraukiamos ir jas visas nuosavais ištekliais turi finansuoti DPLP pagal valdymo sutartyse nustatytą pavedimą teikti viešąją paslaugą. Veikla, kuriai pagal valdymo sutartis mokama jose nurodyta kompensacijos suma, visų pirma apima spaudos (dienraščių ir periodinių leidinių) platinimą ir kitas (33) konstatuojamojoje dalyje išvardytas viešąsias paslaugas;
(346)
dėl nedidelių spaudos platinimui taikomų tarifų VESP, kurioms teikiama pagalba, apskritai yra nuostolingos;
(347)
kadangi galima kompensacijos už konkrečią paslaugą permoka gali būti panaudota grynosioms sąnaudoms, patirtoms vykdant kitus per mažai kompensuojamus viešosios paslaugos uždavinius, finansuoti, apskaičiuojant kompensacijos permoką pridedamos visos sąnaudos ir pajamos, susijusios su VESP, kurioms pagal valdymo sutartis gali būti skirta pagalba;
(348)
pagal šias tris valdymo sutartis DPLP iš viso gavo 3,5 mlrd. EUR metinių kompensacijų;
(349)
be valdymo sutartyse nurodytų kompensacijų, DPLP visu tyrimo laikotarpiu naudojosi išskirtinėmis teisėmis, valstybės suteiktomis rezervuotosioms pašto paslaugoms teikti. Nors tikrinant valstybės pagalbą galimas iš šio rezervuotojo sektoriaus gautas grynasis perviršis nėra valstybės ištekliai, todėl negali būti nurodyta jį išieškoti, jeigu būtų nustatyta kompensacijos permoka, į jį gali ir turi būti atsižvelgiama taikant valstybės pagalbos taisykles, kai vertinamas bet kokios kitos valstybės pagalbos, suteiktos minėtam veiklos vykdytojui kaip kompensacija už viešąsias paslaugas, būtinumas ir proporcingumas. Todėl vertinant pagal įvairias valdymo sutartis įmonei DPLP suteiktos kompensacijos suderinamumą pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį pelno perviršis, kurį Belgijos pašto veiklos vykdytojas gavo iš šio rezervuotojo sektoriaus, išskaičiuojamas iš sąnaudų, susijusių su VESP, kurioms pagal minėtų sutarčių nuostatas gali būti skirta kompensacija už viešąją paslaugą;
(350)
šiuo klausimu reikėtų pažymėti, kad toks principas įtrauktas į Bendrąsias nuostatas dėl VESP, kuriose nurodoma: „Jeigu įmonei yra suteiktos ypatingos arba išskirtinės teisės, susijusios su kitomis bendros ekonominės svarbos paslaugomis, duodančiomis didesnį nei pagrįstą pelną, arba įmonė naudojasi kitomis valstybės suteiktomis lengvatomis, į jas būtina atsižvelgti, nepaisant jų klasifikavimo EB sutarties 87 straipsnyje, ir pridėti prie įmonės gautų pajamų.“ (116). Šiuo principu išreiškiama būtinumo ir proporcingumo sąlyga, nurodyta SESV 106 straipsnio 2 dalyje. Iš tikrųjų pagalba, už VESP sumokėta kartu gavus su veiklos vykdytojui suteikta išskirtine ar specialiąja teise susijusį pelno perviršį, kurio užtenka kitos VESP sąnaudoms padengti, nėra būtina minėtai VESP teikti. Šį pelno perviršį gaunančiam veiklos vykdytojui jau taikoma viešoji priemonė, dėl kurios VESP jis gali teikti ekonominės pusiausvyros sąlygomis, todėl jokia papildoma kompensacija nėra reikalinga;
(351)
taigi į bet kokį pelno perviršį, iš rezervuotojo sektoriaus gautą naudojantis suteikta išskirtine teise, turi būti atsižvelgiama siekiant įvertinti, ar DPLP suteiktos aptariamos kompensacijos už VESP yra būtinos;
(352)
todėl nagrinėjant kompensacijos už VESP permoką atsižvelgiama į bet kokį iš rezervuotojo sektoriaus (pagal rezervuotųjų universaliųjų paslaugų įsipareigojimus) gautą pelną, kuris yra didesnis už pagrįstą pelną;
(353)
tačiau kadangi rezervuotajame sektoriuje visų pirma finansuojamos universaliosios paslaugos, dėl bet kokių kitose universaliųjų paslaugų srityse patirtų nuostolių rezervuotajam sektoriui priskiriama kitų susijusių VESP sąnaudų dalis mažėja;
(354)
be to, siekiant nustatyti iš rezervuotojo sektoriaus faktiškai gautą pelno perviršį būtina atsižvelgti į sąnaudas, patirtas vykdant universaliųjų paslaugų įsipareigojimą, tačiau susijusias su veikla, kuri nepriskiriama universaliųjų paslaugų sričiai. Pagal Teisingumo Teismo sprendimą Chronopost mažmeninio tinklo sąnaudos DPLP analitinėje apskaitoje paskirstomos veiklos, kurią vykdant reikia naudotis tinklu, sritims, į kurias įeina su universaliosiomis paslaugomis susiję produktai, tačiau ne vien jie. Konkrečiai dėl DPLP įsipareigojimo išlaikyti tam tikros apimties ir tankumo mažmeninį tinklą, kad teikiamų universaliųjų pašto paslaugų kokybė būtų pakankama - tokia, kokią nustatė Belgijos institucijos, yra patiriama nuostolių vykdant su universaliosiomis paslaugomis nesusijusią komercinę veiklą, nes dalis mažmeninio tinklo sąnaudų pagal Teisingumo Teismo sprendimą Chronopost priskiriama komerciniams produktams, teikiamiems naudojantis mažmeniniu tinklu;
(355)
valdymo sutartimis nustatytas su tinklu susijęs reikalavimas: valstybė nustatė reikalavimus dėl pašto paslaugų punktų, sudarančių mažmeninį tinklą, tankumo ir tipo (pašto skyriai ir (arba) pašto punktai). Šie reikalavimai nustatyti viena po kitos sudarytose valdymo sutartyse. Antai ketvirtojoje valdymo sutartyje (2005-2010 m.) numatyti:
a)
bendras įpareigojimas išlaikyti tinklą, kuriuo naudojantis galima teikti universaliąsias paslaugas ir kitas DPLP pavestas viešąsias paslaugas (117);
b)
įpareigojimas išlaikyti ne mažiau negu 1 300 pašto paslaugų punktų (pašto skyrių ir pašto punktų (118));
c)
įpareigojimas išlaikyti ne mažiau negu 589 pašto skyrius;
d)
be to, didžiausias kelio atstumas tarp kiekvieno pašto paslaugų punkto, kuriame teikiamos pagrindinės paslaugos, ir pašto skyriaus, kuriame teikiamos visos paslaugos, negali viršyti 10 km;
(356)
Belgijos institucijos mano, kad taikomi konkretūs reikalavimai dėl DPLP mažmeninį tinklą sudarančių pašto paslaugų punktų skaičiaus ir tipo yra valstybės nustatytas atskiras įpareigojimas vykdyti veiklą tam tikroje teritorijoje, kuris nepriskiriamas su universaliųjų paslaugų įsipareigojimu susijusiems reikalavimams. Šiuo pagrindu Belgija mano, kad valstybė turėtų kompensuoti visas grynąsias sąnaudas, susijusias su šiuo konkrečiu įpareigojimu vykdyti veiklą tam tikroje teritorijoje;
(357)
kiekybinis su tinklu susijusio reikalavimo vertinimas: siekdamos nustatyti grynąsias sąnaudas, DPLP patirtas vykdant įpareigojimą išlaikyti mažmeninį tinklą, apimantį bent 1 300 pašto paslaugų punktų, iš kurių ne mažiau kaip 589 - pašto skyriai, Belgijos institucijos faktinį mažmeninį tinklą, kurio tankumą ir pašto paslaugų punktų tipą nustatė valstybė, palygino su tariamu mažmeniniu tinklu, kuriuo DPLP naudotųsi, jeigu neprivalėtų atsižvelgti į šiuos konkrečius reikalavimus. Kitaip tariant, tariamas mažmeninis tinklas yra toks tinklas, kuriuo DPLP būtų nusprendusi naudotis komercinėmis sąlygomis, jeigu valstybė jos nebūtų įpareigojusi vykdyti su viešąja paslauga susijusių įsipareigojimų;
(358)
Belgijos institucijos mano, kad šis tariamas tinklas būtų sudarytas tik iš pašto punktų. Pašto skyrių nebūtų. Tačiau DPLP turėtų labai padidinti pašto punktų skaičių, kad galėtų toliau aptarnauti tokį pat bendrą klientų kiekį;
Dabartinio DPLP mažmeninio tinklo ir tariamo tinklo, kuriuo būtų naudojamasi valstybei nenustačius atitinkamų įpareigojimų, palyginimas
Bendras pašto paslaugų punktų skaičius
Pašto skyriai (a) ir pašto punktai (b)
(a)
Pašto skyrių skaičius
(tiksliniai pašto paslaugų punktai, valdomi pačios DPLP)
(b)
Pašto punktų skaičius
(trečiųjų šalių patalpose esantys paslaugų punktai)
DPLP faktinis mažmeninis tinklas (2009 m. pabaiga)
1 401 =
713 +
688
Tariamas mažmeninis tinklas, kuriuo būtų naudojamasi valstybei netaikant atitinkamų reikalavimų (Belgijos institucijų nuomone)
[…] =
[…] +
(…)
Valstybės nustatytas įpareigojimas išlaikyti mažmeninį tinklą
Ne mažiau negu 1 300
Ne mažiau negu 589
Jokių įpareigojimų
(359)
taigi iš pateiktos lentelės matyti, kad DPLP faktinis mažmeninis tinklas atitinka valstybės reikalavimus: ir bendras pašto paslaugų punktų skaičius, ir pašto skyrių skaičius yra didesni už reikalaujamą skaičių. O tariamas tinklas, kuriuo DPLP naudotųsi, jeigu jai būtų leista mažmeninį tinklą rinktis remiantis grynai komerciniais sumetimais, būtų visiškai kitoks: bendras pašto punktų skaičius padidėtų, tačiau neliktų DPLP valdomų pašto skyrių;
(360)
tikroji padėtis taikant su tinklu susijusį reikalavimą: reikėtų patikslinti, kad valstybės įmonei DPLP taikomas reikalavimas nėra aiškiai nustatytas;
(361)
pirma, DPLP faktiškai išlaikomas tinklas yra didesnis už valstybės reikalaujamą tinklą. Ir bendras pašto paslaugų punktų skaičius, ir pašto skyrių skaičius yra didesni už mažiausią valstybės reikalaujamą, todėl būtų galima manyti, kad įpareigojimai, kurių DPLP turi laikytis, jai nėra našta - dabartinio dydžio tinklą ji išlaiko savo noru;
(362)
Belgijos institucijos aiškina, kad pašto skyrių yra daugiau, nes įgyvendinama sąlyga išlaikyti 10 km atstumą, reikia užtikrinti patikimumą sprendžiant problemas, susijusias su netikėtu pašto punktų uždarymu, ir Belgijos institucijos mažiausią reikalaujamą pašto skyrių skaičių kitoje valdymo sutartyje ketina padidinti iki 650, todėl būtų netikslinga palikti veikti tiek punktų, kiek šiuo metu yra nustatyta, ir pašto skyrius uždaryti, o po kurio laiko vėl atidaryti. Belgijos institucijos pabrėžia, kad būtent dėl šių priežasčių DPLP negalėjo labiau sumažinti pašto skyrių skaičiaus siekdama užtikrinti, kad jis atitiktų mažiausią reikalaujamą skaičių - 589. Jų teigimu, nors pašto paslaugų punktų yra daugiau, dabartinė tinklo struktūra (tinklas apima 713 pašto skyrių) iš tikrųjų tokia yra dėl valstybės reikalavimų;
(363)
antra, Belgijos institucijų taikomas metodas grindžiamas atgaliniu 2009-1992 m. mažmeninio tinklo sąnaudų skaičiavimu. Vykdant panašų atgalinį skaičiavimą neišvengiamai atsiranda metodinių neaiškumų. Pašto punktų komercinis modelis nebūtinai taikomas nuo 1992 m. Be to, anksčiau didžioji dalis DPLP darbuotojų buvo statutiniai darbuotojai, kurių darbo sąnaudos labai stabilios. Kadangi DPLP darbuotojai nevaldo pašto punktų, statutiniams darbuotojams, kurie nebebūdavo paskiriami į pašto skyrius, DPLP toliau mokėdavo darbo užmokesčius. Todėl mažai tikėtina, kad tyrimo laikotarpio pradžioje uždarius pašto skyrius darbo sąnaudos būtų galėjusios tiesiogiai sumažėti. Tačiau šiek tiek lėšų taip galėjo būti sutaupyta 2009 m., nes tuomet didesnę darbuotojų dalį sudarė sutartininkai. Atsižvelgiant į tai, kad pamažu paliekami dirbti darbuotojai, kuriems taikomas lankstesnis statutas, ir nuolat tobulinama analitinės apskaitos sistema, su vėlesniais finansiniais metais susiję apskaitos duomenys gali būti laikomi neiškraipytais. Tačiau kadangi bpost vis dar dirba daugiau negu 20 000 tarnautojų, kurių negalima nei įdarbinti pašto punktuose, nei atleisti iš darbo, galimybė pakeisti visus pašto skyrius pašto punktais šiuo metu tebėra teorinė ir netikroviška;
(364)
tačiau Belgijos institucijos pabrėžia, kad anksčiau galimos išeitinių kompensacijų sąnaudos buvo kompensuojamos lėšomis, gautomis sutaupius veiklos sąnaudų ir pardavus nenaudingais tapusius pastatus. Dėl 1992-2002 m. duomenų patikimumo Belgijos institucijos tvirtina, kad iš tikrųjų veikiausiai buvo nustatyta per maža mažmeninio tinklo sąnaudų suma, nes tam tikri duomenys, kuriuos buvo galima laikyti tinklo sąnaudomis, priskirti kitiems sąnaudų centrams. Todėl atgalinio skaičiavimo metodo trūkumai ištaisyti taikant kitas atsargias prielaidas, kurias Belgijos institucijos nustatė siekdamos apskaičiuoti ankstesnių finansinių metų sąnaudas;
(365)
konkretus įpareigojimas vykdyti veiklą tam tikroje teritorijoje: net pripažįstant, kad su tinklu susijęs reikalavimas yra taikomas, Belgijos institucijų teiginys, kad vykdant šį reikalavimą įgyvendinamas atskiras uždavinys vykdyti veiklą tam tikroje teritorijoje, atrodo nepagrįstas. Iš tikrųjų valdymo sutartyse nėra konkrečių nuostatų, kuriomis nustatomas faktinis atskiras įpareigojimas vykdyti veiklą tam tikroje teritorijoje, neįeinantis į reikalavimus, susijusius su universaliųjų paslaugų įsipareigojimais ir kitais su viešąja paslauga susijusiais įsipareigojimais. Priešingai - DPLP ir Belgijos valstybės sudarytose valdymo sutartyse nurodoma, kad vienintelis su tinklu susijusio reikalavimo tikslas yra užtikrinti universaliųjų paslaugų ir kitų VESP (dienraščių bei žurnalų platinimas, pašto sąskaitos ir perlaidos ir pan.) teikimą, o šiam tikslui būtinos tinklo sąnaudos a priori jau įtrauktos į šių įvairių paslaugų apskaitą (119). Be to, valdymo sutartyse nenustatytas joks mechanizmas, kuriuo siekiama kompensuoti su įpareigojimu vykdyti veiklą tam tikroje teritorijoje susijusias sąnaudas. Komisija atkreipia dėmesį, kad įpareigojimas iš anksto nustatyti kompensacijos apskaičiavimo kriterijus buvo įvestas 2005 m. Bendrosiose nuostatose dėl VESP ir kad DPLP patirtų VESP sąnaudų kompensacijos permoka nustatyta po 2005 m. (žr. (386) konstatuojamąją dalį);
(366)
pažymėtina, kad pagal Direktyvos 97/67/EB 3 straipsnį valstybės narės rinkoje įsitvirtinusius pašto veiklos vykdytojus privalo įpareigoti teikti tinkamos kokybės (visų pirma teritorijos apimties požiūriu) universaliąsias paslaugas. Tačiau teritorijos apimties aspektas, kuris aktualus šioje su Belgija susijusioje byloje, yra tik vienas iš daugelio universaliųjų paslaugų įsipareigojimų aspektų. Valdymo sutartyse, kuriomis DPLP pavedama vykdyti universaliosios paslaugos uždavinį, Komisija nenustatė jokios nuorodos į papildomą uždavinį, pagal kurį rinkoje įsitvirtinęs pašto veiklos vykdytojas privalo išlaikyti didesnį ir daugiau skyrių apimantį tinklą, negu reikia teritorijoje pagal su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus ir kitas susijusias viešąsias paslaugas, atsižvelgiant į sanglaudą ar teritorijų vystymąsi. Visiškai nekyla abejonių, kad naudojant kiekvieną pašto skyrių, kuriame DPLP vykdo veiklą siekdama teikti universaliąsias paslaugas, padedama užtikrinti teritorinę sanglaudą (120), tačiau teisiniu požiūriu įpareigojimas išlaikyti šiuos pašto skyrius yra susijęs su tuo, kad būtina teikti tinkamos kokybės universaliąsias pašto paslaugas ir kitas susijusias paslaugas. Pagal taikomą teismų praktiką siekiant kelti papildomo uždavinio vykdyti veiklą tam tikroje teritorijoje klausimą, DPLP turėtų būti pavestas atskiras ir aiškiai nustatytas uždavinys išlaikyti papildomus pašto tinklo, kurio dydis nustatytas universaliosioms paslaugoms, skyrius. Šiame pavedime turėtų būti patikslinti įpareigojimai, su jais susijusios sąnaudos, taip pat papildomo uždavinio vykdyti veiklą tam tikroje teritorijoje grynųjų sąnaudų finansavimo sistema;
(367)
Komisija DPLP ir valstybės sudarytose valdymo sutartyse nenustatė jokios tokios nuostatos. Belgijos institucijos ir DPLP iš tikrųjų bando a posteriori dirbtinai pagrįsti, jog yra nustatytas atskiras uždavinys vykdyti veiklą tam tikroje teritorijoje, pabrėždamos, kad valdymo sutartyse nustatyta teritorijos apimtis pasirinkta dėl dviejų priežasčių: ir dėl universaliosios paslaugos uždavinio, ir dėl tariamo uždavinio vykdyti veiklą tam tikroje teritorijoje, kuris yra platesnis už universaliųjų paslaugų įsipareigojimą. Tačiau atitinkamose sutartyse nėra jokios nuostatos, kurioje nurodomas tariamas atskiras uždavinys vykdyti veiklą tam tikroje teritorijoje, pagal kurį DPLP privalo išlaikyti didesnį tinklą negu numatytasis universaliosioms paslaugoms teikti;
(368)
pažymėtina, jog tai, kad Belgijos institucijų ir DPLP teiginiai yra dirbtini, taip pat matyti iš jų pačių argumentų. Siekdamos sumažinti galimos kompensacijos permokos dydį Belgijos institucijos nori, kad Komisija sąnaudomis, patirtomis dėl papildomo uždavinio vykdyti veiklą tam tikroje teritorijoje, kuris yra platesnis negu universaliųjų paslaugų įsipareigojimas, laikytų teisėtai veikiančio pašto skyriaus faktinių sąnaudų ir tariamo pašto punkto, kuriuo būtų pakeistas pašto skyrius, sąnaudų skirtumą. Šis argumentas pateiktas nesiremiant tariamu didesniu tinklu, kurį DPLP išlaikytų norėdama įgyvendinti teritorinius tikslus. Pateikiant jį tik nurodomos papildomos sąnaudos, patirtos teikiant universaliąsias paslaugas, kurioms pagal valdymo sutartis neteikiama jokia pagalba. Tai, kad teritorinis tikslas nekeliamas, patvirtinama faktu, jog Belgijos institucijos turėtų labai padidinti pašto punktų skaičių norėdamos teikti universaliąsias paslaugas, nes jų neįmanoma teikti naudojantis tokiu pat skaičiumi pašto punktų;
(369)
tačiau galima pažymėti, kad, nors Belgijos institucijų teiginys dėl faktinio atskiro įpareigojimo vykdyti veiklą tam tikroje teritorijoje atrodo nepriimtinas, Belgijos valstybės nustatytas su tinklu susijęs reikalavimas, pagal kurį turi būti išlaikytas universaliąsias paslaugas ir kitas viešąsias paslaugas leidžiantis teikti tinklas, nėra susijęs tik su šiomis paslaugomis; dėl šio reikalavimo taip pat patiriamos papildomos sąnaudos, susijusios su komercinėmis paslaugomis;
(370)
atsižvelgiant į apskaitą pagal veiklos sritis ir į Teisingumo Teismo sprendimą Chronopost, visų veiklos sričių, kurias vykdant naudojamasi mažmeniniu tinklu, sąnaudos įskaičiuojamos į bendras tinklo sąnaudas, kaip paaiškinta (354) konstatuojamojoje dalyje. Todėl visų produktų, taip pat ir komercinių, sąnaudos įeina į tinklo sąnaudas. Dėl valstybės nustatyto įpareigojimo išlaikyti pašto skyrius patirtos sąnaudos daro poveikį komerciniams produktams, dėl kurių, regis, nuolat patiriama nuostolių, nors jie parduodami rinkos kaina. DPLP komercines paslaugas tinklu teikia dėl to, kad jų lėšomis finansuojama dalis fiksuoto dydžio tinklo sąnaudų ir taip netiesiogiai padedama teikti universaliąsias paslaugas;
(371)
vertinant DPLP kompensacijos permoką ekonominiu požiūriu būtų pagrįsta atsižvelgti į nustatytus su komerciniais produktais susijusius nuostolius, patirtus dėl universaliųjų paslaugų įsipareigojimų ir kitų viešųjų paslaugų. Nors DPLP ekonomiškai suinteresuota naudotis mažmeniniu tinklu, kad parduotų komercinius produktus, atsižvelgiant į analitinę apskaitą dalis tinklo sąnaudų, kurios kitu atveju būtų priskiriamos viešosioms paslaugoms, dėl to yra priskiriamos komerciniams produktams, todėl šie atrodo nuostolingi;
(372)
taigi šiuo atveju kompensacijos permokos apskaičiavimą galima apibendrinti taip:
-
grynosios VESP sąnaudos (sąnaudos - pajamos)
-
leidžiamas pagrįstas pelnas, susijęs su VESP
+
metinės kompensacijos už VESP
+
papildomas pelno perviršis, gautas iš rezervuotojo universaliųjų paslaugų sektoriaus (finansavus universaliąsias paslaugas, taip pat papildomas tinklo sąnaudas, patirtas teikiant komercines paslaugas)
=
kompensacijos permoka
(373)
1997 m. atliktos kapitalo injekcijos suderinamumas toliau turi būti vertinamas atliekant metinių kompensacijų už VESP suderinamumo vertinimą, nes buvo vykdomas ne atskiras kapitalo atkūrimas, o sumokėta kompensacija, suteikta už 1992-1996 m. viešosios paslaugos uždavinius;
(374)
kadangi 2003 m. atlikta kapitalo injekcija nėra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, pagalbos suderinamumo klausimas nekeliamas;
(375)
kadangi 2006 m. atlikta kapitalo injekcija nėra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, pagalbos suderinamumo klausimas nekeliamas;
(376)
pažymėtina, kad valstybės garantija valdymo sutartyje neminima kaip kompensacija už su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus, todėl jos suderinamumas negali būti vertinamas pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį. Kadangi Belgijos institucijos nenurodė jokio kito pagrindo, kuriuo reikia remtis siekiant nustatyti šios garantijos suderinamumą, ir Komisija jokio pagrindo nerado, priemonė yra su vidaus rinka nesuderinama veiklos pagalba, todėl turi būti susigrąžinta;
(377)
kaip jau nurodyta, atleidus nuo pelno mokesčio DPLP negavo jokios naudos, todėl šis atleidimas nėra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį;
(378)
atleidimas nuo nekilnojamojo turto mokesčio ir vietinių mokesčių yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, tačiau turi būti laikomas esama pagalba, nes nuo šių mokesčių buvo atleista iki Sutarties įsigaliojimo. Be to, reikėtų pažymėti, kad šios mokestinės priemonės valdymo sutartyse nenurodytos kaip kompensacija už su viešąja paslauga susijusius įsipareigojimus;
(379)
todėl atleidimas nuo mokesčių neturi įtakos kompensacijos permokos apskaičiavimui, kuris grindžiamas DPLP faktiškai patirtomis sąnaudomis (į jas jau įeina šio atleidimo nuo mokesčių poveikis);
(380)
taigi atleidimas nuo mokesčių bus nagrinėjamas vykdant su esama pagalba susijusią atskirą procedūrą pagal 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB Sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (121), 17, 18 ir 19 straipsnius;
6.3.3.3. Kompensacijos permokos sumos apskaičiavimas
(381)
kompensacijos permokos suma gali būti apskaičiuojama remiantis 6.3.3.2 poskirsnyje pateiktu vertinimu. Pagal valdymo sutartyse Belgijos institucijų nustatytą viešosios paslaugos finansavimo mechanizmą kompensacijos permoka atskirai apskaičiuojama pagal kiekvieną pavedimo laikotarpį;
Pirmoji valdymo sutartis: 1992-1996 m.
(tūkstančiais EUR)
-
Viešosios paslaugos grynosios sąnaudos
:
-
[…]
-
patirtos tinklo sąnaudos
:
-
[…]
-
leidžiamas pagrįstas pelnas
:
-
[…]
(4,8 % veiklos marža)
+
valstybės sumokėtos kompensacijos
:
+
[…]
+
kapitalo injekcija (1997 m.)
:
+
62 000
(atidėta kompensacija už VESP)
+
nekilnojamojo turto perdavimas
:
+
112 209
=
kompensacijos permoka
=
[…]
Antroji valdymo sutartis: 1997-2002 m.
Papildomo pelno perviršio, gauto iš rezervuotojo universaliųjų paslaugų sektoriaus (pagal rezervuotųjų universaliųjų paslaugų įsipareigojimus - RUPĮ), apskaičiavimas
(tūkstančiais EUR)
+
Su RUPĮ susijęs pelno perviršis
:
+
[…]
(Su RUPĮ susijęs pelnas, viršijantis 4,8 % veiklos maržą)
Tinklo sąnaudos, patirtos dėl UPĮ
:
[…]
Grynosios sąnaudos, patirtos dėl nerezervuotųjų UPĮ
:
[…]
(nuostolingi nerezervuotųjų UPĮ)
Pagrįstas pelnas, susijęs su nerezervuotųjų UPĮ
:
[…]
(4,8 % veiklos marža)
=
Universaliųjų paslaugų sąnaudos, finansuotinos rezervuotojo sektoriaus lėšomis
=
[…]
Papildomas pelno perviršis, kuris gautas iš rezervuotojo sektoriaus ir kurio lėšomis sumažinamos grynosios VESP sąnaudos
=
[…]
Kompensacijos permokos apskaičiavimas
(tūkstančiais EUR)
-
Viešosios paslaugos grynosios sąnaudos
:
-
[…]
-
leidžiamas pagrįstas pelnas
:
-
[…]
(4,8 % veiklos marža)
+
valstybės sumokėtos kompensacijos
:
+
1 286 461
+
su RUPĮ susijęs papildomas pelno perviršis
+
[…]
=
Kompensacijos permoka
=
[…]
Trečioji valdymo sutartis: 2003-2005 m.
Papildomo pelno perviršio, gauto iš rezervuotojo universaliųjų paslaugų sektoriaus (pagal rezervuotųjų universaliųjų paslaugų įsipareigojimus - RUPĮ), apskaičiavimas
(tūkstančiais EUR)
+
Su RUPĮ susijęs pelno perviršis
:
+
[…]
(Su RUPĮ susijęs pelnas, viršijantis 4,8 % veiklos maržą)
Tinklo sąnaudos, patirtos dėl UPĮ
:
[…]
Grynosios sąnaudos, patirtos dėl nerezervuotųjų UPĮ
:
-
[…]
(pelningi nerezervuotųjų UPĮ)
Pagrįstas pelnas, susijęs su UPĮ
:
[…]
(4,8 % veiklos marža)
=
dėl UPĮ patirtos sąnaudos, finansuotinos rezervuotojo sektoriaus lėšomis
=
[…]
(finansuotinų nuostolių nėra)
Papildomas pelno perviršis, kuris gautas iš rezervuotojo sektoriaus ir kurio lėšomis sumažinamos grynosios VESP sąnaudos
=
[…]
Kompensacijos permokos apskaičiavimas
(tūkstančiais EUR)
-
Viešosios paslaugos grynosios sąnaudos
:
-
[…]
-
leidžiamas pagrįstas pelnas
:
-
[…]
(4,8 % veiklos marža)
+
valstybės sumokėtos kompensacijos
:
+
677 985
+
su RUPĮ susijęs papildomas pelno perviršis
:
+
[…]
=
Kompensacijos permoka
=
- […]
Ketvirtoji valdymo sutartis: 2006-2010 m.
Papildomo pelno perviršio, gauto iš rezervuotojo universaliųjų paslaugų sektoriaus (pagal rezervuotųjų universaliųjų paslaugų įsipareigojimus - RUPĮ), apskaičiavimas
(tūkstančiais EUR)
+
Su RUPĮ susijęs pelno perviršis
:
+
[…]
(Su RUPĮ susijęs pelnas, viršijantis 7,4 % veiklos maržą)
Tinklo sąnaudos, patirtos dėl UPĮ
:
[…]
Grynosios sąnaudos, patirtos dėl nerezervuotųjų UPĮ
:
[…]
(pelningi nerezervuotųjų UPĮ)
Pagrįstas pelnas, susijęs su rezervuotųjų UPĮ
:
[…]
(7,4 % veiklos marža)
=
dėl UPĮ patirtos sąnaudos, finansuotinos rezervuotojo sektoriaus lėšomis
=
[…]
(finansuotinų nuostolių nėra)
Papildomas pelno perviršis, kuris gautas iš rezervuotojo sektoriaus ir kurio lėšomis sumažinamos grynosios VESP sąnaudos
=
[…]
Kompensacijos permokos apskaičiavimas
(tūkstančiais EUR)
-
Viešosios paslaugos grynosios sąnaudos
:
-
[…]
-
leidžiamas pagrįstas pelnas
:
-
[…]
(7,4 % veiklos marža)
+
valstybės sumokėtos kompensacijos
:
+
1 568 787
+
su RUPĮ susijęs papildomas pelno perviršis
:
+
[…]
=
Kompensacijos permoka
=
[…]
Kitos priemonės
Valstybės garantija
(tūkstančiais EUR)
2004 m. valstybės suteikta garantija:
1 500
=
1 500
(382)
kaip susitarta su Belgijos institucijomis (122), siekiant nustatyti laiko intervalą, į kurį turi būti atsižvelgiama apskaičiuojant bendrą kompensacijos permoką, objektyviausias ir proporcingiausias metodas šiuo atveju yra pagal sutartis taikomas metodas. Komisija nepastebi jokio prieštaravimo, dėl kurio nebūtų galima priimti Belgijos institucijų prašymo. Iš tikrųjų taikant šį metodą šalims suteikiama galimybė parengti geresnes prognozes ir užtikrinamas didesnis teisinis tikrumas, todėl sumažėja kompensacijos permokos rizika. Taigi kiekvienas laikotarpis nagrinėjamas atskirai ir jokia per maža kompensacija ar kompensacijos permoka iš vieno laikotarpio neperkeliama į kitą;
(383)
tačiau Belgijos institucijos pažymi, kad prieš įsigaliojant 2005 m. Bendrosioms nuostatoms dėl VESP Komisija nuolat taikė bendrą per mažos kompensacijos ir (arba) kompensacijos permokos apskaičiavimo metodą. Šiuo pagrindu Belgijos institucijos pateikė konkretų prašymą metus iki 2005 m. suskirstyti į grupes (123), kad būtų bendrai apskaičiuota per maža kompensacija ir (arba) kompensacijos permoka;
(384)
Komisija pažymi, kad visus metus suskirsčius į grupes tai neturėtų jokio poveikio susigrąžintinos kompensacijos permokos sumai, nes pagal tris valdymo sutartis, taikytas iki 2005 m., nustatyta per maža kompensacija;
(385)
be to, Komisija pažymi, kad priėmus 2005 m. Bendrąsias nuostatas dėl VESP „kompensacijos apskaičiavimo, kontrolės ir peržiūros kriterijai“ turi būti iš anksto nustatomi pavedimo akte arba aktuose (124). Kadangi ketvirtojoje valdymo sutartyje nenumatyta jokia ne sutarties galiojimo laikotarpiu (2006-2010 m.) patirtų sąnaudų (kad ir kokios jos būtų) kompensacija, per maža kompensacija, nustatyta laikotarpiais, kuriems netaikoma minėta sutartis, negali būti kompensuota galima įmonei DPLP išmokėta kompensacijos permoka;
(386)
Komisija daro išvadą, kad DPLP už viešosios paslaugos uždavinio vykdymą, visų pirma ketvirtosios valdymo sutarties taikymo laikotarpiu, gavo kompensacijos permoką, kurios suma - 415 mln. EUR. Kadangi kompensacijos permoka yra nesuderinama pagalba, ji turi būti susigrąžinta;
7. IŠVADA
(387)
įsipareigojimų mokėti pensijas perėmimas, valstybės pervestos metinės lėšos, nekilnojamojo turto perdavimas, 1997 m. atlikta kapitalo injekcija, atleidimas nuo mokesčių ir valstybės garantija yra pagalbos priemonės pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, nes dėl jų DPLP nepatyrė sąnaudų, kurias privačiosios įmonės paprastai turi patirti;
(388)
2003 ir 2006 m. atliktos kapitalo injekcijos nėra pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, nes valstybė veikė pagal rinkos ekonomikos investuotojo principą;
(389)
Komisija pažymi, kad Belgija priemones įgyvendino neteisėtai, pažeisdama SESV 108 straipsnio 2 dalį (išskyrus 2003 m. atliktą kapitalo injekciją, apie kurią tinkamai pranešta Komisijai prieš ją atliekant, ir atleidimą nuo mokesčių, kuris yra esama pagalba);
(390)
dėl įsipareigojimų mokėti pensijas perėmimo DPLP padėtis socialinio draudimo įmokų mokėjimo srityje netapo geresnė negu jos konkurentų. Todėl priemonė gali būti paskelbta suderinama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą;
(391)
pagal ketvirtąją valdymo sutartį suteiktos metinės kompensacijos yra nesuderinama pagalba pagal SESV 106 straipsnio 2 dalį, nes DPLP buvo suteikta kompensacijos permoka;
(392)
valstybės suteikta garantija yra nesuderinama pagalba;
(393)
atleidimas nuo nekilnojamojo turto mokesčio ir vietinių mokesčių yra esama pagalba ir bus nagrinėjamas atskirai, vykdant su esama pagalba susijusią procedūrą pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 17, 18 ir 19 straipsnius;
(394)
pagal Bendrųjų nuostatų dėl VESP 5 dalį šiuo sprendimu nepažeidžiamos galiojančios Sąjungos nuostatos, susijusios su viešuoju pirkimu ir konkurencija,
PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Valstybės pagalba, kurią Belgija įmonei De Post-La Poste (DPLP, šiuo metu - bpost) suteikė perėmusi įsipareigojimus mokėti pensijas, yra suderinama su vidaus rinka pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 3 dalies c punktą.
2 straipsnis
Valstybės pagalba, kurią Belgija, pažeisdama Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalį, įmonei De Post-La Poste (DPLP, šiuo metu - bpost) neteisėtai suteikė kaip viešosios paslaugos sąnaudų kompensaciją, yra nesuderinama su vidaus rinka.
3 straipsnis
Kapitalo injekcijos, kurias Belgija įmonei De Post-La Poste (DPLP, šiuo metu - bpost) suteikė 2003 ir 2006 m., nėra pagalba pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalį.
4 straipsnis
Valstybės pagalba, kurią Belgija, pažeisdama Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 3 dalį, įmonei De Post-La Poste (DPLP, šiuo metu - bpost) neteisėtai suteikė kaip valstybės garantiją, yra nesuderinama su vidaus rinka.
5 straipsnis
1. Belgija susigrąžina nesuderinamą pagalbą, suteiktą įgyvendinant 2 ir 4 straipsniuose nurodytas priemones.
2. Susigrąžintinos sumos mokamos su palūkanomis, skaičiuojamomis nuo dienos, kurią šios sumos perduotos naudos gavėjui, iki faktinio jų susigrąžinimo dienos.
3. Palūkanos skaičiuojamos nuo pagrindinės sumos ir susikaupusių palūkanų pagal Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004 (125) V skyrių ir Reglamentą (EB) Nr. 271/2008, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (EB) Nr. 794/2004.
4. Nuo šio sprendimo priėmimo dienos Belgija panaikina visus sustabdytus pagalbos, suteiktos įgyvendinant 2 ir 4 straipsniuose nurodytas priemones, mokėjimus.
6 straipsnis
1. Pagalba, suteikta įgyvendinant 2 ir 4 straipsniuose nurodytas priemones, susigrąžinama nedelsiant ir veiksmingai.
2. Belgija užtikrina, kad šis sprendimas būtų įgyvendintas per keturis mėnesius nuo pranešimo apie jį dienos.
7 straipsnis
1. Per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą Belgija Komisijai pateikia šią informaciją:
a)
bendrą sumą (pagrindinę sumą ir palūkanas), kuri turi būti susigrąžinta iš naudos gavėjo;
b)
išsamų šiam sprendimui įgyvendinti numatytų priemonių, kurių jau imtasi, aprašymą; ir
c)
dokumentus, kuriais įrodoma, kad naudos gavėjui oficialiai pranešta apie pagalbos grąžinimą.
2. Belgija praneša Komisijai apie nacionalinių priemonių, kurių imtasi šiam sprendimui įgyvendinti, taikymo eigą, kol bus visiškai susigrąžinta pagalba, suteikta įgyvendinant 2 ir 4 straipsniuose nurodytas priemones. Komisijos prašymu ji nedelsdama pateikia visą informaciją apie numatytas priemones, kurių jau imtasi šiam sprendimui įgyvendinti. Ji taip pat pateikia išsamią informaciją apie pagalbos sumas ir palūkanas, kurios iš naudos gavėjo jau susigrąžintos.
8 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Belgijos Karalystei.
Priimta Briuselyje 2012 m. sausio 25 d.