РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2015/171 НА КОМИСИЯТА
от 4 февруари 2015 година
относно някои аспекти на процедурата за лицензиране на железопътни предприятия
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2012/34/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 21 ноември 2012 г. за създаване на единно европейско железопътно пространство (1), и по-специално член 17, параграф 5 от нея,
като има предвид, че:
(1)
В Препоръката на Комисията от 7 април 2004 г. относно използването на общ европейски формат за лицензионните документи, издавани в съответствие с Директива 95/18/ЕО относно лицензирането на железопътните предприятия (2) бе препоръчано да се използва стандартен формат за лицензионните документи, издавани от националните лицензиращи органи.
(2)
В съответствие с член 23 от Директива 2012/34/ЕС издаваните от националните лицензиращи органи лицензи са валидни за цялата територия на ЕС. Националните лицензиращи органи следва да информират Европейската железопътна агенция за издадените лицензи, лицензите със спряно действие, отнетите или изменените лицензи, а Европейската железопътна агенция следва съответно да уведомява останалите държави членки. Използването на общ образец за лиценза би улеснило работата на националните лицензиращи органи и на Европейската железопътна агенция и би осигурило по-лесен достъп до информация за лицензите, по-специално на лицензиращите органи на други държави членки и на управителите на инфраструктура.
(3)
Цялата необходима информация, удостоверяваща че дадено железопътно предприятие е редовно лицензирано за определен вид железопътни транспортни услуги, може да бъде събрана в стандартизиран документ. Стандартният образец за лицензионен документ би улеснил публикуването на цялата съответна информация относно лицензите на уебсайта на Европейската железопътна агенция. В бъдеще би могло стандартният формат да бъде изменян в зависимост от опита при неговото използване и от възникването на потребности за допълнителна информация относно лицензите.
(4)
Възможно е условията, при които могат да бъдат изпълнени изискванията по член 22 от Директива 2012/34/ЕС във връзка с покритието на гражданската отговорност, да се различават в различните държави членки, в зависимост от националното законодателство. Данните, че железопътното предприятие е в съответствие с тези национални изисквания, следва да бъдат представени в приложение към лицензионния документ. За тази цел следва да се използва стандартният образец за това приложение. В случай че железопътното предприятие желае да изпълнява своите дейности в две или повече държави членки, покритието на гражданската отговорност във всяка от тези държави членки следва да бъде посочено в допълнително приложение, издадено от лицензиращия орган в съответната допълнителна държава членка, където железопътното предприятие желае да оперира.
(5)
Лицензиращите органи биха могли да намаляват своите административни разходи, размера на лицензионните такси и времето за вземане на решение по заявленията за лиценз, ако бързо обменят необходимите данни с други органи и други публични или частни институции.
(6)
Поради малката степен на промени в пазара в някои държави членки не се вземат лицензионни решения в течение на една или повече последователни години. В същото време високите такси биха могли да представляват препятствие за навлизането на железопътни предприятия на пазара.
(7)
Кандидатстващите за нов лиценз железопътни предприятия следва да са поставени при не по-малко благоприятни условия в сравнение със железопътните предприятия, които вече оперират на пазара.
(8)
Следва да бъдат намалени излишните административни натоварвания, налагани върху лицензиращите органи и предприятията, като стриктно се ограничат изискванията във връзка с условията, определени в Директива 2012/34/ЕС.
(9)
Лицензиращите органи не са длъжни да изискват лицензионна такса от железопътните предприятия. При все това, държавите членки могат да решат да налагат такава такса за дейностите, извършвани от лицензиращите органи при проучването на заявленията. В такъв случай лицензионната такса следва да бъде недискриминационна, да се събира реално от всички кандидатстващи за лиценз предприятия и да се базира на действителното работно натоварване на лицензиращия орган. Ако лицензионната такса надхвърля 5 000 EUR, лицензиращият орган следва да посочи в известието за плащане на таксата броя на изразходваните човекочасове и на направените разходи.
(10)
В опит да бъдат създадени равноправни условия за железопътните предприятия с Директива 2012/34/ЕС бяха отменени някои разпоредби, които не са съвместими със засилване на пазарните условия, и се изисква железопътните предприятия да бъдат застраховани или да имат адекватни гаранции при пазарни условия. Лицензиращите органи следва да бъдат приканени да проверяват, съвместно с други органи на държавите членки, прилагането на така ревизираните условия.
(11)
Предоставянето на лиценз на железопътно предприятие не трябва да зависи от това дали предприятието притежава сертификат за безопасност по член 10 от Директива 2004/49/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (3).
(12)
Новите железопътни предприятия имат критично важно значение за конкуренцията, но те биха могли да имат практически трудности при представянето на документация за тяхната финансова стабилност, даваща възможност за реалистични допускания за период от 12 месеца напред, в съответствие с член 20, параграфи 1 и 2 от Директива 2012/34/ЕС. Докато по отношение на някои по-малки въздушни превозвачи законодателите на ЕС са предвидили възможност за опростено доказване съгласно член 5, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1008/2008 на Европейския парламент и на Съвета (4), по отношение на кандидатстващите за лиценз железопътни предприятия при процедурата за издаване на лиценз тези практически трудности могат да бъдат взети предвид чрез облекчаване на процедурата за доказване на финансова стабилност.
(13)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета, създаден съгласно член 62, параграф 1 от Директива 2012/34/ЕС,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Предмет
В настоящия регламент са формулирани подробни указания за използването на общ образец за лицензионния документ. Освен това, в регламента са определени и някои аспекти на процедурата за предоставяне на лиценз.
Член 2
Определения
За целите по настоящия регламент „лицензионен документ“ означава попълненият и надлежно подписан общ образец, определен в приложение I и приложение II към настоящия регламент, който се подава в Европейската железопътна агенция.
Член 3
Употребата на общия образец за лицензионен документ
1. При издаването на лицензи съгласно глава III от Директива 2012/34/ЕС трябва да бъде използван стандартният формат, определен в приложение I и приложение II към настоящия регламент.
В случай на издаване на нов лиценз лицензиращият орган определя ЕО нотификационен номер на лиценза в съответствие с хармонизираната система за номериране, наречена Европейски идентификационен номер (EIN), както е зададена в допълнение 2 към Решение 2007/756/ЕО на Комисията (5).
Всеки път когато се издава лиценз или се изменя лиценз по начин, засягащ лицензионния документ, или се спира действието на лиценз, или той се отнема, или се заменя с временен лиценз, лицензиращият орган издава лицензионен документ въз основа на горепосочения формат.
2. Лицензиращите органи съответно уведомяват Европейската железопътна агенция в съответствие с член 24, параграф 8 от Директива 2012/34/ЕС, като предоставят копие на лицензионния документ в съответствие с договорения между тях комуникационен протокол.
3. Информацията относно финансовото покритие на гражданската отговорност по член 22 от Директива 2012/34/ЕС се посочва в приложението към лицензионния документ, като се използва стандартният формат, определен в приложение II към настоящия регламент. Приложението към лицензионния документ се прилага от издаващия лиценза орган. Номерът на това приложение трябва да е номер едно (1).
4. Чрез информацията, дадена в приложенията за отговорността, определена в приложение II към настоящия регламент, лицензиращият орган в дадена държава членка или даден управител на инфраструктура може да провери дали покритието на гражданската отговорност, направено от съответното железопътно предприятие и одобрено от други лицензиращи органи, е достатъчно в тази държава членка. Ако лицензиращият орган прецени, че размерът на покритието е недостатъчен, той може да поиска от железопътното предприятие да осигури допълнително покритие. Железопътното предприятие е длъжно да предостави на лицензиращия орган изискваната информация за неговото покритие.
5. След като лицензиращият орган бъде удовлетворен по отношение на покритието, той съответно информира Европейската железопътна агенция като актуализира съществуващо приложение, изпратено от лицензиращ орган на същата държава членка, или като добави следващо приложение към лиценза, като за тази цел използва стандартния формат съгласно приложение II към настоящия регламент и означи съответното приложение със следващия пореден номер (2, 3, 4 и т.н.).
6. Във всяко приложение, отнасящо се за отговорността, се посочват сумата, обхватът - например географският обхват или видът на услугите, началната дата и, ако е приложимо, крайната дата на покритието. Във всяко приложение се посочва нотификационният номер на лиценза, за да има ясна връзка с лицензираното железопътно предприятие. Ако бъде информиран за промяна в покритието за гражданската отговорност, лицензиращият орган издава актуализирано приложение и го изпраща на Европейската железопътна агенция.
Член 4
Лицензионни такси
Държавите членки могат да изискват лицензионна такса за прегледа на всяко заявление. Лицензионните такси трябва да се начисляват по недискриминиращ начин.
Член 5
Някои аспекти във връзка с изискванията за покритие на гражданската отговорност и адекватни гаранции
1. Лицензиращият орган публикува минимално изискваните равнища на покритието, включително в случай че размерът на този вид покритие е определен в националното законодателство.
2. Лицензиращият орган не може да изисква влизане на покритието в сила преди железопътното предприятие да започне своите влакови операции.
3. Най-късно до 25 август 2015 г. издалият лиценза лицензиращ орган трябва да изиска от всички лицензирани железопътни предприятия данни за равнището и обхвата на тяхното съществуващо покритие за отговорността в случай на произшествия освен ако те не са сключили застраховка или лицензиращият орган вече има тази информация. Също така лицензиращият орган може да изисква от железопътните предприятия съответни данни, в случай че се съмнява дали тяхното покритие съответства на изискванията по член 22 от Директива 2012/34/ЕС.
4. Ако предприятието вместо да докаже, че е адекватно застраховано, изясни че разполага с адекватни гаранции в ролята на покритие, лицензиращият орган трябва, ако е уместно след консултация с регулаторния орган, да проучи дали условията, при които предприятието е получило такива гаранции, съответстват на пазарните условия, които биха били получени от всяко друго предприятие със същото равнище на финансово състояние и рискова експозиция.
5. Ако лицензиращият орган спре действието на лиценз съгласно член 24, параграф 1 от Директива 2012/34/ЕС или предостави временен лиценз съгласно член 24, параграф 3 от цитираната директива, той трябва съответно да информира всички останали компетентни органи, посочени в Регламент (ЕО) № 1370/2007 на Европейския парламент и на Съвета (6), за които знае, че съответното железопътно предприятие е договорило с тях изпълнението на услуги. Ако лицензиращият орган има съмнения по отношение на съответствието на гаранциите за покриване на отговорности с правилата на ЕС относно държавната помощ, той може да изпрати необходимата информация на органите, отговарящи за контрола на прилагането на правилата за държавната помощ.
Член 6
Връзка със сертификатите за безопасност
1. Предоставянето на лиценз не може да зависи от това дали съответното предприятие има сертификат за безопасност по член 10 от Директива 2004/49/ЕО.
2. Ако предприятието притежава сертификат за безопасност, лицензиращият орган не проверява при предоставянето на лиценз изискванията за сертификат за безопасност.
Член 7
Някои аспекти на процедурата за предоставяне на лиценз
1. В срок от един месец след получаването на съответно заявление, лицензиращият орган или информира предприятието, че документацията е пълна, или иска допълнителна информация. При изключителни обстоятелства този срок може да бъде удължен с две седмици, за което предприятието трябва да бъде съответно информирано. В срок от максимум един месец след като бъде получена допълнителната информация, лицензиращият орган информира предприятието дали документацията е пълна.
2. Лицензиращият орган може да изисква наличието само на такива документи, които са посочени в глава III от Директива 2012/34/ЕС, или се изискват съгласно националното законодателство. Също така, лицензиращият орган трябва да публикува списък на всички необходими документи и тяхното съдържание и не може да изисква от предприятията каквито и да са допълнителни документи. Ако списъкът е актуализиран и новият списък е публикуван, предприятията все още могат да се съобразяват с предходния списък по отношение на заявленията, подадени преди актуализацията.
3. По отношение на предприятия с годишни приходи от железопътни транспортни дейности под 5 милиона евро лицензиращият орган би могъл да смята за изпълнено изискването по отношение на способността на предприятието да посрещне своите действителни и потенциални задължения за период от 12 месеца от началото на работата в съответствие с член 20, параграф 1 от Директива 2012/34/ЕС, ако предприятието може да докаже, че неговият нетен капитал е поне 100 000 EUR, или възлиза на сума, съгласувана с регулаторния орган. Лицензиращият орган публикува размера на тази сума.
Член 8
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент се прилага от 16 юни 2015 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 4 февруари 2015 година.
KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING (EU) 2015/171
av den 4 februari 2015
om vissa aspekter av förfarandet för tillståndsgivning för järnvägsföretag
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/34/EU av den 21 november 2012 om inrättande av ett gemensamt europeiskt järnvägsområde (1), särskilt artikel 17.5, och
av följande skäl:
(1)
I kommissionens rekommendation av den 7 april 2004 om ett gemensamt europeiskt format för tillstånd som utfärdas i enlighet med rådets direktiv 95/18/EG om tillstånd för järnvägsföretag (2) rekommenderades användning av standardformat för tillstånd som utfärdas av nationella tillståndsmyndigheter.
(2)
Enligt artikel 23 i direktiv 2012/34/EU är tillstånd som utfärdats av nationella tillståndsmyndigheter giltiga inom unionens hela territorium. Nationella tillståndsmyndigheter bör informera Europeiska järnvägsbyrån om tillstånd som har utfärdats, tillfälligt dragits in, återkallats eller ändrats, och järnvägsbyrån ska underrätta övriga medlemsstater om detta. Ett gemensamt format för tillstånd skulle underlätta arbetet för de nationella tillståndsmyndigheterna och Europeiska järnvägsbyrån och göra det lättare att få tillgång till information om tillstånd för alla berörda parter, särskilt tillståndsmyndigheterna i andra medlemsstater och infrastrukturförvaltare.
(3)
Alla nödvändiga uppgifter som bekräftar att ett visst järnvägsföretag regelbundet får tillstånd för en viss typ av järnvägstransporttjänster kan rymmas i ett standardiserat dokument. Standardformatet för tillståndet skulle underlätta offentliggörande av all relevant information om tillstånd på Europeiska järnvägsbyråns webbplats. Standardformatet kan ändras i framtiden beroende på erfarenheter av användningen och av hur behoven för ytterligare information om tillstånd utvecklas.
(4)
På vilka villkor kraven i artikel 22 i direktiv 2012/34/EU avseende täckande av civilrättsligt ansvar kan uppfyllas kan variera mellan medlemsstaterna beroende på nationell lagstiftning. Bevis för att järnvägsföretaget uppfyller de nationella kraven bör fastställas genom en bilaga till tillståndet. Standardformatet för den bilagan bör användas för detta ändamål. Om järnvägsföretaget önskar bedriva sin verksamhet i två eller flera medlemsstater, bör täckande av civilrättsligt ansvar för var och en av dessa medlemsstater nämnas i en ny bilaga, som bör lämnas in av tillståndsmyndigheten i den ytterligare medlemsstat järnvägsföretaget önskar bedriva verksamhet i.
(5)
Tillståndsmyndigheterna kan minska sina administrativa kostnader, tillståndsavgifterna och tidsfristen för att fatta beslut om en ansökan om tillstånd om de snabbt kan utbyta nödvändiga uppgifter med andra myndigheter och andra offentliga eller privata enheter.
(6)
På grund av låg aktivitet på marknaden, fattas inga tillståndsbeslut i vissa medlemsstater under ett eller flera år i följd. Samtidigt kan höga avgifter vara ett hinder för marknadsinträde för järnvägsföretag.
(7)
Järnvägsföretag som ansöker om ett nytt tillstånd bör inte få sämre tillståndsvillkor än de järnvägsföretag som redan bedriver verksamhet på marknaden.
(8)
Onödiga administrativa bördor för myndigheter och företag bör minskas genom att man strikt begränsar kraven till de villkor som anges i direktiv 2012/34/EU.
(9)
Tillståndsmyndigheterna har ingen skyldighet att kräva tillståndsavgift från ett järnvägsföretag. Medlemsstaterna får dock besluta att införa en sådan avgift för tillståndsmyndighetens prövning av en ansökan. I sådana fall bör tillståndsavgiften vara icke-diskriminerande, tas ut på alla företag som ansöker om tillstånd och grundas på tillståndsmyndighetens faktiska arbetsinsats. Om tillståndsavgiften överstiger 5 000 euro bör tillståndsmyndigheten på betalningsanvisningen för avgiften ange antalet personarbetstimmar som använts och utgifterna.
(10)
I ett försök att skapa lika villkor mellan järnvägsföretag upphävdes genom direktiv 2012/34/EU vissa arrangemang som inte är förenliga med ökade marknadsvillkor, som innebar att järnvägsföretagen måste vara försäkrade eller ha lämpliga garantier som ställts på marknadsmässiga villkor. Tillståndsmyndigheterna bör uppmanas att kontrollera tillämpningen av de ändrade villkoren i samarbete med andra myndigheter i medlemsstaterna.
(11)
Beviljande av tillstånd till ett järnvägsföretag bör inte villkoras av att företaget ska inneha det säkerhetsintyg som avses i artikel 10 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/49/EG (3).
(12)
Nya järnvägsföretag är viktiga för konkurrensen, men det kan vara praktiskt svårt för dem att få fram resultat för sin ekonomiska förmåga som gör det möjligt för dem att fastställa realistiska antaganden för kommande tolvmånadersperioder enligt artikel 20.1 och 20.2 i direktiv 2012/34/EU. Samtidigt som EU:s lagstiftare har skapat möjligheten till förenklade bevis för vissa mindre lufttrafikföretag enligt artikel 5.3 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1008/2008 (4), kan det i förfarandet för att erhålla tillstånd beaktas dessa praktiska svårigheter genom att man förenklar förfarandet för att visa ekonomisk förmåga för järnvägsföretag som ansöker om tillstånd.
(13)
De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är förenliga med yttrandet från den kommitté som inrättats i enlighet med artikel 62.1 i direktiv 2012/34/EU.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Syfte
I denna förordning anges detaljerna för användningen av ett gemensam format för tillstånd. Dessutom föreskrivs vissa aspekter av förfarandet för utfärdande av tillstånd.
Artikel 2
Definitioner
Vid tillämpningen av denna förordning avses med ”tillstånd” det ifyllda och undertecknade gemensamma formatet som anges i bilaga I och II till denna förordning och som ska överlämnas till Europeiska järnvägsbyrån.
Artikel 3
Användning av gemensamt format för tillståndet
1. Tillstånd som utfärdats i enlighet med kapitel III i direktiv 2012/34/EU ska utformas enligt standardformatet i bilaga I och II till denna förordning.
Om ett nytt tillstånd utfärdas, ska tillståndsmyndigheten tilldela EG-tillståndsanmälningsnumret i enlighet med det harmoniserade numreringssystemet, det så kallade Europeiska identifikationsnumret (EIN), såsom det anges i tillägg 2 till kommissionens beslut 2007/756/EG (5).
Varje gång ett tillstånd beviljas, ändras på ett sätt som är av betydelse för tillståndet, tillfälligt dras in, återkallas eller ersätts med ett tillfälligt tillstånd, ska tillståndsmyndigheten fastställa ett tillstånd på grundval av detta format.
2. Tillståndsmyndigheterna ska underrätta Europeiska järnvägsbyrån i enlighet med artikel 24.8 i direktiv 2012/34/EU och lämna in en kopia av tillståndet i enlighet med meddelandeprotokollet som överenskommits dem emellan.
3. Informationen om den ekonomiska täckning av civilrättsligt ansvar som avses i artikel 22 i direktiv 2012/34/EU ska anges i bilagan till tillståndet, med användning av det standardformat som fastställs i bilaga II till denna förordning. Den myndighet som utfärdat tillståndet ska bifoga en bilaga till tillståndet. Denna bilaga ska ges nummer 1.
4. Genom uppgifterna i bilagorna om ansvar i enlighet med bilaga II till den här förordningen kan tillståndsmyndigheten i en viss medlemsstat eller en infrastrukturförvaltare kontrollera om täckningen av skadeståndsansvar som vidtagits av järnvägsföretaget och som godkänts av andra tillståndsmyndigheter är tillräcklig i den medlemsstaten. Om tillståndsmyndigheten anser att täckningen är otillräcklig kan den begära att järnvägsföretaget sörjer för kompletterande täckning. Järnvägsföretaget ska tillhandahålla tillståndsmyndigheten de begärda uppgifterna om företagets täckning.
5. När tillståndsmyndigheten är nöjd med täckningen ska den underrätta Europeiska järnvägsbyrån genom att uppdatera en befintlig bilaga som meddelats av en tillståndsmyndighet i samma medlemsstat eller genom att lägga till en ytterligare bilaga till tillståndet genom att använda standardformatet i bilaga II samt fastställa nästa nummer (2, 3, 4 osv.) till den bilagan.
6. I varje bilaga om ansvar ska täckningens belopp, omfattning, till exempel geografisk räckvidd eller typ av tjänster anges, samt när täckningen börjar gälla och, om det är tillämpligt, när täckningen upphör att gälla. Tillståndets anmälningsnummer ska anges i varje bilaga så att det skapas en tydlig koppling till det godkända järnvägsföretaget. Tillståndsmyndigheten ska fastställa en uppdaterad bilaga när den informeras om en förändring av täckningen för det civilrättsliga ansvaret och överlämna bilagan till Europeiska järnvägsbyrån.
Artikel 4
Tillståndsavgifter
Medlemsstaterna får begära en tillståndsavgift för prövning av varje ansökan. Tillståndsavgifter ska tillämpas på ett icke-diskriminerande sätt.
Artikel 5
Vissa aspekter på krav på täckning för civilrättsligt ansvar och adekvata garantier
1. Tillståndsmyndigheten ska offentliggöra miniminivåerna för täckningen, även i de fall täckningens summa fastställs i nationell lagstiftning.
2. Tillståndsmyndigheten får inte kräva att täckning ska börja gälla innan ett järnvägsföretag inleder sin verksamhet.
3. Senast den 25 augusti 2015 ska den tillståndsmyndighet som utfärdat tillståndet kräva att alla järnvägsföretag med tillstånd ska lämna bevis för nivån på deras täckning för ansvarsskyldighet och vad den omfattar i händelse av olyckor, såvida de inte har ingått ett avtal med ett försäkringsbolag, eller om en myndighet redan förfogar över dessa uppgifter. Myndigheten kan också begära sådana bevis från järnvägsföretagen om den betvivlar att företagens täckning motsvarar kraven i artikel 22 i direktiv 2012/34/EU.
4. Om företaget inte visar att det är tillräckligt försäkrat, men att det har lämpliga garantier för täckning, ska tillståndsmyndigheten, i förekommande fall efter samråd med regleringsorganet, undersöka om de villkor på vilka företaget har erhållit sådana garantier motsvarar marknadsvillkor som andra företag med samma finansiella ställning och riskexponering skulle fått.
5. Om tillståndsmyndigheten tillfälligt drar in tillståndet i enlighet med artikel 24.1 i direktiv 2012/34/EU, eller beviljar ett tillfälligt tillstånd i enlighet med artikel 24.3 i det direktivet, ska den underrätta övriga behöriga myndigheter som avses i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 (6), som den vet att järnvägsföretaget har kontrakterat tjänster med. Om tillståndsmyndigheten betvivlar att garantierna för att täcka ansvarsskyldigheten överensstämmer med unionens regler för statligt stöd, får den vidarebefordra nödvändig information till de myndigheter som kontrollerar dessa regler.
Artikel 6
Säkerhetsintyg
1. Beviljande av ett tillstånd får inte vara villkorat av att företaget innehar ett säkerhetsintyg som avses i artikel 10 i direktiv 2004/49/EG.
2. Om ett företag innehar ett säkerhetsintyg, ska tillståndsmyndigheten inte kontrollera kraven för säkerhetsintyg, när tillstånd beviljas.
Artikel 7
Vissa aspekter på förfarandet för tillståndsbeviljande
1. Inom en månad efter mottagandet av ansökan, ska tillståndsmyndigheten informera företaget om att underlaget är fullständigt eller be om kompletterande uppgifter. Denna tidsfrist kan under exceptionella omständigheter förlängas med två veckor och företaget ska då informeras om detta. Efter det att kompletterande uppgifter har mottagits, ska tillståndsmyndigheten inom högst en månad meddela företaget om underlaget är fullständigt.
2. Tillståndsmyndigheten får endast begära handlingar som avses i kapitel III i direktiv 2012/34/EU eller som krävs enligt nationell lagstiftning. Tillståndsmyndigheten ska offentliggöra en förteckning över alla handlingar samt deras innehåll och ska inte begära några ytterligare handlingar från företag. Om förteckningen uppdateras och offentliggörs, kan företag fortfarande åberopa den tidigare förteckningen när det gäller ansökningar som lämnats in före uppdateringen.
3. I fråga om företag med årliga intäkter på mindre än 5 miljoner euro från järnvägstransporter, får tillståndsmyndigheten anse att kravet på dess förmåga att uppfylla faktiska och eventuella skyldigheter för en period på 12 månader från och med starten av verksamheten i enlighet med artikel 20.1 i direktiv 2012/34/EU är uppfyllt, om företaget kan visa att det har ett nettokapital på minst 100 000 euro eller ett belopp som överenskommits med regleringsorganet. Tillståndsmyndigheten ska offentliggöra detta belopp.
Artikel 8
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning ska tillämpas från och med den 16 juni 2015.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 4 februari 2015.