ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) 2015/585 НА КОМИСИЯТА
от 18 декември 2014 година
за допълване на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за определяне на рисковите маржин периоди
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 304, параграф 5, четвърта алинея от него,
като има предвид, че:
(1)
Рамката за изчисляване на рисковите маржин периоди (РМП), използвани за изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите на клиринговите членове към техните клиенти, следва да бъде подходяща както за институциите, използващи метода на вътрешните модели (МВМ) така и за институциите, използващи стандартните методи. Тя следва също да отразява промените в пазарните условия, за да представлява ясен пруденциален подход, без обаче да създава прекомерна оперативна тежест за институциите.
(2)
При все че определението за периоди на ликвидация, използвано от централните контрагенти (ЦК), не е еднакво с определението за РМП, използвано от клиринговите членове за целите на изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите към техните клиенти, двете понятия са много сходни от гледна точка на тяхното съдържание. Всъщност периодите за ликвидация отразяват промените в пазарните условия и отчитат периодите за приключване на договори и сделки. Следователно оценката на ЦК за периодите на ликвидация следва да служи като заместител на РМП при изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите на клирингови членове към техните клиенти.
(3)
Чрез използването на периодите на ликвидация ще бъдат обхванати всички видове продукти и сделки, посочени в член 301, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013, за които се извършва клиринг от ЦК, и като допълнителна полза ще отпадне необходимостта от актуализирането на настоящия делегиран регламент всеки път, когато ЦК започне да извършва клиринг на нов вид продукт или сделка.
(4)
За разлика от РМП, оповестените от ЦК периоди на ликвидация понякога включват допълнителни периоди от време за целите на новацията на позициите на клирингов член, който не е в неизпълнение. Тъй като тези допълнителни периоди са специфични за периодите на ликвидация и не отразяват разликите в поеманите от клиринговите членове рискове, не е необходимо те да бъдат добавени към РМП, които институциите могат да използват за изчисляването на капиталовото изискване във връзка с експозициите им към клиент, когато действат като клирингови членове.
(5)
За да се гарантира, че тези оценки са предмет на одобрение от надзорните органи, само периодите на ликвидация, прогнозирани от квалифицирани централни контрагенти съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 88 от Регламент (ЕС) № 575/2013, следва да могат да бъдат използвани като заместител на РМП при изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите на клиринговите членове към техните клиенти.
(6)
Тъй като целта на РМП е да отразява промените в пазарната стойност на нетиращата съвкупност от сделки за времето от последната размяна на обезпечение по тази нетираща съвкупност с изпаднал в неизпълнение контрагент, до момента в който сделките са ликвидирани и остатъчният пазарен риск се хеджира отново, и тъй като пазарите може да бъдат затворени на определени календарни дни, РМП следва да бъдат изразени в работни дни. Това ще гарантира, че изискването за собствен капитал във връзка с тези сделки отразява напълно рисковете, на които е изложена институцията по време на РМП. Затова е уместно да се предвиди, че минималната продължителност на РМП за целите на член 304, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013 е 5 работни дни, т.е. по-дълга от минималния срок от пет дни, предвиден в същия член. По този начин минималната продължителност на РМП ще бъде приведена в съответствие с разпоредбите, предвидени в част три, дял II, глава 6, раздел 6 от Регламент (ЕС) № 575/2013, които обхващат изискванията за използване на МВМ.
(7)
В съответствие с член 304, параграфи 3 и 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013 по-кратките РМП, които институциите могат да прилагат при изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с техните експозиции към клиент, се прилагат само когато институциите действат като клирингови членове. Ето защо правилата относно РМП, които институциите могат да използват съгласно тези разпоредби, не се прилагат в случаите, когато институциите изчисляват изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите към клиенти, но не действат като клирингови членове за тези експозиции; независимо от това дали институцията прилага МВМ или не, и независимо от това дали на съответните експозиции към клиенти е извършен централизиран клиринг.
(8)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския банков орган.
(9)
Европейският банков орган проведе открити обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, въз основа на които е изготвен настоящият регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от създадената по силата на член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета Група на участниците от банковия сектор (2),
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
1. Рисковите маржин периоди (РМП) за дадена нетираща съвкупност, които институциите могат да използват за целите на член 304, параграфи 3 и 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013, се определят в съответствие с параграфи 2 и 3 от настоящия член.
2. Когато съответната нетиращата съвкупност включва сделки, чийто клиринг е извършен от квалифициран централен контрагент съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 88 от Регламент (ЕС) № 575/2013, РМП, които могат да използват институциите, са периодите с по-голяма продължителност от следните:
а)
пет работни дни;
б)
най-дългия период на ликвидация на договорите или сделките, включени в нетиращата съвкупност, оповестен в съответствие с член 10, параграф 1, буква б), подточка vi) от Делегиран регламент (ЕС) № 153/2013 на Комисията (3) от квалифицирания централен контрагент, който е извършил клиринга на тези договори или сделки.
За целите на буква б) от първа алинея, когато оповестеният период на ликвидация включва допълнителен период за целите на новацията на позициите на клирингов член, който не е в неизпълнение, периодът, който институции трябва да използва като РМП, изключва този допълнителен период.
3. Когато съответната нетираща съвкупност включва сделки, чийто клиринг не е извършен от квалифициран централен контрагент съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 88 от Регламент (ЕС) № 575/2013, РМП, които институциите могат да използват, са равни на поне десет работни дни.
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 18 декември 2014 година.
KOMMISSIONENS DELEGERADE FÖRORDNING (EU) 2015/585
av den 18 december 2014
om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 med avseende på tekniska standarder för tillsyn för specificering av marginalriskperioder
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (1), särskilt artikel 304.5 fjärde stycket, och
av följande skäl:
(1)
Den ram för beräkning av marginalriskperioder som används för att beräkna clearingmedlemmarnas kapitalbaskrav för exponeringar mot sina kunder bör vara lämpliga både för institut som använder metoden med interna modeller och för dem som använder de standardiserade metoderna. Den bör också återspegla förändringar i marknadsvillkoren för att utgöra en stabilitetsmässigt sund strategi, utan att samtidigt ålägga en alltför stor operativ börda på dessa institutioner.
(2)
Även om den definition på avvecklingsperioder som används av centrala motparter inte är identisk med den definition på marginalriskperioder som används av clearingmedlemmar för att beräkna kapitalbaskraven för exponeringar mot sina kunder, är de förstnämnda emellertid mycket lika de sistnämnda vad gäller innehållet. Under avvecklingsperioder återspeglas förändringar i marknadsvillkoren och hänsyn tas till slutavräkningsperioder för kontrakt och transaktioner. Centrala motparters uppskattningar av avvecklingsperioderna bör därför tjäna som en proxyvariabel för marginalriskperioderna för beräkningen av clearingmedlemmarnas kapitalbaskrav för exponeringar mot sina kunder.
(3)
Användningen av avvecklingsperioder skulle också ge en heltäckande bild av alla typer av produkter och transaktioner som anges i artikel 301.1 i förordning (EU) nr 575/2013 som clearas av centrala motparter och skulle ha den extra fördelen att det inte krävs någon uppdatering till denna delegerade förordning varje gång en central motpart börjar cleara en ny typ av produkt eller transaktion.
(4)
Till skillnad från marginalriskperioder innehåller de avvecklingsperioder som uppges av de centrala motparterna ibland ytterligare perioder för att möjliggöra novation av positioner till en clearingmedlem som inte är på obestånd. Eftersom dessa ytterligare perioder är specifika för avvecklingsperioder och inte återspeglar några skillnader i risker för clearingmedlemmarna, behöver de inte läggas till den marginalriskperiod som instituten får använda vid beräkningen av kapitalbaskraven för sina exponeringar mot en kund när de agerar som clearingmedlemmar.
(5)
För att säkerställa att dessa beräkningar är föremål för tillsynsmyndighetens godkännande, bör endast de avvecklingsperioder som beräknats av kvalificerade centrala motparter enligt definitionen i artikel 4.1 led 88 i förordning (EU) nr 575/2013 få användas som proxyvariabel för marginalriskperioderna för beräkning av clearingmedlemmarnas kapitalbaskrav för exponeringar mot sina kunder.
(6)
Eftersom marginalriskperioden syftar till att fånga upp förändringar i marknadsvärdet för en nettningsmängd transaktioner under tidpunkten från den senaste utväxlingen av säkerheter för denna nettningsmängd med en motpart på obestånd fram till dess att transaktionerna har slutavräknats och den marknadsrisk som uppstått har säkrats på nytt, och eftersom marknaderna kan stängas under vissa dagar, bör marginalriskperioderna uttryckas i bankdagar. Detta kommer att säkerställa att kapitalbaskravet för dessa transaktioner helt och hållet återger de risker som institutet är utsatt för under marginalriskperioden. Det är därför lämpligt att fastställa att gränsvärdet för den marginalriskperiod som ska användas för ändamålet med artikel 304.3 i förordning (EU) nr 575/2013 motsvarar fem bankdagar, dvs. en längre period än den minsta period om fem dagar som föreskrivs i den artikeln. Gränsvärdet för marginalriskperioden skulle på så vis också anpassas till bestämmelserna i avsnitt 6 i kapitel 6 i avdelning II i del tre i förordning (EU) nr 575/2013 som omfattar kraven för användningen av metoden med interna modeller.
(7)
I enlighet med artikel 304.3 och 304.4 i förordning (EU) nr 575/2013 är de kortare marginalriskperioder som instituten får tillämpa vid beräkningen av kapitalbaskraven för exponeringar mot en kund bara tillämpliga när instituten agerar som clearingmedlemmar. Därför är de regler för marginalriskperioder som instituten får använda enligt dessa bestämmelser inte tillämpliga om instituten beräknar kapitalbaskrav för exponeringar mot en kund, men inte agerar som clearingmedlemmar för dessa exponeringar. Detta gäller oberoende av om dessa institut tillämpar metoden med interna modeller eller inte, och oavsett om de relevanta exponeringarna mot kunder är centralt clearade eller inte.
(8)
Denna förordning grundar sig på det förslag till tekniska tillsynsstandarder som Europeiska bankmyndigheten har lagt fram för kommissionen.
(9)
Europeiska bankmyndigheten har genomfört öppna offentliga samråd om de förslag till tekniska tillsynsstandarder som denna förordning grundar sig på, analyserat de möjliga kostnaderna och fördelarna och begärt ett yttrande från den bankintressentgrupp som inrättats i enlighet med artikel 37 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1093/2010 (2).
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
1. De marginalriskperioder i en nettningsmängd som instituten får använda vid tillämpningen av artikel 304.3 och 304.4 i förordning (EU) nr 575/2013 ska fastställas i enlighet med punkterna 2 och 3 i denna artikel.
2. Om den relevanta nettningsmängden omfattar transaktioner som clearas av en central motpart enligt definitionen i artikel 4.1 led 88 i förordning (EU) nr 575/2013, ska de marginalriskperioder som instituten får använda vara den längsta av följande:
a)
Fem bankdagar.
b)
Den längsta avvecklingsperioden för de kontrakt eller transaktioner som ingår i nettningsmängden, som den kvalificerade centrala motparten meddelat i enlighet med artikel 10.1 b vi i kommissionens delegerade förordning (EU) nr 153/2013 (3), med vilken sådana avtal eller transaktioner clearas.
Vid tillämpning av led b i första stycket ska den period som ska användas av instituten som marginalriskperiod, om den avvecklingsperiod som uppges omfattar ytterligare en period för novation av positionerna för en clearingmedlem som inte är på obestånd, utesluta denna ytterligare period.
3. Om den relevanta nettningsmängden omfattar transaktioner som inte clearas av en kvalificerad central motpart enligt definitionen i artikel 4.1 led 88 i förordning (EU) nr 575/2013, får instituten använda marginalriskperioder som ska vara minst tio bankdagar.
Artikel 2
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 18 december 2014.