РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 514/2014 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 16 април 2014 година
за определяне на общи разпоредби за фонд „Убежище, миграция и интеграция“ и за инструмента за финансово подпомагане на полицейското сътрудничество, предотвратяването и борбата с престъпността и управлението на кризи
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 78, параграф 2, член 79, параграфи 2 и 4, член 82, параграф 1, член 84 и член 87, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
Политиката на Съюза в областта на вътрешните работи има за цел да се създаде пространство на свобода, сигурност и правосъдие - пространство без вътрешни граници, в което хората могат да влизат, да се придвижват, да живеят и да работят свободно, уверени, че правата им се спазват в пълна степен, а сигурността им е гарантирана, като не се забравят общите предизвикателства, каквито са разработването на цялостна имиграционна политика на Съюза с цел повишаване на конкурентоспособността и засилване на социалното сближаване в Съюза, създаването на обща европейска система за убежище, предотвратяването на заплахи, свързани с тежката и организираната престъпност, както и борбата с незаконната имиграция, трафика на хора, киберпрестъпността и тероризма.
(2)
Необходимо е да се възприеме интегриран подход към въпросите, породени от миграционния натиск и молбите за убежище, както и към управлението на външните граници на Съюза, като се гарантира пълно спазване на международното право и правото в областта на правата на човека, включително при действия, осъществявани в трети държави, като се проявява солидарност между всички държави членки и се осъзнава необходимостта от спазване на националните отговорности в процеса за ясно определяне на задачите.
(3)
Финансирането от Съюза с цел да се подпомогне развитието на пространството на свобода, сигурност и правосъдие следва да донесе добавена стойност за Съюза и да даде явен знак за солидарността и споделянето на отговорностите, които са крайно необходими, за да се отговори на общите предизвикателства.
(4)
Наличието на обща рамка следва да осигури необходимата съгласуваност, опростяване и еднакво прилагане на финансирането във всички обхванати области на политиката.
(5)
Изразходването на финансови средства в тази област следва да бъде координирано с цел да се осигури взаимно допълване, ефикасност и видимост, както и да се постигнат полезни бюджетни взаимодействия.
(6)
В общата рамка следва да бъдат установени принципите, уреждащи помощта, и да бъдат определени отговорностите на държавите членки и на Комисията за гарантиране на прилагането на тези принципи, включително предотвратяването и разкриването на нередностите и измамите.
(7)
Това финансиране от Съюза би било по-ефикасно и целенасочено, ако съфинансирането на допустимите действия се основава на стратегическо многогодишно програмиране, изготвено от всяка държава членка в диалог с Комисията.
(8)
Мерките по отношение на трети държави или свързани с тях, които се подпомагат по линия на специалните регламенти, определени в настоящия регламент („специалните регламенти“), следва да се предприемат при полезно взаимодействие и съгласуваност с други действия извън Съюза, подкрепяни чрез географските и тематичните инструменти на Съюза за външно подпомагане. По-специално, при осъществяването на такива действия следва да се търси пълна съгласуваност с принципите и общите цели на външната дейност и външната политика на Съюза по отношение на съответната държава или регион. Тези мерки не следва да са предназначени да подпомагат действия, които са пряко насочени към развитието, и следва да допълват при целесъобразност финансовото подпомагане, предоставяно чрез инструментите за външна помощ. Принципът за съгласуваност на политиките за развитие, изложен в параграф 35 от Европейския консенсус за развитието, следва да бъде спазван. Важно е също да се гарантира, че предоставянето на спешната помощ е в съответствие с хуманитарната политика на Съюза и при целесъобразност я допълва, като се съблюдават хуманитарните принципи, посочени в Европейския консенсус относно хуманитарната помощ.
(9)
Както е посочено в член 18, параграф 4 от Договора за Европейския съюз (ДЕС), външната дейност следва да бъде последователна и съгласувана.
(10)
Преди съставянето на многогодишните програми като средство за постигане на целите на финансирането от Съюза държавите членки и Комисията следва да започнат диалог по въпросите на политиката, по време на който да бъде изготвена съгласувана стратегия за всяка държава членка. След приключването на този диалог всяка държава членка следва да представи на Комисията национална програма, в която посочва начините, по които смята да постигне целите на съответния специален регламент за периода 2014-2020 г. Комисията следва да прецени дали националната програма съответства на тези цели и на резултатите от диалога по въпросите на политиката. Освен това Комисията следва да провери дали начинът, по който финансирането от Съюза е разпределено между различните цели, отговаря на минималния процент, определен за всяка цел в съответния специален регламент. Следва да е възможно държавите членки да се отклонят от тези минимални проценти, като в такъв случай те следва да посочат причините за това отклонение в националната си програма. Ако изтъкнатите от съответната държава членка причини не се приемат за уместни, Комисията може да не одобри националната програма. Комисията следва редовно да информира Европейския парламент за резултатите от провежданите диалози по въпросите на политиката, за цялостния процес на програмиране, включително изготвянето на националните програми, като бъдат обхванати и съответствието с минималния процент, определен за всяка цел в съответните специални регламенти, определени с настоящия регламент, както и за изпълнението на националните програми.
(11)
Стратегията следва да бъде предмет на междинен преглед, за да се осигури подходящо финансиране за периода 2018-2020 г.
(12)
Като се съобразяват с принципа на пропорционалност и необходимостта да бъде сведена до минимум административната тежест, държавите членки следва да изградят партньорство със заинтересованите органи и структури с оглед на разработването и изпълнението на националните си програми през целия многогодишен период. Държавите членки следва да гарантират, че няма конфликти на интереси между партньорите на различните етапи от цикъла на програмиране. Всяка държава членка следва да създаде комитет, който да наблюдава националната програма и да ѝ оказва съдействие при прегледа на изпълнението и на осъществения напредък към постигане на целите на програмата. Всяка държава членка следва да отговаря за установяването на практическите механизми за създаването на комитета за наблюдение.
(13)
Допустимостта на разходите по националните програми следва да се определя от националното право при спазване на общите принципи, определени в настоящия регламент. Началото и краят на срока за допустимост на разходите следва да се определят по начин, който да създаде условия за прилагане на еднакви и справедливи правила към националните програми.
(14)
Техническата помощ следва да даде възможност на държавите членки да подпомагат изпълнението на националните програми и да оказват съдействие на бенефициерите за спазване на техните задължения и на правото на Съюза. При целесъобразност техническата помощ може да покрива разходи, извършени от компетентните органи в трети държави.
(15)
За да се осигури адекватна рамка за бързо предоставяне на спешна помощ, настоящият регламент следва да дава възможност за подпомагане на действия, разходите по които са възникнали преди подаването на заявление за такава помощ, но не преди 1 януари 2014 г., в съответствие с разпоредбите на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета (4), който предвижда подобна гъвкавост в надлежно обосновани изключителни случаи. Подпомагането може да представлява 100 % от допустимите разходи в надлежно обосновани случаи, при които е от първостепенно значение действието да бъде изпълнено, особено когато бенефициер е международна или неправителствена организация. Действията, подпомагани чрез спешна помощ, следва да бъдат пряко обусловени от извънредната ситуация и не следва да заменят дългосрочни инвестиции от страна на държавите членки.
(16)
Решенията, взети във връзка с участието с бюджетни средства на Съюза, следва да бъдат надлежно документирани с цел поддържане на надеждна одитна пътека.
(17)
През целия цикъл на разходите финансовите интереси на Съюза следва да бъдат защитавани с пропорционални мерки, включително посредством предотвратяването, разкриването и разследването на нередности, възстановяването на загубени, погрешно изплатени или неправомерно използвани средства, а когато е необходимо - и чрез административни и финансови санкции в съответствие с регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012.
(18)
В рамките на защитата на финансовите интереси на Съюза проверките и одитите на място, извършвани от държавите членки, Комисията, Сметната палата и Европейската служба за борба с измамите, създадена с Решение 1999/352/ЕО, ЕОВС, Евратом на Комисията (5) („OLAF“), могат да бъдат обявени или не, в съответствие с приложимото право.
(19)
Новата структура на финансирането в областта на вътрешните работи цели опростяване на приложимите правила и намаляване на административната тежест за бенефициерите. Въпреки това механизмът за контрол следва да запази ефикасността си, поради което е важно да се припомнят приложимите правила относно защитата на финансовите интереси на Съюза, като се предвидят проверки и одити на място, които могат да бъдат обявени, както и необявени.
(20)
Държавите членки следва да приемат подходящи мерки, за да гарантират правилното функциониране на системата за управление и контрол и качеството на изпълнението на своите национални програми. За тази цел трябва да се установят общите принципи, с които следва да са съобразени тези системи и функциите, които е необходимо да изпълняват.
(21)
Задълженията на държавите членки по отношение на системите за управление и контрол и за предотвратяване, разкриване и отстраняване на нередности и на нарушения на правото на Съюза следва да бъдат конкретно посочени, за да може националните им програми да се изпълняват ефикасно и правилно.
(22)
Посредством системите си за управление и контрол и в съответствие с принципите на субсидиарност и пропорционалност държавите членки следва да носят основната отговорност за изпълнението и контрола на националните програми. Подпомагането, предоставяно по силата на специалните регламенти, следва да се осъществява в тясно сътрудничество между Комисията и държавите членки в съответствие с принципа на субсидиарност.
(23)
Държавите членки следва да използват пълноценно познанията, експертните умения и опита, придобити от публични и/или частни структури в хода на изпълнението на предходни фондове в областта на вътрешните работи.
(24)
Само отговорните органи, определени от държавите членки, дават достатъчни гаранции, че е бил осъществен необходимият контрол, преди на бенефициерите да бъде предоставено подпомагане от бюджета на Съюза. Следователно е необходимо да се посочи изрично, че само разходите, направени от определените от държавите членки отговорни органи, могат да бъдат възстановявани от бюджета на Съюза.
(25)
Следва да бъдат уредени правомощията и отговорностите на Комисията да проверява ефективното действие на системите за управление и контрол, както и да изисква действия от държавите членки.
(26)
Поемането на бюджетни задължения на Съюза следва да се извършва ежегодно. С цел да се осигури ефективно управление на програмата, е необходимо да се установят общи правила за плащането на годишния остатък и окончателното плащане.
(27)
Предоставянето на предварително финансиране при стартирането на програмите гарантира, че държавите членки разполагат с необходимите средства да подпомага бенефициерите при изпълнението на програмата още от момента на нейното одобряване. Поради това следва да бъдат предвидени суми за първоначално предварително финансиране. Първоначалното предварително финансиране следва да бъде изцяло уравнено към момента на приключване на програмата. Отговорните органи следва да направят необходимото бенефициерите да получават навреме дължимата сума в пълен размер.
(28)
Следва да бъде предвидено и годишно предварително финансиране, за да се гарантира, че държавите членки разполагат с достатъчно средства за изпълнение на националните си програми. Годишното предварително финансиране следва да се уравнява всяка година с плащането на годишното салдо.
(29)
Преразглеждането веднъж на три години на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 внася промени в метода на споделеното управление, като тези промени трябва да бъдат взети предвид.
(30)
С оглед на подобряването на отчетността за разходите, съфинансирани от бюджета на Съюза за дадена година, следва да се създаде подходяща рамка за годишното уравняване на сметки. Съгласно тази рамка отговорният орган следва да изпрати на Комисията, по отношение на всяка национална програма, документите, посочени в разпоредбите относно споделеното управление с държавите членки от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012.
(31)
В подкрепа на гаранциите, свързани с годишното уравняване на сметките в Съюза, следва да бъдат установени общи разпоредби относно естеството и степента на проверките, които трябва да бъдат извършвани от държавите членки.
(32)
За целите на доброто финансово управление на средствата на Съюза може да се окаже необходимо Комисията да извърши финансови корекции. За да се гарантира правна сигурност за държавите членки, е важно да се определят обстоятелствата, при които нарушенията на приложимото право на Съюза или на приложимото национално право могат да доведат до финансови корекции от страна на Комисията. С цел да се гарантира, че финансовите корекции, които Комисията може да налага на държавите членки, са свързани със защитата на финансовите интереси на Съюза, те следва да бъдат ограничени до случаи, при които нарушението на правото на Съюза или на националното право засяга пряко или непряко допустимостта, редовността, управлението или контрола на действията и свързаните с тях разходи. За да се гарантира пропорционалност, е важно когато взема решение за размера на финансовата корекция, Комисията да разглежда естеството и тежестта на нарушението. Във връзка с това е целесъобразно да се определят критериите за прилагане на финансови корекции от страна на Комисията и процедурата, която може да доведе до решение за финансова корекция.
(33)
С цел да осъществи финансовата връзка между отговорните органи и бюджета на Съюза, Комисията следва да уравнява сметките на тези органи на годишна база. Решението за уравняване на сметките следва да се отнася до пълнотата, точността и достоверността на сметките, но не и до съответствието на разходите с правото на Съюза.
(34)
Тъй като Комисията отговаря за правилното прилагане на правото на Съюза съгласно член 17 от ДЕС, тя следва да решава дали направените от държавите членки разходи са в съответствие с правото на Съюза. Държавите членки следва да имат право да обосновават решенията си за извършване на плащания. За да се предоставят на държавите членки правни и финансови гаранции по отношение на извършените през минали периоди разходи, следва да се определи максимален срок, в който Комисията да решава какви финансови последици ще произтекат от неспазването.
(35)
Важно е да се осигури добро финансово управление и ефективно изпълнение, като същевременно се създадат условия и за прозрачност, правна сигурност, достъпност на финансирането и равно третиране на бенефициерите.
(36)
С цел да се опрости използването на средствата, да се намали рискът от грешки и същевременно да се предвиди възможност за диференциране - където е необходимо да се отчетат спецификите на политиката, е целесъобразно да се определят формите на подпомагане и хармонизираните условия за допустимост на разходите, включително опростени варианти за разходите. В съответствие с принципа на субсидиарност държавите членки следва да приемат национални правила относно допустимостта на разходите.
(37)
За бъде насърчена финансовата дисциплина, е целесъобразно да се уредят условията за отмяна на която и да е част от поетите бюджетни задължения в дадена национална програма, по-специално в случаите, когато една сума може да не подлежи на отмяна, а именно когато закъснението в изпълнението се дължи на съдебно производство или административно обжалване със суспензивно действие, или на непреодолима сила.
(38)
За да се осигури правилното прилагане на общите правила за отмяна на бюджетни кредити, в установените правила следва да се посочва как се определят сроковете за отмяна и как се изчисляват съответните суми.
(39)
Важно е постигнатото благодарение на финансирането от Съюза да бъде представено на вниманието на широката общественост. Гражданите имат право да знаят как се изразходват финансовите средства на Съюза. Отговорността за предоставяне на подходяща информация на обществеността следва да носят Комисията, отговорните органи и бенефициерите. С цел по-ефикасно информиране на широката общественост и по-силно полезно взаимодействие между комуникационните дейности, предприемани по инициатива на Комисията, бюджетът, отпуснат за комуникационни действия съгласно настоящото финансиране от Съюза, следва да допринася също и за обезпечаването на институционалната комуникация във връзка с политическите приоритети на Съюза, при условие че те са свързани с общите цели на финансирането от Съюза в областта на вътрешните работи.
(40)
С цел да се осигури широко разпространение на информацията относно финансирането от Съюза в областта на вътрешните работи и потенциалните бенефициери да бъдат информирани относно възможностите за финансиране, въз основа на настоящия регламент следва да бъдат определени подробни правила за информационните и комуникационните мерки, както и някои технически характеристики на такива мерки, и всяка държава членка следва, като минимум, да създаде уебсайт или портал с необходимата информация. Държавите членки следва да предприемат комуникационни кампании в по-директна форма, за да информират надлежно потенциалните бенефициери, inter alia чрез организиране на редовни обществени прояви, т.нар. информационни дни и обучения.
(41)
Ефективността на подпомаганите действия зависи също от тяхната оценка и от разпространението на резултатите от тях. Отговорностите на държавите членки и на Комисията в това отношение и механизмите за гарантиране на надеждността на оценката и качеството на съответната информация следва да бъдат официално установени.
(42)
С цел изменение на разпоредбите на настоящия регламент относно общите принципи за допустимост на разходите, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС). От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(43)
При прилагането на настоящия регламент, включително изготвянето на делегираните актове, Комисията следва да се консултира с експерти от всички държави членки.
(44)
За да се гарантират еднакви условия за изпълнение на настоящия регламент, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (6).
(45)
За приемането на актове за изпълнение, които установяват общи задължения за държавите членки, по-специално относно предоставянето на информация на Комисията, следва да бъде използвана процедурата по разглеждане, а за приемането на актове за изпълнение, свързани с образците на формуляри за предоставяне на информация на Комисията, следва да бъде използвана процедурата по консултиране поради чисто техническото им естество.
(46)
Доколкото целта на настоящия регламент, а именно установяването на общи разпоредби за изпълнението на специалните регламенти, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки, а поради мащаба и последиците на действието може да бъде по-успешно постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.
(47)
Доколкото с настоящия регламент се определят общи правила, необходими за изпълнението на специалните регламенти, с които се предвижда приложимостта му към тези специални регламенти и които представляват актове, доразвиващи достиженията на правото от Шенген по отношение на държавите, за които тези специални регламенти са приложими по силата на съответните протоколи, приложени към ДЕС и към ДФЕС, или по силата на съответните споразумения, настоящият регламент следва да се прилага заедно с тези специални регламенти. Това предполага, че за тази цел настоящият регламент може да установи връзка с разпоредбите на специалните регламенти, доразвиващи достиженията на правото от Шенген, и да има пряко въздействие върху тези разпоредби, като по този начин дава отражение на правната рамка на Шенген.
(48)
В съответствие с член 3 от Протокол № 21 относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към ДЕС и към ДФЕС, тези държави членки са нотифицирали желанието си да участват в приемането и прилагането на настоящия регламент.
(49)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към ДЕС и към ДФЕС, Дания не участва в приемането на настоящия регламент и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане.
(50)
Целесъобразно е срокът на действие на настоящия регламент да се обвърже с този на Регламент (EC, Евратом) № 1311/2013на Съвета (7). Поради това настоящият регламент следва да се прилага от 1 януари 2014 г.,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Цел и приложно поле
С настоящия регламент се установяват общи правила за изпълнението на специалните регламенти по отношение на:
а)
финансирането на разходи;
б)
партньорството, програмирането, докладването, наблюдението и оценяването;
в)
системите за управление и контрол, които трябва да бъдат въведени от държавите членки; и
г)
уравняването на сметки.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„специални регламенти“ означава:
-
Регламент (ЕС) № 516/2014 на Европейския парламент и на Съвета (8),
-
Регламент (ЕС) № 513/2014 на Европейския парламент и на Съвета (9),
-
всеки друг регламент, в който се предвижда прилагането на настоящия регламент;
б)
„програмиране“ означава процесът на организиране, вземане на решения и финансиране на няколко етапа, предназначен да приведе в изпълнение, на многогодишна основа, съвместните действия на Съюза и държавите членки за постигане на целите на специалните регламенти;
в)
„действие“ означава проект или група проекти, избрани от отговорния орган на съответната национална програма или под негова отговорност, които допринасят за постигането на общите и специфичните цели, залегнали в специалните регламенти;
г)
„действие на Съюза“ означава транснационално действие или действие от особен интерес за Съюза, както е определено в специалните регламенти;
д)
„проект“ означава конкретни, практически средства, използвани за изпълнение на цялото действие или на част от него от бенефициер на финансови средства от Съюза;
е)
„спешна помощ“ означава проект или група проекти, чиято цел е да се преодолее извънредна ситуация, както е определена в специалните регламенти;
ж)
„бенефициер“ означава получателят на финансови средства от Съюза по проект, независимо дали е публична или частна структура, международна организация или Международния комитет на Червеният кръст („МКЧК“), или Международната федерация на националните дружества на Червения кръст и Червения полумесец.
ГЛАВА II
ПРИНЦИПИ, УРЕЖДАЩИ ПОМОЩТА
Член 3
Общи принципи
1. В рамките на специалните регламенти се предоставя подпомагане чрез национални програми, действия на Съюза и спешна помощ, което допълва националните, регионалните и местните интервенции, като по този начин се допринася за постигането на целите на Съюза и се постига добавена стойност за Съюза.
2. Комисията и държавите членки предприемат мерки подпомагането, предоставяно по силата на специалните регламенти и от държавите членки, да е съгласувано със съответните дейности, политики и приоритети на Съюза и да допълва други инструменти на Съюза, като се отчитат специфичните обстоятелства във всяка държава членка.
3. Подпомагането, предоставяно по силата на специалните регламенти, се осъществява в тясно сътрудничество между Комисията и държавите членки.
4. В зависимост от отговорностите им Комисията и държавите членки, съвместно с Европейската служба за външна дейност („ЕСВД“), когато става въпрос за действия в трети държави и по отношение на такива държави, осигуряват съгласуваност между настоящия регламент и специалните регламенти, както и с други приложими политики, стратегии и инструменти на Съюза, включително тези в сферата на външната дейност на Съюза.
5. Комисията и държавите членки, при целесъобразност съвместно с ЕСВД, правят необходимото действията в трети държави и по отношение на такива държави да се провеждат при полезно взаимодействие и съгласуваност с други действия извън Съюза, които се подкрепят чрез инструменти на Съюза. Те по-специално правят необходимото за това посочените действия:
а)
да бъдат съгласувани с външната политика на Съюза, да съблюдават принципа за съгласуваност на политиките за развитие и да са в съответствие с документите за стратегическо програмиране за въпросния регион или въпросната страна;
б)
да бъдат насочени към мерки, чиято цел е различна от развитието;
в)
да бъдат в интерес на вътрешните политики на Съюза и да са последователни с дейностите, извършвани в рамките на Съюза.
6. Комисията и държавите членки прилагат принципа за добро финансово управление в съответствие с Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012, и по-специално като се съобразяват с принципите за икономичност, ефикасност и ефективност, съгласно предвиденото в член 30 от посочения регламент.
7. Комисията и държавите членки отговарят за ефективността на подпомагането по силата на специалните регламенти, включително чрез наблюдение, докладване и оценяване.
8. Комисията и държавите членки изпълняват съответните си функции по отношение на настоящия регламент и специалните регламенти, така че да се намали административната тежест за бенефициерите, държавите членки и Комисията, като се придържат към принципа на пропорционалност.
Член 4
Съответствие с правото на Съюза и с националното право
Действията, финансирани по силата на специалните регламенти, трябва да са в съответствие с приложимото право на Съюза и приложимото национално право.
Член 5
Защита на финансовите интереси на Съюза
1. Комисията предприема необходимите мерки, за да гарантира, че при изпълнението на действията, финансирани по силата на настоящия регламент и специалните регламенти, финансовите интереси на Съюза са защитени чрез прилагането на превантивни мерки срещу измама, корупция и всякакви други незаконни дейности, чрез ефективни проверки, чрез възстановяване на неправомерно изплатените суми, ако са установени нередности, и, когато е уместно, чрез ефективни, пропорционални и възпиращи административни и финансови санкции.
2. Държавите членки предотвратяват, откриват и коригират нередностите и събират неправомерно изплатените суми заедно с лихвите по просрочени плащания. Те нотифицират Комисията за това и редовно я информират при осъществен значителен напредък в рамките на свързаните с това административни и съдебни производства.
3. Когато неправомерно изплатените на даден бенефициер суми, поради грешка или небрежност от страна на държава членка, не могат да бъдат събрани, тази държава членка отговаря за възстановяването на съответните суми в бюджета.
4. Държавите членки осигуряват, особено по отношение на областите с по-висока степен на риск, ефективна превенция срещу измама. Тази превенция трябва да действа възпиращо, като се вземат предвид ползите, както и пропорционалността на мерките.
5. На Комисията се предоставя правомощието за приемане на делегирани актове в съответствие с член 58, във връзка със задълженията на държавите членки, определени в параграфи 2 и 3 от настоящия член.
6. Чрез актове за изпълнение Комисията определя честотата на докладване на нередностите и форматът на докладване, който да се използва в съответствие. Тези актове за изпълнение с приемат в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 59, параграф 2
7. Комисията или нейни представители и Сметната палата имат правомощия за извършване на одит по документи и на място на всички бенефициери на безвъзмездни средства, изпълнители и подизпълнители, които са получили средства от Съюза в съответствие с настоящия регламент и на специалните регламенти.
8. OLAF може да извършва разследвания, включително проверки и инспекции на място, в съответствие с разпоредбите и процедурите, предвидени в Регламент (ЕС, Евратом) № 883/2013 на Европейския парламент и на Съвета (10) и Регламент (Евратом, ЕО) № 2185/96 на Съвета (11), с цел да се установи дали е налице измама, корупция или друга незаконна дейност, засягаща финансовите интереси на Съюза, във връзка със споразумение за отпускане на безвъзмездни средства, решение за отпускане на безвъзмездни средства или договор за финансиране в съответствие с настоящия регламент или на специалните регламенти.
9. Без да се засягат параграфи 1, 7 и 8, споразуменията за сътрудничество с трети държави и международни организации, договорите, споразуменията и решенията за отпускане на безвъзмездни средства, произтичащи от прилагането на настоящия регламент и специалните регламенти, съдържат разпоредби, с които Комисията, Сметната палата и OLAF изрично се оправомощават да провеждат такива одити и разследвания съгласно съответните им компетенции.
ГЛАВА III
ФИНАНСОВА РАМКА ЗА ДЕЙСТВИЯ НА СЪЮЗА, СПЕШНА И ТЕХНИЧЕСКА ПОМОЩ
Член 6
Рамка за изпълнение
1. Комисията установява общата сума, предоставена за действия на Съюза, спешна помощ и техническа помощ по инициатива на Комисията, в рамките на годишните бюджетни кредити в бюджета на Съюза.
2. Чрез актове за изпълнение Комисията приема работната програма за действията на Съюза и спешната помощ. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 59, параграф 3.
3. За да се гарантира своевременната наличност на средствата, Комисията може да приеме отделно работна програма за спешна помощ.
4. Действията на Съюза, спешната помощ и техническата помощ по инициатива на Комисията могат да бъдат изпълнявани или пряко -от Комисията или чрез изпълнителни агенции, или непряко - от субекти и лица, различни от държавите членки, в съответствие с член 60 от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012.
Член 7
Спешна помощ
1. При извънредна ситуация, както е определена в специалните регламенти, Комисията може да реши да предостави спешна помощ. В тези случаи тя своевременно информира Европейския парламент и Съвета.
2. В рамките на наличните средства спешната помощ може да достигне 100 % от допустимите разходи.
3. Спешната помощ може да представлява помощ в държавите членки и трети държави, която е в съответствие с целите и действията, определени в специалните регламенти.
4. Чрез спешната помощ може да се финансират разходи, които са направени преди датата на подаване на заявлението за отпускане на безвъзмездни средства или на искането за помощ, но не преди 1 януари 2014 г., когато това е необходимо за изпълнение на действието.
5. Спешната помощ може да бъде под формата на безвъзмездни средства, предоставени пряко на агенции на Съюза.
Член 8
Действия на Съюза и спешна помощ в трети държави или по отношение на трети държави
1. Комисията може да взема решения за финансиране на действията на Съюза и спешната помощ в трети държави или по отношение на трети държави в съответствие с целите и действията, определени в специалните регламенти.
2. Когато тези действия се изпълняват пряко, право да подават заявления за отпускане на безвъзмездни средства имат следните субекти:
а)
държавите членки;
б)
трети държави в надлежно обосновани случаи, когато безвъзмездните средства са необходими за постигането на целите на настоящия регламент и на специалните регламенти;
в)
съвместни органи, създадени от трети държави и Съюза или от държавите членки;
г)
международни организации, включително регионални организации, органи, департаменти и мисии на ООН, международни финансови институции и банки за развитие и институции с международна юрисдикция, доколкото допринасят за целите на съответния(те) специален(и) регламент(и);
д)
МКЧК и Международната федерация на националните дружества на Червения кръст и Червения полумесец;
е)
неправителствени организации, установени и регистрирани в Съюза и в държавите, асоциирани към процеса на изпълнение, прилагане и развитие на достиженията на правото от Шенген;
ж)
агенции на Съюза за спешна помощ.
Член 9
Техническа помощ по инициатива на Комисията
1. По инициатива на Комисията или от нейно име специалните регламенти могат да подпомагат необходимите за изпълнението на настоящия регламент и на специалните регламенти мерки и дейности за подготовка, наблюдение, административна и техническа помощ, оценка, одит и контрол.
2. Мерките и дейностите, посочени в параграф 1, могат да включват:
а)
помощ за подготовка и оценка на проекти;
б)
подпомагане за институционално укрепване и изграждане на административен капацитет за ефективното управление на настоящия регламент и на специалните регламенти;
в)
мерки, отнасящи се до анализа, управлението, наблюдението, обмена на информация и изпълнението на настоящия регламент и на специалните регламенти, както и мерки, отнасящи се до въвеждането на системи за контрол и техническа и административна помощ;
г)
оценки, експертни доклади, статистики и проучвания, включително такива от общ характер, свързани с действието на специалните регламенти;
д)
действия за разпространяване на информация, за подпомагане на изграждането на мрежи от контакти, за провеждане на комуникационни дейности, за повишаване на осведомеността и за насърчаване на сътрудничеството и обмена на опит, включително с трети държави. За да бъде по-ефикасно информирането на широката общественост и за по-силно полезно взаимодействие между комуникационните дейности, предприемани по инициатива на Комисията, средствата, отпуснати за комуникационни действия по силата на настоящия регламент, допринасят също и за обезпечаването на институционалната комуникация във връзка с политическите приоритети на Европейския съюз, при условие че те са свързани с общите цели на настоящия регламент и на специалните регламенти;
е)
изграждане, актуализиране, експлоатация и свързване на компютризирани системи за управление, наблюдение, одит, контрол и оценка;
ж)
разработване на обща рамка за оценка и наблюдение, както и на система от показатели, като се отчитат, когато е уместно, националните показатели;
з)
действия за подобряване на методите на оценка и обмена на информация относно практиките при оценяване;
и)
насочени към компетентните органи и бенефициерите конференции, семинари, работни срещи и други общи мерки с цел информация и обучение за изпълнението на настоящия регламент и на специалните регламенти;
й)
действия, свързани с откриване и предотвратяване на измами;
к)
действия, свързани с одит.
3. Мерките и дейностите, посочени в параграф 1, могат да се отнасят и до предходните и последващите финансови рамки.
ГЛАВА IV
НАЦИОНАЛНИ ПРОГРАМИ
РАЗДЕЛ 1
Рамка за програмиране и изпълнение
Член 10
Програмиране
Целите на специалните регламенти се осъществяват в рамките на многогодишното програмиране за периода 2014-2020 г., като подлежат на междинен преглед в съответствие с член 15.
Член 11
Субсидиарна и пропорционална интервенция
1. Държавите членки и техните компетентни органи, определени в член 25 отговарят за изпълнението на програмите и за осъществяването на своите задачи по настоящия регламент и по специалните регламенти на съответното равнище в съответствие с институционалната, правната и финансовата рамка на съответната държава членка и при спазване на настоящия регламент и на специалните регламенти.
2. Условията за изпълнението и използването на подпомагането, предоставяно по силата на специалните регламенти, и по-специално финансовите и административните ресурси, необходими във връзка с докладването, оценяването, управлението и контрола, са съобразени с принципа на пропорционалност при отчитане на равнището на предоставеното подпомагане, като по този начин се намалява административната тежест и се улеснява ефективното изпълнение.
Член 12
Партньорство
1. В съответствие с националните си правила и практики и при спазване на всички приложими изисквания по отношение на сигурността всяка държава членка изгражда партньорство с органи и структури, с оглед на изпълнението на посочените в параграф 3 задачи. В партньорството участват представители на компетентните публични органи на национално, регионално и местно равнище, когато е приложимо. Ако се прецени за целесъобразно, то може да включва и компетентни международни организации, неправителствени организации и социални партньори.
2. Партньорството се осъществява при пълно зачитане на съответната институционална, правна и финансова компетентност на всяка категория партньори.
3. Държавите членки включват партньорите в подготовката, изпълнението, наблюдението и оценката на националните програми. Участниците в партньорството може да са различни на различните етапи от дадена програма.
4. Всяка държава членка създава комитет за наблюдение, който подпомага изпълнението на националните програми.
5. Комисията може да дава насоки относно наблюдението на националните програми и, при необходимост и съгласувано със съответната държава членка, може да участва в работата на комитета за наблюдение, като изпълнява консултативни функции.
Член 13
Диалог по въпросите на политиката
1. За да се улесни изготвянето на националните програми, всяка държава членка провежда с Комисията диалог на равнище висши служители, като се отчитат примерните срокове, предвидени в член 14. Диалогът е съсредоточен върху общите резултати, които трябва да се постигнат чрез националните програми, за да се отговори на потребностите и приоритетите на държавите членки в обхванатите от специалните регламенти области на интервенция, като се имат предвид изходното положение на съответната държава членка и целите на специалните регламенти. Диалогът служи и като повод за обмен на мнения относно действията на Съюза. Резултатите от диалога служат за насоки при изготвянето и одобряването на националните програми и указват датата, на която се очаква държавите членки да представят националните си програми на Комисията, така че да се осигури своевременно приемане на програмата. Резултатите ще бъдат документирани в съгласуван протокол.
2. В случай че трябва да се изпълняват действия в трети държави и по отношение на трети държави, те не са пряко насочени към развитието, като чрез диалога по въпросите на политиката се търси пълна съгласуваност с принципите и общите цели на външната дейност и външната политика на Съюза по отношение на съответната държава или регион.
3. След приключването на диалозите по въпросите на политиката Комисията информира Европейския парламент за общия резултат.
4. Ако дадена държава членка и Комисията преценят за целесъобразно, диалогът по въпросите на политиката може да бъде проведен повторно след междинния преглед, посочен в член 15, с цел да се направи отново оценка на потребностите на тази държава членка и на приоритетите на Съюза.
Член 14
Изготвяне и одобряване на националните програми
1. Въз основа на резултата от диалога по въпросите на политиката, посочен в член 13, параграф 1, всяка държава членка предлага многогодишна национална програма в съответствие със специалните регламенти.
2. Всяка предложена национална програма обхваща финансовите години през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2020 г. и се състои от следните елементи:
а)
описание на изходното положение в държавата членка, което се допълва от необходимата за правилна оценка на потребностите фактологична информация;
б)
анализ на потребностите на съответната държава членка и на националните цели, които позволяват тези потребности да бъдат удовлетворени в рамките на обхванатия от програмата период;
в)
подходяща стратегия, в която се установяват целите, които трябва да бъдат постигнати благодарение на подпомагането от бюджета на Съюза, с целеви резултати за тяхното постигане, примерен график и примери за действия, предвидени за изпълнението на тези цели;
г)
описание на начина, по който са отразени целите на специалните регламенти;
д)
механизми, които осигуряват съгласуваност между инструментите, създадени със специалните регламенти, и други инструменти на Съюза и национални инструменти;
е)
информация относно рамката за наблюдение и оценка, която трябва да се въведе, и показателите, които ще се използват за отчитане на напредъка в изпълнението на поставените цели спрямо изходното положение в държавата членка;
ж)
разпоредбите за изпълнение на националната програма, в които се посочват компетентните органи, и обобщено описание на предвидената система за управление и контрол;
з)
обобщено описание на избрания подход при прилагане на принципа за партньорство, определен в член 12;
и)
проект за план за финансиране, индикативно разбит по финансови години в рамките на периода, включващ прогнозираните разходи за техническа помощ;
й)
механизмите и методите, които ще се използват за популяризиране на националната програма.
3. Държавите членки представят предложените национални програми на Комисията не по-късно от три месеца след приключването на диалога по въпросите на политиката, посочен в член 13.
4. Чрез актове за изпълнение Комисията приема образец за изготвяне на националните програми. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, предвидена в член 59, параграф 3.
5. Преди да одобри предложена национална програма, Комисията разглежда:
а)
нейното съответствие с целите на специалните регламенти и резултатите от диалога по въпросите на политиката, посочен в член 13, параграф 1;
б)
разпределението на финансирането от Съюза между различните цели предвид изискванията на специалните регламенти и, когато е уместно, обосновка за всяко отклонение от минималните дялове, определени в специалните регламенти;
в)
състоятелността на целите, целевите резултати, показателите, графика и примерите за действия, предвидени в предложената национална програма, от гледна точка на предлаганата от държавите членки стратегия;
г)
относимостта на разпоредбите за изпълнение, посочени в параграф 2, буква ж), от гледна точка на предвидените действия;
д)
съответствието на предложената програма с правото на Съюза;
е)
взаимното допълване с подпомагането, предоставяно по другите фондове на Съюза, в това число по линия на Европейския социален фонд;
ж)
когато е приложимо по силата на специален регламент - за целите и примерите за действия във или по отношение на трети държави - съгласуваност с принципите и общите цели на външната дейност и външната политика на Съюза по отношение на съответната държава или регион.
6. Комисията прави коментари в тримесечен срок след датата на предаване на предложената национална програма. Когато Комисията счита, че предложена национална програма не е в съответствие с целите на специалния регламент от гледна точка на националната стратегия, че финансирането от Съюза, предназначено за тези цели, е недостатъчно или че програмата не е в съответствие с правото на Съюза, тя приканва съответната държава членка да предостави цялата необходима допълнителна информация и, когато е целесъобразно, да измени предложената национална програма.
7. Комисията одобрява всяка национална програма не по-късно от шест месеца след официалното ѝ представяне от държавата членка, при условие че евентуалните коментари, направени от Комисията, са били надлежно взети предвид.
8. Без да се засягат разпоредбите на член 7, Комисията информира Европейския парламент за общия резултат от прилагането на параграфи 5 и 6, включително за съответствието с минималните проценти, определени за всяка цел в съответните специални регламенти, или за отклонението от тези проценти.
9. При възникване на нови или непредвидени обстоятелства и по инициатива на Комисията или на съответната държава членка одобрена национална програма може да бъде преразгледана и при необходимост преработена за остатъка от програмния период.
Член 15
Междинен преглед
1. През 2018 г. Комисията и всяка държава членка правят преглед на ситуацията с оглед на междинните доклади за оценка, представени от държавите членки в съответствие с член 57, параграф 1, буква а), и с оглед на развитието в политиките на Съюза и в съответната държава членка.
2. Вследствие на прегледа, посочен в параграф 1, и предвид резултатите от него националните програми могат да бъдат преработени.
3. Разпоредбите на член 14 относно изготвянето и одобряването на националните програми се прилагат mutatis mutandis към изготвянето и одобряването на преработените национални програми.
4. След приключването на междинния преглед и като част от междинната оценка, посочена в член 57, параграф 2, буква а) Комисията докладва на Европейския парламент, Съвета, Европейския икономически и социален комитет и Комитета на регионите относно междинния преглед.
Член 16
Структура на финансирането
1. Финансовото участие в националните програми се осъществява под формата на безвъзмездни средства.
2. Действията, подпомагани по националните програми, се съфинансират от публични или частни източници, те са с нестопанска цел и не могат да бъдат предмет на финансиране от други източници, обхванати от бюджета на Съюза.
3. Участието с бюджетни средства на Съюза не може да надвишава 75 % от общите допустими разходи за даден проект.
4. Участието с бюджетни средства на Съюза може да бъде увеличено до 90 % за специфични действия или стратегически приоритети, определени в специалните регламенти.
5. Участието с бюджетни средства на Съюза може да бъде увеличено до 90 % при извънредни и надлежно обосновани обстоятелства, например когато поради икономически натиск върху националния бюджет проектите не биха могли да се осъществят и целите на националната програма не биха могли да се изпълнят по друг начин.
6. Участието с бюджетни средства на Съюза в техническата помощ по инициатива на държавите членки може да достигне до 100 % от общите допустими разходи.
Член 17
Общи принципи за допустимост
1. Допустимостта на разходите се определя въз основа на националните правила, освен когато в настоящия регламент или в специалните регламенти са установени специални правила.
2. В съответствие със специалните регламенти, за да бъдат допустими, разходите трябва да са:
а)
в приложното поле на специалните регламенти и техните цели;
б)
необходими за осъществяване на дейностите по съответния проект;
в)
в разумен размер и да съответстват на принципите на доброто финансово управление, по-специално икономическата целесъобразност и ефективност.
3. Разходите за подпомагане по силата на специален регламент са допустими, ако:
а)
са направени от бенефициер в периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2022 г.; и
б)
изплатени от определения отговорен орган в периода от 1 януари 2014 г. до 30 юни 2023 г.
4. Чрез дерогация от параграф 3 са допустими и разходите, направени през 2014 г., когато са платени от отговорния орган преди формалното му определяне в съответствие с член 26, при условие че системите за управление и контрол, прилагани преди формалното определяне, не се различават по същество от тези, действащи след формалното определяне на отговорния орган.
5. Разходите, включени в искания за плащане от бенефициера към отговорния орган, се удостоверяват с фактури или счетоводни документи с еднаква доказателствена сила, с изключение на формите на подпомагане по член 18, параграф 1, букви б), в) и г). За такива форми на подпомагане, чрез дерогация от параграф 3 от настоящия член, сумите, включени в искането за плащане, са разходите, възстановени на бенефициера от отговорния орган.
6. Нетните приходи, пряко генерирани от проект по време на неговото изпълнение, които не са били взети предвид към момента на одобряване на проекта, се приспадат от допустимите разходи за проекта най-късно в окончателното искане за плащане, подадено от бенефициера.
Член 18
Допустими разходи
1. Допустимите разходи могат да бъдат възстановявани по следните начини:
а)
възстановяване на действително направени и платени допустими разходи заедно с амортизационните отчисления, когато е приложимо;
б)
чрез стандартни таблици на разходите за единица продукт;
в)
чрез еднократни сумарни плащания;
г)
финансиране с единна ставка, определено чрез прилагане на процент към една или повече определени категории разходи.
2. Възможностите, посочени в параграф 1, могат да се съчетават, когато всяка от тях обхваща различни категории разходи или когато се използват за различни проекти, които са част от едно действие, или за последователните етапи на едно действие.
3. Когато даден проект се изпълнява изключително чрез процедура за възлагане на обществени поръчки за строителни работи, доставка на стоки или услуги, се прилага единствено параграф 1, буква а). Когато обществената поръчка в рамките на даден проект се ограничава до определени категории разходи, всички възможности, посочени в параграф 1, могат да се прилагат.
4. Сумите, посочени в параграф 1, букви б), в) и г), се определят по един от следните начини:
а)
коректен, справедлив и проверим метод на изчисление, който се основава на:
i)
статистически данни или друга обективна информация;
ii)
проверени данни за минали периоди за отделните бенефициери; или
iii)
прилагането на обичайните практики за осчетоводяване на разходите на отделните бенефициери;
б)
в съответствие с правилата за прилагане на съответни таблици за разходите за единица продукт, еднократни суми и единни ставки, прилагани в други политики на Съюза за подобен вид проекти и бенефициери;
в)
в съответствие с правилата за прилагане на съответни таблици за разходите за единица продукт, еднократни суми и единни ставки, прилагани в рамките на схеми за предоставяне на безвъзмездни средства, финансирани изцяло от съответната държава членка за подобен вид проекти и бенефициери.
5. В документа, в които са изложени условията за подпомагане на всеки проект, се съдържа и методът за определяне на разходите по проекта и условията за плащане на безвъзмездните средства.
6. Когато изпълнението на проект поражда непреки разходи, те могат да бъдат изчислени като единна ставка по един от следните начини:
а)
единна ставка в размер до 25 % от допустимите преки разходи, при условие че ставката се изчислява въз основа на коректен, справедлив и проверим метод на изчисление или метод, прилаган в рамките на схеми за предоставяне на безвъзмездни средства, финансирани изцяло от съответната държава членка, за подобен вид проекти и бенефициери;
б)
единна ставка в размер до 15 % от допустимите преки разходи за персонал, без да се изисква съответната държава членка да прави изчисления за определяне на приложимата ставка;
в)
единна ставка, прилагана към допустимите преки разходи въз основа на съществуващите методи и съответстващите ставки, приложими в политиките на Съюза за подобен вид проекти и бенефициери.
7. За определяне на разходите за персонал, свързани с изпълнението на проекта, приложимата часова ставка може да бъде изчислена, като годишните брутни разходи за трудови възнаграждения в счетоводните отчети за последната година се разделят на 1 720 часа.
8. Освен чрез предвидените в параграф 4 методи, в случаите, когато участието на бюджетните средства на Съюза не надвишава 100 000 EUR, сумите, посочени в параграф 1, букви б), в) и г), могат да бъдат определени индивидуално предвид предварително одобрен от отговорния орган проектобюджет.
9. Амортизационните разходи могат да бъдат считани за допустими, ако са изпълнени следните условия:
а)
правилата за допустимост на програмата го позволяват;
б)
размерът на разходите е надлежно удостоверен чрез оправдателни документи, чиято доказателствена сила е еквивалентна на тази на фактурите за допустими разходи, в случаите, когато разходите се възстановяват по начина, посочен в параграф 1, буква а);
в)
разходите се отнасят изключително до периода на подпомагане по проекта;
г)
подпомагането от бюджета на Съюза не е допринесло за придобиване на амортизираните активи.
10. Без да се засяга член 43, за целите на параграф 8 от настоящия член държавите членки, чиято парична единица не е еврото, могат да използват обменния курс на еврото в деня на одобрението на проекта или подписването на споразумението за проекта, който курс се основава на месечния счетоводен обменен курс, публикуван от Комисията по електронен път. Обменният курс на еврото не може да бъде променян в хода на проекта.
Член 19
Недопустими разходи
Следните разходи не са допустими за финансиране с бюджетни средства на Съюза съгласно специалните регламенти:
а)
лихви по дългове;
б)
покупка на незастроена земя;
в)
покупка на застроена земя, когато земята е необходима за изпълнението на проекта, що се отнася до стойност, надвишаваща 10 % от общите допустими разходи за съответния проект;
г)
данък добавен стойност (ДДС) с изключение на случаите, когато той не подлежи на възстановяване съгласно националното право в областта на ДДС.
Член 20
Техническа помощ по инициатива на държавите членки
1. По инициатива на държава членка, в рамките на всяка национална програма специалните регламенти могат да подпомагат дейности по подготовка, управление, наблюдение, оценка, информация и комуникация, създаване на мрежи от контакти, контрол и одит, както и мерки за повишаване на административния капацитет с оглед прилагането на настоящия регламент и на специалните регламенти.
2. Мерките, посочени в параграф 1, могат да включват:
а)
разходи, свързани с подготовката, подбора, оценката, управлението и наблюдението на програмата, действията или проектите;
б)
разходи, свързани с одити и проверки на място на дейностите или проектите;
в)
разходи, свързани с оценяването на програмата, дейностите или проектите;
г)
разходи за информация, популяризация и прозрачност, свързани с програмата, дейностите или проектите, в т.ч. разходите, произтичащи от прилагането на член 53, и разходите за кампании по информиране и популяризиране на целите на програмата, организирани наред с другото на местно равнище;
д)
разходи за придобиване, инсталиране и поддържане на компютърни системи за управление, наблюдение и оценка на настоящия регламент и на специалните регламенти;
е)
разходи за заседанията на комитетите и подкомитетите за наблюдение, свързани с изпълнението на действията включително разходи за експерти и други участници в горепосочените комитети, и включително участници от трети държави, когато тяхното присъствие е от съществено значение за ефективното изпълнение на програмите, действията или проектите;
ж)
разходи за повишаване на административния капацитет за изпълнението на настоящия регламент и на специалните регламенти.
3. Бюджетните кредити могат да се използват от държавите членки за подпомагане на действия за намаляване на административната тежест за бенефициерите и компетентните органи, посочени в член 25, включително за електронни системи за обмен на данни, както и на действия за повишаване на капацитета на органите на държавите членки и на бенефициерите да управляват и да използват подпомагането, предвидено по специалните регламенти.
4. Действията могат да се отнасят и до предходните и последващите финансови рамки.
5. Когато един или повече от компетентните органи са общи за повече от една национална програма, бюджетните кредити за разходите за техническа помощ за всяка от съответните програми могат частично или цялостно да се слеят.
РАЗДЕЛ 2
Управление и контрол
Член 21
Общи принципи на системите за управление и контрол
За изпълнение на националната си програма всяка държава членка въвежда системи за управление и контрол, които предвиждат:
а)
описание на функциите на всеки орган, натоварен с управлението и контрола, както и разпределението на функциите в рамките на всеки такъв орган;
б)
спазване на принципа на разделение на функциите в рамките на тези органи и между тях;
в)
процедури за гарантиране на точността и редовността на декларираните разходи;
г)
компютърни системи за счетоводство, съхраняване и предаване на финансовата информация и на данните за показателите с цел наблюдение и докладване;
д)
системи за докладване и наблюдение, когато отговорният орган възлага изпълнението на задачи на друга структура;
е)
механизми за извършване на одит на функционирането на системите за управление и контрол;
ж)
системи и процедури за осигуряване на надеждна одитна пътека;
з)
предотвратяване, откриване и коригиране на нередности, включително на измами, и събиране на неправомерно изплатените суми, заедно с лихвите за просрочени плащания.
Член 22
Отговорности при споделено управление
В съответствие с принципа на споделено управление държавите членки и Комисията са отговорни за управлението и контрола на националните програми съобразно възложените им по силата на настоящия регламент и специалните регламенти отговорности.
Член 23
Отговорности на бенефициерите
Бенефициерите оказват пълно съдействие на Комисията и компетентните органи при изпълнение на функциите и задачите им, свързани с настоящия регламент и специалните регламенти.
Член 24
Отговорности на държавите членки
1. Държавите членки изпълняват задълженията си по отношение на управлението, контрола и одита и поемат произтичащите от това отговорности, които са определени в правилата относно споделеното управление, съдържащи се в Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 и в настоящия регламент.
2. Държавите членки правят необходимото системите им за управление и контрол на националните програми да са създадени в съответствие с настоящия регламент и да функционират ефективно.
3. Държавите членки предоставят на всеки компетентен орган достатъчно средства, за да може да изпълнява функциите си през целия програмен период.
4. Държавите членки определят прозрачни условия и ред за подбора и изпълнението на проектите в съответствие с настоящия регламент и специалните регламенти.
5. Всеки официален обмен на информация между държавите членки и Комисията се извършва посредством създадена от Комисията електронна система за обмен на данни. Чрез актове за изпълнение Комисията определя условията и редът, на които трябва да отговаря тази електронна система за обмен на данни. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 59, параграф 3.
Член 25
Компетентни органи
1. За целите на настоящия регламент и на специалните регламенти компетентните органи са:
а)
отговорен орган: структура от публичния сектор на съответната държава членка, която е определен орган по смисъла на член 59, параграф 3 от регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 и която отговаря сама за доброто управление и контрол на националната програма и осигурява цялата комуникация с Комисията;
б)
одитен орган: национален публичен орган или структура, който е функционално независим от отговорния орган и отговаря за ежегодното представяне на становището, посочено в член 59, параграф 5, втора алинея от регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012;
в)
когато е целесъобразно, един или няколко упълномощени органа - всяка публична или частна структура, която извършва определени задачи на отговорния орган под ръководството на този отговорен орган.
2. Всяка държава членка определя правилата, уреждащи отношенията между органите по параграф 1, както и отношенията на тези органи с Комисията.
Член 26
Определяне на отговорните органи
1. В съответствие с член 59, параграф 3 от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012, възможно най-скоро след одобрението на националната програма държавите членки уведомяват Комисията за официалното определяне на министерско равнище на отговорните органи в държавите членки, които отговарят за управлението и контрола на разходите по настоящия регламент.
2. Посоченото в параграф 1 определяне се извършва, при условие че органът отговаря на критериите за определянето му, установени в настоящия регламент или въз основа на него, по отношение на вътрешната среда, контролните дейности, информацията и комуникацията и наблюдението.
3. Определянето на отговорен орган се основава на становище на одитен орган, който може да бъде одитният орган, оценяващ доколко отговорният орган отговаря на критериите за определянето му като такъв. Този орган може да бъде независима публична институция, отговаряща за наблюдението, оценяването и одита на администрацията. Одитният орган функционира независимо от отговорния орган и извършва работата си съгласно международно възприетите одиторски стандарти. Съгласно член 59, параграф 3 от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 държавите членки могат да вземат решението си за определяне на отговорния орган въз основа на това дали системите за управление и контрол са по същество същите като тези от предходния период и дали са функционирали ефективно. Ако резултатите от одитите и контрола показват, че определените органи са престанали да отговарят на критериите, довели до определянето им, държавите членки вземат необходимите мерки за отстраняване на слабостите при изпълнението на задачите на тези органи, включително чрез прекратяване на правомощията им.
4. За да осигури доброто функциониране на тази система, на Комисията се дава правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 58 относно:
а)
минималните изисквания за определяне на отговорните органи по отношение на вътрешната среда, контролните дейности, информацията и комуникацията и наблюдението, както и правилата във връзка с процедурата по определяне и прекратяване на правомощията;
б)
правилата във връзка с надзора и процедурата за преразглеждане на определянето на отговорни органи;
в)
задълженията на отговорните органи по отношение на публичната интервенция, както и естеството на техните отговорности в областта на управлението и контрола.
Член 27
Общи принципи относно проверките от страна на отговорните органи
1. Отговорните органи извършват системен административен контрол и, за да получат достатъчна степен на гаранция, го допълват с проверки на място, в т.ч. по целесъобразност внезапни проверки на място на разходите, свързани с исканията за плащане от бенефициерите и които са обявени в годишните отчети.
2. Що се отнася до проверките на място, отговорният орган прави своята контролна извадка измежду всички бенефициери, като я съставя по целесъобразност частично на произволен принцип и частично на рисков принцип, за да получи представителен процент на грешки и минимален доверителен праг, като същевременно открои най-честите грешки.
3. Отговорният орган изготвя доклад за всяка проверка на място.
4. Когато има вероятност установените проблеми да имат системен характер и следователно да излагат на риск други проекти, отговорният орган осъществява допълнителен контрол, включително при необходимост допълнителни проверки, за да установи мащаба на тези проблеми и дали процентът на грешки е над приемливото равнище. Необходимите превантивни и коригиращи мерки се предприемат от отговорния орган и се съобщават на Комисията в обобщението, посочено в член 59, параграф 5, буква б) от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012.
5. Чрез актове за изпълнение Комисията приема необходимите правила за осигуряване на еднакво прилагане на настоящия член. Тези правила могат да се отнасят по-специално до следното:
а)
правила относно административните проверки и проверките на място, включително внезапните проверки на място, които се извършват от отговорния орган по отношение на спазването на задълженията ангажиментите и правилата за допустимост, произтичащи от прилагането на настоящия регламент и на специалните регламенти, включително правилата относно срока на съхраняване на оправдателните документи;
б)
правила за минималното равнище на проверки на място, необходими за ефективното управление на риска, както и условията, при които държавите членки трябва да увеличат броя на тези проверки, или могат да го намалят, ако системите за управление и контрол функционират правилно и процентът на грешки е на приемливо равнище;
в)
правила и методи за докладване на извършените проверки и контрол и на резултатите от тях.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 59, параграф 3.
Член 28
Плащания към бенефициерите
Отговорните органи правят необходимото бенефициерите да получат общата сума на публичното подпомагане възможно най-бързо и в пълен размер. Не се приспадат или удържат суми и не се начисляват специални или други такси с равностоен ефект, които биха намалили размера на тези суми за сметка на бенефициерите.
Член 29
Функции на одитния орган
1. В подкрепа на становището, дадено в съответствие с член 59 от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 одитният орган осигурява извършването на одити на системите за управление и контрол и на подходяща извадка от разходите, включени в годишните отчети. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 58 от настоящия регламент, относно статута на одитиращите органи и условията, на които тези одити следва да отговарят.
2. Когато одитите се извършват от структура, различна от одитния орган, този орган взема мерки тази структура да разполага с необходимите специализирани експертни ресурси и функционална независимост.
3. Одитният орган прави необходимото одитната дейност да се извършва в съответствие с международно възприетите одиторски стандарти.
Член 30
Сътрудничество с одитните органи
1. Комисията си сътрудничи с одитните органи, за да координира съответните им планове и методи за одит, и при първа възможност обменя резултатите от проведените одити на системите за управление и контрол с цел ресурсите за контрол да се използват възможно най-добре и в най-разумни пропорции и да се избегне неоснователно дублиране на работата.
2. Комисията и одитните органи се срещат редовно, за да обменят мнения по въпроси, свързани с усъвършенстването на системите за управление и контрол.
Член 31
Проверки и одити от страна на Комисията
1. Комисията се основава на наличната информация, включително на процедурата по определяне, искането за плащане на годишното салдо, посочено в член 44, годишните доклади за изпълнението и одитите, извършени от националните органи и органите на Съюза, за да прецени дали държавите членки са въвели системи за управление и контрол, които са в съответствие с настоящия регламент, и дали тези системи функционират ефективно по време на изпълнението на националните програми.
2. Без да се засягат одитите, извършвани от държавите членки, длъжностните лица на Комисията или упълномощени представители на Комисията могат да извършват одити или проверки на място, при условие че дадат предизвестие от най-малко 12 работни дни на компетентния национален орган, освен в спешни случаи. Комисията зачита принципа на пропорционалност, като взема под внимание необходимостта да се избягва неоправданото дублиране на одити или проверки, извършвани от държавите членки, нивото на риска за бюджета на Съюза и необходимостта от намаляване до минимум на административната тежест за бенефициерите. В такива одити или проверки могат да участват длъжностни лица или упълномощени представители на държавата членка.
3. Одитите или проверките могат да се отнасят по-специално до:
а)
проверка на ефективното функциониране на системите за управление и контрол в рамките на национална програма или на част от нея;
б)
съответствие на административните практики с правилата на Съюза;
в)
наличието на изискваните оправдателни документи и тяхното съответствие с действията, подпомагани по националните програми;
г)
условията, при които действията са предприети и контролирани;
д)
оценка на доброто финансово управление на действията и/или националната програма.
4. Длъжностните лица на Комисията или упълномощените представители на Комисията, надлежно оправомощени да извършват одити или проверки на място, имат достъп до всички необходими досиета, документи и метаданни, свързани с проектите или техническата помощ или със системите за управление и контрол, независимо от това на какъв носител се съхраняват. Държавите членки предоставят копия от такива досиета, документи и метаданни на Комисията при поискване. Определените в настоящия параграф правомощия не засягат прилагането на национални разпоредби, които запазват някои действия за специално определени от националното законодателство служители. Длъжностните лица и упълномощените представители на Комисията не участват, наред с другото, в посещения по домовете или в официални разпити на лица съгласно националното законодателство. Те обаче имат достъп до информацията, получена по този начин, без да се засяга компетентността на националните съдилища и при пълно зачитане на основните права на засегнатите правни субекти.
5. По искане на Комисията и със съгласието на съответната държава членка компетентните органи на тази държава членка извършват допълнителни проверки или разследвания на действията, обхванати от настоящия регламент. В подобни проверки могат да участват служители на Комисията или упълномощени от нея лица. За да се подобри контролът, Комисията може да поиска, със съгласието на съответните държави членки, съдействие от органите на тези държави членки за определени проверки или разследвания.
6. Комисията може да изиска от дадена държава членка да предприеме необходимите действия с оглед осигуряване на ефективното функциониране на системите си за управление и контрол или правомерността на разходите в съответствие с приложимите правила.
РАЗДЕЛ 3
Финансово управление
Член 32
Бюджетни задължения
1. Бюджетните задължения на Съюза по отношение на всяка национална програма се изпълняват чрез годишни вноски в периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2020 г.
2. Решението на Комисията за одобряване на национална програма представлява решение за финансиране по смисъла на член 84 от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012, а след съобщаването му на съответната държава членка - правно задължение по смисъла на посочения регламент.
3. Бюджетното задължение за първата вноска за всяка национална програма се поема след одобряването на националната програмата от Комисията.
4. Бюджетните задължения за следващите вноски се поемат от Комисията преди 1 май всяка година въз основа на решението, посочено в параграф 2 от настоящия член, освен когато се прилага член 16 от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012.
Член 33
Общи правила за плащанията
1. Плащанията от страна на Комисията на участието с бюджетни средства на Съюза в националната програма се извършват в съответствие с бюджетните кредити и в зависимост от наличните бюджетни ресурси. Всяко плащане се вписва в съответното открито бюджетно задължение с най-ранна дата.
2. Плащанията се извършват под формата на първоначално предварително финансиране, годишно предварително финансиране, плащане на годишното салдо и плащане на окончателното салдо.
3. Прилага се член 90 от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012.
Член 34
Натрупване на първоначално предварително финансиране и годишно салдо
1. Общата сума на първоначалното предварително финансиране и плащанията на годишното салдо не може да надвишава 95 % от участието с бюджетни средства на Съюза в съответната национална програма.
2. При достигане на тавана от 95 % държавите членки могат да продължат да изпращат искания за плащане до Комисията.
Член 35
Договорености за предварително финансиране
1. След като вземе решение за одобряване на националната програма, Комисията изплаща, в рамките на четири месеца, на определения отговорен орган сума за първоначално предварително финансиране за целия програмен период на определения отговорен орган. Тази сума за първоначално предварително финансиране представлява 4 % от общото участие с бюджетни средства на Съюза в националната програма. Тя може да се раздели на две вноски в зависимост от наличните бюджетни ресурси.
2. Преди 1 февруари 2015 г. се изплаща годишно предварително финансиране в размер на 3 % от общото участие с бюджетни средства на Съюза в съответната национална програма. За годините през периода 2016-2022 г. тази сума представлява 5 % от общото участие с бюджетни средства на Съюза в националната програма.
3. Ако дадена национална програма е одобрена през 2015 г. или по-късно, първоначалното предварително финансиране и годишното предварително финансиране се изплащат не по-късно от 60 дни след одобряването на националната програма в зависимост от наличните бюджетни ресурси.
4. В случай на изменения на общото участие с бюджетни средства на Съюза в дадена национална програма, размерът на първоначалното, както и на годишното предварително финансиране се преразглежда съобразно измененията и се отразява в решението за финансиране.
5. Предварителното финансиране се използва за извършване на плащания към бенефициери, изпълняващи националната програма, както и за разходи на компетентните органи, свързани с техническата помощ. За тези цели то се предоставя незабавно на отговорния орган.
Член 36
Уравняване на предварителното финансиране
1. Сумата, платена като първоначално предварително финансиране, се уравнява напълно в сметките на Комисията в съответствие с член 40 най-късно при приключването на националната програма.
2. Сумата, платена като годишно предварително финансиране, се уравнява в сметките на Комисията в съответствие с разпоредбите на член 39.
3. Общият размер на сумата, платена като предварително финансиране, се възстановява на Комисията, ако искането за плащане в съответствие с член 44 не бъде изпратено в срок от 36 месеца от датата, на която Комисията е платила първата вноска от сумата на първоначалното предварително финансиране.
4. Натрупаната лихва по сумата на първоначалното предварително финансиране се вписва в съответната национална програма и се приспада от размера на публичните разходи, отбелязан в окончателното искане за плащане.
Член 37
Вътрешни целеви приходи
1. За вътрешни целеви приходи по смисъла на член 21 от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 се считат:
i)
сумите, които съгласно членове 45 и 47 от настоящия регламент се внасят в бюджета на Съюза, заедно с лихвите;
ii)
сумите, които се внасят в бюджета на Съюза след приключването на програмите по предходната многогодишна финансова рамка, заедно с лихвите.
2. Сумите, посочени в параграф 1, се внасят в бюджета на Съюза и в случай на повторна употреба се използват на първо място за финансиране на разходи по линия на специалните регламенти.
Член 38
Определение за финансова година
За целите на настоящия регламент финансовата година съгласно член 59 от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 обхваща платени разходи и получени и вписани в сметките на отговорния орган приходи през периода, който започва на 16 октомври в година „N-1“ и приключва на 15 октомври в година „N“.
Член 39
Плащане на годишното салдо
1. Комисията изплаща годишното салдо въз основа на финансовия план, който е в сила, годишните отчети на националната програма за съответната финансова година и съответното решение за уравняване на сметки.
2. Годишните отчети се отнасят до плащанията, извършени от отговорния орган през финансовата година, включително плащанията, свързани с техническата помощ, за които са изпълнени изискванията за контрол, посочени в член 27.
3. В зависимост от наличните бюджетни ресурси годишното салдо се изплаща не по-късно от шест месеца след като информацията и документите, посочени в член 44, параграф 1 и член 54, бъдат обявени за допустими от Комисията и последната годишна сметка бъде уравнена.
Член 40
Приключване на програмата
1. Държавите членки представят следните документи до 31 декември 2023 г.:
а)
информацията, изисквана за последните годишни отчети, в съответствие с член 44, параграф 1;
б)
искането за плащане на окончателното салдо; и
в)
окончателния доклад за изпълнението на националната програма, посочен в член 54, параграф 1.
2. Плащанията, направени от отговорния орган от 16 октомври 2022 г. до 30 юни 2023 г., се включват в последните годишни отчети.
3. След получаване на документите, посочени в параграф 1, Комисията плаща окончателното салдо въз основа на финансовия план, който е в сила, последните годишни отчети и съответното решение за уравняване на сметки.
4. В зависимост от наличните бюджетни ресурси окончателното салдо се изплаща не по-късно от три месеца след датата на уравняване на сметките от последната финансова година или един месец след датата на приемане на окончателния доклад за изпълнението, в зависимост от това коя дата е по-късна. Без да се засягат разпоредбите на член 52, в срок от шест месеца Комисията отменя финансовия си ангажимент по изплащане на сумите, останали до пълния размер на съответния бюджетен кредит след изплащането на салдото.
Член 41
Прекъсване на срока за плащане
1. Срокът за плащане след получаването на искане за плащане може да бъде прекъснат от оправомощения разпоредител с бюджетни кредити по смисъла на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 за максимален срок от шест месеца, когато поне едно от следните условия е изпълнено:
а)
вследствие на информация, предоставена от национален одитен орган или одитен орган на Съюза, са налице ясни доказателства, които посочват съществени слабости във функционирането на системата за управление и контрол;
б)
оправомощеният разпоредител с бюджетни кредити трябва да направи допълнителни проверки в резултат на постъпила информация, която го предупреждава, че разходите, посочени в дадено искане за плащане, са свързани с нередности със значителни финансови последици;
в)
един или повече документи, изисквани съгласно член 44, параграф 1 не са предоставени.
Държавата членка може да приеме удължаване на срока за прекъсване с още три месеца.
2. Оправомощеният разпоредител с бюджетни кредити ограничава прекъсването само до частта от разходите, обхваната от искането за плащане, носещо характеристиките, посочени в първата алинея от параграф 1, освен при невъзможност да се установи коя е тази част от разходите. Оправомощеният разпоредител с бюджетни кредити незабавно информира писмено държавата членка и управляващия орган за причините за прекъсването и ги приканва да поправят ситуацията. Оправомощеният разпоредител с бюджетни кредити отменя прекъсването веднага след като бъдат предприети необходимите мерки.
Член 42
Спиране на плащанията
1. Плащането на цялото или част от годишното салдо може да бъде спряно от Комисията, ако:
а)
е налице сериозен недостатък в ефективното функциониране на системата за управление и контрол на оперативната програма, който е изложил на риск приноса на Съюза към националната програма и спрямо който не са предприети коригиращи мерки;
б)
разходите в годишния отчет са свързани с нередност със сериозни финансови последици, която не е отстранена; или
в)
държавата членка не е успяла да предприеме необходимите действия за коригиране на ситуацията, довела до прекъсването по член 41.
2. Комисията може да реши да спре плащането на цялото или част от годишното салдо, след като даде на съответната държава членка възможност да представи своите бележки.
3. Комисията отменя спирането на плащането на цялото или част от годишно салдо, когато съответната държава членка предприеме необходимите мерки, за да позволи отмяната му.
Член 43
Използване на еврото
1. Сумите, посочени в националните програми, представени от държавите членки, прогнозите за разходите, отчетите за разходите, исканията за плащане, годишните отчети и разходите, посочени в годишния и в окончателния доклад за изпълнението, се деноминират в евро.
2. Държавите членки, чиято парична единица не е еврото към датата на искането за плащане, преизчисляват в евро размера на разходите, направени в националната парична единица. Тази сума се превръща в евро, като се използва месечният счетоводен обменен курс на Комисията за месеца, през който разходът е бил отразен в сметките на отговорния орган за съответната национална програма. Обменният курс се публикува по електронен път от Комисията всеки месец.
3. В случай че еврото стане парична единица на някоя държава членка, процедурата по превръщане, описана в параграф 2, продължава да се прилага за всички разходи, вписани в сметките от отговорния орган преди датата на влизане в сила на фиксирания обменен курс между националната парична единица и еврото.
РАЗДЕЛ 4
Уравняване на сметките и финансови корекции
Член 44
Искане за плащане на годишното салдо
1. До 15 февруари на годината, следваща финансовата година, всяка държава членка представя на Комисията документите и информацията, изисквани по член 59, параграф 5 от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012. Представените документи служат като искане за плащане на годишното салдо. След съобщение от съответната държава членка Комисията може по изключение да продължи крайния срок от 15 февруари най-късно до 1 март. Държавите членки може да публикуват тази информация на подходящо равнище.
2. Комисията може да поиска от държава членка да представи допълнителна информация за целите на годишното уравняване на сметките. Ако държава членка не предостави исканата информация в определения от Комисията срок за нейното предоставяне, Комисията може да вземе решение относно уравняването на сметките въз основа на информацията, с която разполага.
3. Чрез актове за изпълнение Комисията приема образците, съгласно които се изготвят документите, посочени в параграф 1. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 59, параграф 2.
Член 45
Годишно уравняване на сметки
1. До 31 май на годината, следваща финансовата година, Комисията взема решение за уравняване на годишните сметки за всяка национална програма. Решението за уравняване обхваща пълнотата, точността и достоверността на предадените годишни отчети и не засяга евентуалното извършване на последващи финансови корекции.
2. Чрез актове за изпълнение Комисията определя реда и условията за извършване на годишната процедура по уравняване на сметките по отношение на мерките, които трябва да се предприемат във връзка с приемането на решението и неговото прилагане, включително относно обмена на информация между Комисията и държавите членки и сроковете, които трябва да бъдат спазени. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 59, параграф 3.
Член 46
Финансови корекции от държавите членки
Държавите членки извършват необходимите финансови корекции във връзка с отделни и системни нередности, установени в операциите или в оперативните програми. Финансовите корекции представляват отменяне на цялото участие с бюджетни средства на Съюза или на част от него. Държавите членки вземат предвид характера и сериозността на нередностите и финансовата загуба за бюджета на Съюза и прилагат пропорционална корекция. Отменените суми и събраните суми, както и натрупаните по тях лихви, се преразпределят в рамките на съответната национална програма, с изключение на сумите вследствие на нередности, установени от Сметната палата и службите на Комисията, включително OLAF. След приключване на националната програма съответната държава членка възстановява събраните суми в бюджета на Съюза.
Член 47
Уравняване с оглед на съответствието и финансови корекции, извършвани от Комисията
1. Комисията извършва финансови корекции, като отменя цялото участие на Съюза или част от него в дадена национална програма и извършва събиране от съответната държава членка, за да се изключат от финансирането от Съюза всякакви разходи, които са направени в нарушение на приложимото право, включително във връзка със слабости в системите за управление и контрол на държавите членки, установени от Комисията или от Сметната палата.
2. Нарушението на приложимото право води до финансова корекция само във връзка с разходите, които са декларирани пред Комисията, и когато е изпълнено едно от следните условия:
а)
нарушението е повлияло върху избора на проект по линия на националната програма или в случаите, при които поради естеството на нарушението е невъзможно да се определи това въздействие, съществува основателен риск нарушението да е оказало подобно влияние;
б)
нарушението е повлияло на размера на разходите, декларирани за възстановяване от бюджета на Съюза, или в случаите, при които поради естеството на нарушението е невъзможно да се даде количествено изражение на неговите финансови последици, но съществува основателен риск нарушението да е оказало подобно влияние.
3. При вземането на решение относно финансовата корекция по параграф 1 Комисията спазва принципа на пропорционалност, като отчита естеството и сериозността на нарушението на приложимото право и неговите финансови последици за бюджета.
4. Преди приемането на решение за отказване на финансиране констатациите на Комисията и отговорите на съответната държава членка се съобщават писмено, след което двете страни се опитват да се споразумеят за действията, които е необходимо да бъдат предприети.
5. Не може да бъде отказано финансиране за:
а)
разходи, които са направени от отговорния орган повече от 36 месеца преди Комисията да е уведомила писмено държавата членка за констатациите си;
б)
разходи по многогодишни действия в рамките на националните програми, когато окончателното задължение на бенефициера възниква повече от 36 месеца, преди Комисията да е уведомила писмено държавата членка за заключенията си;
в)
разходи за действия по националните програми, различни от посочените в буква б), за които плащането или, според конкретния случай, окончателното плащане от отговорния орган се прави повече от 36 месеца, преди Комисията да е уведомила писмено държавата членка за своите констатации.
6. Чрез актове за изпълнение Комисията определя реда и условията за извършване на уравняването с оглед на съответствието по отношение на мерките, които трябва да се предприемат във връзка с приемането на решението и неговото прилагане, включително обмена на информация между Комисията и държавите членки и сроковете, които трябва да бъдат спазени. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 59, параграф 3.
Член 48
Задължения на държавите членки
Извършването на финансова корекция от Комисията не засяга задължението на държавата членка да продължи събиранията по член 21, буква з) от настоящия регламент и да събере държавната помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС и на член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета (12).
Член 49
Възстановяване
1. Възстановяването на суми в общия бюджет на Съюза се извършва преди крайната дата, посочена в нареждането за събиране, изготвено в съответствие с член 80 от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012. Крайната дата е последният ден от втория месец след издаване на нареждането.
2. Всяко забавяне при извършване на възстановяването поражда лихва за просрочено плащане, която започва да тече на крайната дата, на която то е дължимо, и приключва на датата на действителното плащане. Размерът на тази лихва е един и половина процентни пункта над прилагания от Европейската централна банка лихвен процент спрямо основните ѝ операции по рефинансиране в първия работен ден от месеца, в който попада крайната дата.
РАЗДЕЛ 5
Отменяне на бюджетни кредити
Член 50
Принципи
1. Националните програми подлежат на процедура за отменяне на бюджетни кредити, установена въз основа на принципа, че сумите, свързани с поето задължение, които не са обхванати от първоначалното и годишното предварително финансиране, посочено в член 35, и от искане за плащане в съответствие с член 44 до 31 декември на втората година след годината на бюджетното задължение, се отменят. За целите на отмяната Комисията изчислява размера на сумата, като прибавя една шеста от годишното бюджетно задължение, свързано с общия размер на годишния принос за финансовата 2014 г., към всяко от бюджетните задължения за финансовите години от 2015-2020 г.
2. Чрез дерогация от параграф 1 сроковете за отмяна не се прилагат за годишното бюджетно задължение, свързано с общата сума на годишната вноска за 2014 г.
3. Ако първото годишно бюджетно задължение е свързано с общия размер на годишния принос за 2015 г., чрез дерогация от параграф 1 сроковете за отмяна не се прилагат за годишното бюджетно задължение, свързано с общия размер на годишния принос за 2015 г. В такива случаи Комисията изчислява съответната сума съгласно параграф 1, като прибавя една пета от годишното бюджетно задължение, свързано с общия размер на приноса за 2015 г., към бюджетните задължения за всяка година от 2016-2020 г.
4. Задължението, свързано с последната година от периода, се отменя в съответствие с правилата, които се спазват при приключването на програмите.
5. Всяко задължение, което все още е налице на последната дата, на която разходите могат да се смятат за допустими, както е посочено в член 17, параграф 3, и за което отговорният орган не е направил искане за плащане в срок от шест месеца след тази дата, се отменя автоматично.
Член 51
Изключения от принципите за отменяне
1. Засегнатата от отменянето сума се намалява със сумите, които отговорният орган не е бил в състояние да декларира пред Комисията вследствие на:
а)
действия, спрени поради съдебно производство или административно обжалване със суспензивно действие; или
б)
непреодолима сила, която сериозно засяга изпълнението на цялата национална програма или на част от нея. Отговорните органи, които твърдят, че е била налице непреодолима сила, трябва да докажат преките последици от непреодолимата сила върху изпълнението на цялата национална програма или на част от нея.
Намаляване може да бъде поискано веднъж, ако спирането или непреодолимата сила са продължили до една година. Ако спирането или непреодолимата сила са продължили повече от една година, намаляването може да бъде поискано няколко пъти в зависимост от времетраенето на непреодолимата сила или броя години между датата на съдебното или административното решение, спиращо осъществяването на действието, и датата на окончателното съдебно или административно решение.
2. Държавата членка изпраща на Комисията до 31 януари информация за посочените в параграф 1 изключения, за деклариране на сумата към края на предходната година.
3. Бюджетните задължения, за които е подадено искане за плащане, но чието плащане е намалено или спряно от Комисията на 31 декември от година N + 2, не се вземат предвид при изчисляване на автоматичното отменяне на бюджетни кредити.
Член 52
Процедура
1. Когато е налице риск от прилагане на отмяна по член 50 Комисията информира държавите членки възможно най-скоро.
2. Въз основа на данните, с които разполага на 31 януари, Комисията уведомява отговорния орган за размера на отменената сума, която се определя въз основа на наличната информация.
3. Съответната държава членка разполага с два месеца, за да се съгласи със сумата, която ще бъде отменена, или да представи становището си.
4. Комисията извършва автоматично отменяне на бюджетните кредити не по-късно от девет месеца след изтичането на последния срок, постановен съгласно параграфи 1-3.
5. В случай на автоматично отменяне на бюджетни кредити участието с бюджетни средства на Съюза в съответната национална програма се намалява за съответната година със сумата, която автоматично се отменя. Участието на Съюза в плана за финансиране ще бъде намалено пропорционално освен ако държавата членка не изготви преработен план за финансиране.
РАЗДЕЛ V
ИНФОРМАЦИЯ, КОМУНИКАЦИЯ, НАБЛЮДЕНИЕ, ОЦЕНКА И ДОКЛАДВАНЕ
Член 53
Информация и публичност
1. Държавите членки и отговорните органи отговарят за:
а)
уебсайт или уеб портал, който съдържа информация за националните програми в съответната държава членка и предлага достъп до тези програми;
б)
информирането на потенциалните бенефициери относно възможностите за финансиране по националните програми;
в)
популяризирането на ролята и постиженията на специфичните регламенти сред гражданите на Съюза чрез информационни и комуникационни дейности, посветени на резултатите и отражението от националните програми.
2. Държавите членки осигуряват прозрачност за изпълнението на националните програми и поддържат списък на действията, подпомагани от всяка национална програма, като този списък е достъпен през уебсайта или уеб портала. Списъкът с действия включва актуализирана информация за крайните бенефициери, наименованията на проектите и размера на отпуснатите им бюджетни средства на Съюза.
3. По правило информацията се оповестява публично, освен когато е ограничена поради поверителното ѝ естество, по-специално от гледна точка на сигурността, обществения ред, наказателни разследвания и защитата на лични данни.
4. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с процедурата, посочена в член 58 за установяване на правила по отношение на мерките за информиране и популяризиране сред широката общественост и мерките за информиране на бенефициерите.
5. Чрез актове за изпълнение Комисията определя техническите характеристики на мерките за информиране и популяризиране. Тези актове за изпълнение се приемат от Комисията в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 59, параграф 3.
Член 54
Доклади за изпълнението
1. До 31 март 2016 г. и до 31 март на всяка следваща година до 2022 г. включително отговорният орган представя на Комисията годишен доклад за изпълнението на всяка национална програма през предходната финансова година и може да публикува тази информация на съответното равнище. Докладът, който ще бъде предаден през 2016 г., ще обхваща финансовите 2014 и 2015 г. Държавата членка представя окончателен доклад за изпълнението на националните програми до 31 декември 2023 г.
2. Годишните доклади за изпълнението съдържат информация за:
а)
изпълнението на националната програма по отношение на финансовите данни и показателите;
б)
всякакви важни въпроси, които засягат изпълнението на националната програма.
3. В контекста на междинния преглед, съгласно посоченото в член 15, годишният доклад за изпълнението, който трябва да бъде представен през 2017 г., съдържа и оценява:
а)
посочената в параграф 2 информация;
б)
напредъка в постигането на заложените в националните програми цели, които се преследват чрез участието с бюджетни средства на Съюза;
в)
участието на съответните партньори, посочени в член 12.
4. Годишният доклад за изпълнението, който ще бъде представен през 2020 г., и окончателният доклад за изпълнението съдържат, в допълнение към информацията и оценката, посочени в параграф 2, информация за целите на националната програма и оценка на напредъка в постигането им при отчитане на резултатите от диалога по въпросите на политиката, посочен в член 13, параграф 1.
5. Годишните доклади за изпълнението, посочени в параграфи 1-4, се смятат за приемливи, при условие че съдържат цялата информация, изисквана съгласно тези параграфи. Ако годишният доклад за изпълнението е неприемлив, Комисията уведомява съответната държава членка за това в срок от 15 работни дни от датата на получаването му, като в противен случай той се счита за приемлив.
6. Комисията уведомява съответната държава членка за становището си относно годишния доклад за изпълнението в срок от два месеца от датата на получаването му. Ако Комисията не представи становището си в този срок, докладите се смятат за приети.
7. Комисията може да представи забележки по въпроси, включени в годишният доклад за изпълнението, изготвен от отговорния орган, които засягат изпълнението на националната програма. Когато са направени такива забележки, управляващият орган предоставя необходимата информация във връзка с тях и, когато е целесъобразно, уведомява Комисията за предприетите мерки. Комисията трябва бъде информирана не по-късно от три месеца след представяне на забележките.
8. Чрез актове за изпълнение Комисията приема образците, съгласно които се изготвят годишните и окончателните доклади за изпълнението. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 59, параграф 2.
Член 55
Обща рамка за наблюдение и оценка
1. Комисията извършва редовно наблюдение на изпълнението на настоящия регламент и специалните регламенти, когато това е уместно, в сътрудничество с държавите членки.
2. Изпълнението на специалните регламенти се оценява от Комисията в партньорство с държавите членки в съответствие с член 57.
3. Създава се обща рамка за наблюдение и оценка, за да се определи целесъобразността, ефективността, ефикасността, добавената стойност и устойчивостта на действията и опростяването и намаляването на административната тежест предвид целите на настоящия регламент и специалните регламенти и изпълнението на настоящия регламент и специалните регламенти като инструменти, допринасящи за развитието на пространството на свобода, сигурност и правосъдие.
4. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 58, във връзка с доусъвършенстването на общата рамка за наблюдение и оценка.
5. Държавите членки предоставят на Комисията информацията, необходима за наблюдението и оценката на настоящия регламент и специалните регламенти.
6. Освен това Комисията взема предвид взаимното допълване между действията, изпълнявани съгласно специалните регламенти, и действията по други политики, инструменти и инициативи на Съюза.
7. Комисията обръща специално внимание на наблюдението и оценката на действията и програмите, свързани с трети държави, в съответствие с член 8.
Член 56
Оценка на националните програми от държавите членки
1. Държавите членки извършват оценките, посочени в член 57, параграф 1. Оценката, която ще се извърши през 2017 г., допринася за подобряване на структурата и изпълнението на националните програми в съответствие с общата рамка за наблюдение и оценка.
2. Държавите членки осигуряват въвеждането на процедури за изготвяне и събиране на данните, необходими за извършване на оценките, посочени в параграф 1, включително данни, свързани с показателите в общата рамка за наблюдение и оценка.
3. Оценките, посочени в член 57, параграф 1, се извършват от експерти, които са функционално независими от отговорните органи, одитните органи и упълномощените органи. Тези експерти могат да бъдат свързани с независима публична институция, отговаряща за наблюдението, оценяването и одита на администрацията. Комисията дава насоки относно начина на извършване на оценките.
4. Оценките по член 57, параграф 1, се оповестяват публично в тяхната цялост, освен когато информацията е ограничена поради поверителното ѝ естество, което се отнася по-специално до сигурността, обществения ред, наказателни разследвания и защитата на лични данни.
Член 57
Доклади за оценка от държавите членки и Комисията
1. В съответствие с общата рамка за наблюдение и оценка държавите членки представят на Комисията:
а)
доклад за междинна оценка на изпълнението на действията и на напредъка към постигане на целите по националните програми до 31 декември 2017 г.;
б)
доклад за последваща оценка относно отражението на действията по националните програми до 31 декември 2023 г.
2. Въз основа на посочените в параграф 1 доклади Комисията представя на Европейския парламент, Съвета, Европейския икономически и социален комитет и Комитета на регионите:
а)
доклад за междинна оценка на изпълнението на настоящия регламент и на специалните регламенти на равнище Съюз до 30 юни 2018 г. Този доклад за междинна оценка включва оценка на междинния преглед, извършен в съответствие с настоящия регламент и специалните регламенти;
б)
доклад за последваща оценка относно отражението на настоящия регламент и специалните регламенти след приключването на националните програми до 30 юни 2024 г.
3. Последващата оценка на Комисията обхваща още въздействието на специалните регламенти върху развитието на пространството на свобода, сигурност и правосъдие по отношение на приноса им за постигането на следните цели:
а)
изграждането на обща култура на сигурност на границите, сътрудничество в областта на правоприлагането и управление на кризи;
б)
ефективното управление на миграционните потоци към Съюза;
в)
разработването на общата европейска система за убежище;
г)
справедливото и равно третиране на гражданите на трети държави;
д)
солидарност и сътрудничество между държавите-членки за решаване на проблеми, свързани с миграцията и вътрешната сигурност;
е)
общ подход на Съюза в областта на миграцията и сигурността по отношение на трети държави.
4. Всички доклади за оценка съгласно настоящия член се публикуват в тяхната цялост, освен когато информацията е ограничена поради поверителното ѝ естество, по-специално от гледна точка на сигурността, обществения ред, наказателните разследвания и защитата на лични данни.
ГЛАВА VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 58
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в член 5, параграф 5, член 26, параграф 4, член 29, параграф 1, член 53, параграф 4 и член 55, параграф 4, се предоставя на Комисията за срок от седем години, считано от 21 май 2014 г. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на седемгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава с мълчаливо съгласие за срок от три години, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно продължаване не по-късно от три месеца преди изтичането на седемгодишния срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 5, параграф 5, член 26, параграф 4, член 29, параграф 1, член 53, параграф 4 и член 55, параграф 4, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 5, параграф 5, член 26, параграф 4, член 29, параграф 1, член 53, параграф 4 и член 55, параграф 4, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът не са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 59
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитета за фондове „Убежище, миграция и интеграция“ и „Вътрешна сигурност“. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 4 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
3. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Когато комитетът не даде становище, Комисията не приема проекта за акт за изпълнение, с изключение на член 14, параграф 4, член 24, параграф 5, член 45, параграф 2, член 47, параграф 6 и член 53, параграф 5 от настоящия регламент.
Член 60
Преглед
Въз основа на предложение на Комисията Европейският парламент и Съветът преразглеждат настоящия регламент до 30 юни 2020 г.
Член 61
Влизане в сила и приложение
Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник нa Европейския съюз.
Прилага се от 1 януари 2014 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко в държавите членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Страсбург на 16 април 2014 година.
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 514/2014
av den 16 april 2014
om allmänna bestämmelser för asyl-, migrations- och integrationsfonden och om ett instrument för ekonomiskt stöd till polissamarbete, förebyggande och bekämpande av brottslighet samt krishantering
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 78.2, 79.2, 79.4, 82.1, 84 och 87.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
med beaktande av Regionkommitténs yttrande (2),
i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (3), och
av följande skäl:
(1)
Unionens politik på området inrikes frågor är att skapa ett område med frihet, säkerhet och rättvisa: ett område utan inre gränser som människor fritt kan resa in i, förflytta sig, bo och arbeta i, med full tilltro till att deras rättigheter respekteras och säkerhet garanteras, med beaktande av gemensamma utmaningar såsom behovet av att utarbeta en heltäckande invandringspolitik för unionen som främjar konkurrenskraft och social sammanhållning i unionen, skapandet av ett gemensamt europeiskt asylsystem, förebyggande av hoten från allvarlig och organiserad brottslighet samt kampen mot olaglig invandring, människohandel, it-brottslighet och terrorism.
(2)
Det är nödvändigt att ta ett helhetsgrepp om de frågor som uppstår i och med migrations- och asyltrycket liksom om förvaltningen av unionens yttre gränser, och samtidigt säkerställa full respekt för internationell rätt och människorättslagstiftning, inklusive när det gäller åtgärder som genomförs i tredjeländer, och få alla medlemsstater att visa solidaritet sinsemellan och visa att det finns en medvetenhet om behovet av att respektera det nationella ansvaret genom att ge en tydlig uppdragsbeskrivning.
(3)
Unionsfinansieringen till stöd för utveckling av området med frihet, säkerhet och rättvisa bör ge unionen ett mervärde och vara ett konkret tecken på den solidaritet och ansvarsfördelning som är nödvändig för att möta de gemensamma utmaningarna.
(4)
En gemensam ram bör säkerställa den samstämmighet, den förenkling och det enhetliga genomförande av finansieringen som krävs inom de berörda politikområdena.
(5)
Användningen av medel på det området bör samordnas för att säkerställa komplementaritet, effektivitet och synlighet, samt för att uppnå budgetsynergier.
(6)
Genom en gemensam ram bör principer för stöd samt medlemsstaternas och kommissionens ansvar fastställas när det gäller att tillämpa dessa principer, inbegripet förebyggande och upptäckt av oegentligheter och bedrägeri.
(7)
Sådan unionsfinansiering blir effektivare och mer målinriktad om medfinansieringen av stödberättigande åtgärder grundas på ett strategiskt flerårigt program som utarbetas av varje medlemsstat i samråd med kommissionen.
(8)
De åtgärder i eller avseende tredjeländer som finansieras genom de särskilda förordningarna som anges i den här förordningen (nedan kallade de särskilda förordningarna) bör vidtas i samverkan och samordning med andra åtgärder utanför unionen som finansieras genom unionens externa biståndsinstrument, såväl geografiska som tematiska. Vid genomförandet av dessa åtgärder bör man framför allt eftersträva fullständig överensstämmelse med principerna och de allmänna målen för unionens yttre åtgärder och utrikespolitik som rör landet eller regionen i fråga. Dessa åtgärder bör inte syfta till att stödja åtgärder som är direkt utvecklingsinriktade, och de bör vid behov komplettera det finansiella stöd som ges genom instrument för bistånd till tredjeländer. Principen om konsekvens i utvecklingspolitiken i enlighet med punkt 35 i det europeiska samförståndet om utveckling bör respekteras. Det är också viktigt att se till att genomförandet av katastrofbistånd är samstämt med och, i förekommande fall, kompletterar unionens humanitära politik samt respekterar de humanitära principer som fastställs i EU:s konsensusdokument om humanitärt bistånd.
(9)
Yttre åtgärder bör vara enhetliga och konsekventa enligt artikel 18.4 i fördraget om den Europeiska unionen (EU-fördraget).
(10)
Innan fleråriga program utarbetas som ett sätt att uppnå målen för sådan unionsfinansiering, bör medlemsstaterna och kommissionen bedriva en politisk dialog och därmed skapa en sammanhängande strategi för varje enskild medlemsstat. Efter slutförandet av den politiska dialogen bör varje medlemsstat för kommissionen lägga fram ett nationellt program med en beskrivning av hur medlemsstaten strävar efter att uppnå målen med den berörda särskilda förordningen för perioden 2014-2020. Kommissionen bör undersöka huruvida det nationella programmet stämmer överens med dessa mål och med resultatet av den politiska dialogen. Dessutom bör kommissionen undersöka huruvida fördelningen av unionsmedel mellan målen följer den lägsta procentsats som fastställts per mål i den berörda särskilda förordningen. Det bör vara möjligt för medlemsstaterna avvika från dessa lägsta procentsatser och de bör i så fall ange skälen till avvikelsen i sitt nationella program. Om de skäl som den berörda medlemsstaten anger inte bedöms som tillräckliga kommer kommissionen eventuellt inte att godkänna det nationella programmet. Kommissionen bör regelbundet underrätta Europaparlamentet om resultatet av de politiska dialogerna, om hela programplaneringsförfarandet inbegripet utarbetandet av nationella program, som även omfattar uppfyllandet av den lägsta procentsats som fastställts per mål i de berörda särskilda förordningarna som anges i den här förordningen samt om genomförandet av de nationella programmen.
(11)
Strategin bör bli föremål för en halvtidsutvärdering för att säkerställa en lämplig finansiering under perioden 2018-2020.
(12)
Medlemsstaterna bör på ett sätt som är förenligt med proportionalitetsprincipen och behovet av att minimera den administrativa bördan upprätta ett partnerskap med de berörda myndigheterna och organen för att utveckla och genomföra sina nationella program under hela flerårsperioden. Medlemsstaterna bör se till att det inte föreligger någon intressekonflikt mellan partnerna i de olika etapperna av programplaneringscykeln. Varje medlemsstat bör inrätta en kommitté som ska övervaka det nationella programmet och hjälpa den att övervaka genomförandet och de framsteg som gjorts för att uppnå programmets mål. Varje medlemsstat bör vara ansvarig för fastställandet av de praktiska arrangemangen för inrättandet av övervakningskommittén.
(13)
Huruvida utgifter är stödberättigande enligt de nationella programmen bör fastställas i nationell rätt, på grundval av gemensamma principer som anges i denna förordning. Den första och sista dagen för stödberättigande utgifter bör fastställas på ett sätt som ger enhetliga och rättvisa regler som är tillämpliga på de nationella programmen.
(14)
Tekniskt bistånd bör göra det möjligt för medlemsstaterna att stödja genomförandet av sina nationella program och bistå stödmottagarna så att de kan fullgöra sina skyldigheter och följa unionsrätten. Tekniskt bistånd skulle i förekommande fall kunna täcka de kostnader som behöriga myndigheter i tredjeländer ådragit sig.
(15)
För att säkerställa en ändamålsenlig ram för snabbt tillhandahållande av bistånd vid nödsituationer bör denna förordning möjliggöra stöd till åtgärder för vilka utgifterna uppstod innan ansökan om sådant bistånd lämnades in, men inte före den 1 januari 2014, i enlighet med den bestämmelse i Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 (4) som medger sådan flexibilitet i vederbörligen motiverade undantagsfall. Stödet får utgöra 100 % av de stödberättigande utgifterna i vederbörligen motiverade fall, om detta visar sig nödvändigt för att åtgärden ska kunna genomföras, särskilt om mottagaren är en internationell eller icke-statlig organisation. Åtgärder som stöds genom bistånd vid nödsituationer bör vara en direkt följd av nödsituationen och bör inte ersätta medlemsstaternas långsiktiga investeringar.
(16)
Beslut som berör bidraget från unionens budget bör dokumenteras ordentligt för att upprätthålla en tillfredsställande verifieringskedja.
(17)
Unionens ekonomiska intressen bör skyddas genom proportionella åtgärder över hela utgiftscykeln, inbegripet åtgärder för att förebygga, upptäcka och utreda oegentligheter, driva in belopp som gått förlorade, betalats ut på felaktiga grunder eller använts felaktigt, och eventuellt administrativa och ekonomiska sanktioner i enlighet med förordning (EU, Euratom) nr 966/2012.
(18)
I samband med skyddet av unionens ekonomiska intressen kan de kontroller på plats och de revisioner som utförs av medlemsstaterna, kommissionen, revisionsrätten och den europeiska byrån för bedrägeribekämpning, inrättad genom kommissionens beslut 1999/352/EG, EKSG, Euratom (5) (Olaf), vara anmälda eller oanmälda, i enlighet med tillämplig rätt.
(19)
Syftet med den nya strukturen för finansiering inom området inrikes frågor är att förenkla de gällande reglerna och att minska den administrativa bördan för stödmottagarna. Kontrollmekanismen bör dock förbli effektiv och därför är det viktigt att erinra om de tillämpliga reglerna till skydd för unionens ekonomiska intressen som föreskriver kontroller på plats och revisioner som kan vara anmälda eller oanmälda.
(20)
Medlemsstaterna bör vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa väl fungerande förvaltnings- och kontrollsystem och kvaliteten i genomförandet av deras nationella program. Därför är det nödvändigt att fastställa generella principer och nödvändiga funktioner som dessa system bör uppfylla.
(21)
För att se till att medlemsstaternas nationella program genomförs effektivt och korrekt bör deras skyldigheter när det gäller förvaltnings- och kontrollsystem samt förebyggande, upptäckt och korrigering av oegentligheter och överträdelser av unionsrätten fastställas.
(22)
I enlighet med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna bör medlemsstaterna, genom sina förvaltnings- och kontrollsystem, ha huvudansvaret för genomförande och kontroll av de nationella programmen. Stödet enligt de särskilda förordningarna bör genomföras i nära samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna, i enlighet med subsidiaritetsprincipen.
(23)
Medlemsstaterna bör fullt ut utnyttja den kunskap, expertis och erfarenhet som offentliga och/eller privata organ förvärvat när de genomfört tidigare fonder inom området inrikes frågor.
(24)
Endast ansvariga myndigheter som har utsetts av medlemsstaterna erbjuder rimliga garantier för att de nödvändiga kontrollerna har utförts innan stöd beviljas från unionens budget till stödmottagarna. Det bör därför uttryckligen föreskrivas att endast utgifter som betalas av utsedda ansvariga myndigheter kan ersättas ur unionens budget.
(25)
Man bör fastställa kommissionens befogenheter och skyldigheter att kontrollera att förvaltnings- och kontrollsystemen verkligen fungerar och att ålägga medlemsstaterna att vidta åtgärder.
(26)
Unionens budgetåtaganden bör verkställas årligen. För att programförvaltningen ska fungera effektivt bör gemensamma regler fastställas för utbetalning av det årliga saldot och av slutsaldot.
(27)
Utbetalningen av förfinansieringen vid programmens start säkerställer att medlemsstaterna har tillräckliga medel för att stödja stödmottagarna i genomförandet av programmet när programmet väl har godkänts. Därför bör det föreskrivas vilka belopp som kan betalas ut som inledande förfinansiering. Den inledande förfinansieringen bör regleras i sin helhet vid avslutandet av programmet. De ansvariga myndigheterna bör se till att stödmottagarna ofördröjligen får hela det belopp som de har rätt till.
(28)
Dessutom bör årlig förfinansiering tillhandahållas för att säkerställa att medlemsstaterna har tillräckliga medel för att genomföra sina nationella program. Årlig förfinansiering bör ha räknats av varje år mot utbetalningen av det årliga saldot.
(29)
I samband med treårsöversynen av förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 införs ändringar i metoden med delad förvaltning som måste beaktas.
(30)
För att förstärka redovisningsskyldigheten för utgifter som medfinansieras genom unionsbudgeten under ett givet år bör en lämplig ram skapas för det årliga avslutandet av räkenskaperna. Inom en sådan ram bör den ansvariga myndigheten, i fråga om ett nationellt program, till kommissionen lämna de dokument som avses i bestämmelserna om delad förvaltning med medlemsstater i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012.
(31)
Till stöd för den försäkran som ligger till grund för det årliga avslutandet av räkenskaperna i hela unionen bör gemensamma bestämmelser fastställas om karaktären hos och omfattningen av de kontroller som medlemsstaterna ska utföra.
(32)
För att säkerställa en sund ekonomisk förvaltning av unionens medel kan det bli nödvändigt för kommissionen att göra finansiella korrigeringar. För att det ska råda rättssäkerhet för medlemsstaterna är det viktigt att fastställa under vilka omständigheter överträdelser av tillämplig unionsrätt eller nationell rätt kan leda till att kommissionen genomför finansiella korrigeringar. För att säkerställa att de finansiella korrigeringar som kommissionen kan komma att ålägga medlemsstaterna rör skyddet av unionens ekonomiska intressen, bör de endast avse fall där överträdelsen av unionsrätten eller den nationella rätten direkt eller indirekt rör stödberättigande, korrekthet, förvaltning eller kontroll av åtgärderna och motsvarande utgifter. För att de finansiella korrigeringarna ska vara proportionella är det viktigt att kommissionen tar hänsyn till vilken typ av överträdelser det gäller och hur allvarliga de är när den bestämmer korrigeringsbeloppen. I detta hänseende bör man fastställa kriterierna för kommissionens tillämpning av finansiella korrigeringar och det förfarande som kan leda till ett beslut om finansiell korrigering.
(33)
För att fastställa det finansiella förhållandet mellan de ansvariga myndigheterna och unionens budget bör kommissionen avsluta räkenskaperna för dessa myndigheter årligen. Beslutet om avslutande av de berörda räkenskaperna bör omfatta kontroll av att de är fullständiga, exakta och sanningsenliga, men inte huruvida utgifterna överensstämmer med unionsrätten.
(34)
Eftersom kommissionen enligt artikel 17 i EU-fördraget har ansvar för unionsrättens korrekta tillämpning, bör den avgöra huruvida de utgifter som medlemsstaterna betalat är förenliga med unionsrätten. Medlemsstaterna bör ges rätt att motivera sina beslut om utbetalningar. För att ge medlemsstaterna rättsliga och ekonomiska garantier när det gäller gjorda betalningar bör det fastställas en längsta tidsfrist inom vilken kommissionen kan besluta om ekonomiska följder vid bristande efterlevnad.
(35)
Det är viktigt att säkerställa en sund ekonomisk förvaltning och ett effektivt genomförande, samtidigt som man säkerställer insyn, rättssäkerhet, tillgången till finansiering och likabehandling av stödmottagare.
(36)
För att förenkla användningen av medlen och minska risken för fel och samtidigt möjliggöra differentiering där politikens särdrag så kräver, bör det stadgas om formerna för stöd och de harmoniserade villkoren för utgifternas stödberättigande, bland annat förenklade kostnadsalternativ. I enlighet med subsidiaritetsprincipen bör medlemsstaterna anta nationella regler om stödberättigande utgifter.
(37)
För att främja budgetdisciplin bör det anges hur delar av budgetåtagandena för ett nationellt program kan dras tillbaka, särskilt om ett belopp kan undantas från tillbakadragandet, t.ex. när förseningar i genomförandet beror på ett rättsligt förfarande eller ett administrativt överklagande med uppskjutande verkan eller på force majeure.
(38)
För att de allmänna reglerna om tillbakadragande av åtaganden ska tillämpas korrekt bör reglerna i detalj beskriva hur tidsfristerna för tillbakadragande fastställs och hur beloppen beräknas.
(39)
Det är viktigt att göra allmänheten uppmärksam på vilka resultat som uppnås genom unionsfinansiering. Medborgarna har rätt att veta hur unionens medel används. Ansvaret för att lämpliga uppgifter kommuniceras till allmänheten bör vila på kommissionen, de ansvariga myndigheterna och stödmottagarna. För att göra kommunikationen med den breda allmänheten effektivare och stärka synergieffekterna mellan kommunikationsåtgärder på kommissionens initiativ, bör de budgetmedel som anslås för kommunikationsåtgärder i enlighet med denna unionsfinansiering också bidra till att täcka information om unionens politiska prioriteringar i den mån de berör de allmänna målen för unionsfinansiering inom området inrikes frågor.
(40)
För att säkerställa en bred spridning av information om unionsfinansiering inom området inrikes frågor, och för att informera potentiella stödmottagare om stödmöjligheter, bör närmare bestämmelser om information och kommunikation samt vissa tekniska egenskaper hos sådana åtgärder fastställas på grundval av denna förordning, och varje medlemsstat bör åtminstone skapa en webbplats eller webbportal med nödvändig information. Medlemsstaterna bör genomföra mer direkta former av kommunikationskampanjer för att verkligen informera potentiella stödmottagare bland annat genom att organisera regelbundna allmänna evenemang, så kallade informationsdagar och utbildningstillfällen.
(41)
Hur effektiva de understödda åtgärderna blir beror också på hur resultaten utvärderas och sprids. Man bör formellt fastställa medlemsstaternas och kommissionens ansvar i detta avseende samt metoderna för att säkerställa utvärderingens tillförlitlighet och den tillhörande informationens kvalitet.
(42)
I syfte att ändra bestämmelserna i denna förordning om de gemensamma principerna för utgifternas stödberättigande bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) delegeras till kommissionen. Det är av särskild betydelse att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå. När kommissionen förbereder och utarbetar delegerade akter, bör den se till att relevanta handlingar översänds samtidigt till Europaparlamentet och rådet och att detta sker så snabbt som möjligt och på lämpligt sätt.
(43)
För tillämpningen av denna förordning, inbegripet utarbetandet av delegerade akter, bör kommissionen samråda med experter från samtliga medlemsstater.
(44)
För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 (6).
(45)
Granskningsförfarandet bör användas för genomförandeakter som fastställer gemensamma skyldigheter för medlemsstaterna, särskilt när det gäller tillhandahållandet av information till kommissionen, medan det rådgivande förfarandet bör användas vid antagandet av genomförandeakter som avser standardblanketterna för tillhandahållande av information till kommissionen, eftersom de är rent tekniska till sin natur.
(46)
Eftersom målet för denna förordning, nämligen att fastställa allmänna bestämmelser för genomförandet av de särskilda förordningarna, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare, på grund av åtgärdens omfattning och verkningar, kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i EU-fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.
(47)
I den mån som denna förordning anger allmänna regler, som är nödvändiga för att möjliggöra genomförandet av särskilda förordningar, som fastställer dess tillämplighet på de särskilda förordningarna, och som utgör akter som grundar sig på Schengenregelverket när det gäller länder på vilka des särskilda förordningarna är tillämpliga på grundval av relevanta protokoll som fogats till EU-fördraget och EUF-fördraget eller på grundval av relevanta avtal bör denna förordning tillämpas tillsammans med de särskilda förordningarna. I detta hänseende innebär detta att denna förordning kan skapa en koppling till och ha en direkt inverkan på bestämmelserna i de särskilda förordningar som utvecklar Schengenregelverket, och därmed påverka den rättsliga ramen för Schengenregelverket.
(48)
I enlighet med artikel 3 i protokoll nr 21 om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till EU-fördraget och EUF-fördraget, har dessa medlemsstater meddelat att de önskar delta i antagandet och tillämpningen av denna förordning.
(49)
I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om Danmarks ställning, fogat till EU-fördraget och EUF-fördraget, deltar Danmark inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på Danmark.
(50)
Det är lämpligt att anpassa giltighetstiden för denna förordning efter giltighetstiden för rådets förordning (EU, Euratom) nr 1311/2013 (7). Denna förordning bör därför gälla från och med den 1 januari 2014.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL I
ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
Artikel 1
Syfte och tillämpningsområde
I denna förordning fastställs allmänna regler för genomförande av de särskilda förordningarna med avseende på
a)
finansieringen av utgifter,
b)
partnerskap, programplanering, rapportering, övervakning och utvärdering,
c)
de förvaltnings- och kontrollsystem som medlemsstaterna ska införa, och
d)
avslutandet av räkenskaperna.
Artikel 2
Definitioner
I denna förordning gäller följande definitioner:
a) särskilda förordningar:
-
Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 516/2014 (8),
-
Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 513/2014 (9), och
-
eventuella andra förordningar med föreskrifter om tillämpningen av denna förordning.
b) programplanering: processen att i flera etapper organisera, fatta beslut och tilldela finansiering för att unionen och medlemsstaterna i ett flerårigt perspektiv ska genomföra gemensamma åtgärder för att uppnå målen för de särskilda förordningarna,
c) åtgärd: ett projekt eller en grupp av projekt som valts ut av den ansvariga myndigheten för det berörda nationella programmet eller under dess ansvar, som bidrar till de allmänna och särskilda mål som de särskilda förordningarna syftar till,
d) unionsåtgärd: en gränsöverskridande åtgärd eller en åtgärd av synnerligt intresse för unionen enligt definitionen i de särskilda förordningarna,
e) projekt: de särskilda praktiska medel som en mottagare av ett bidrag från unionen använder för att genomföra en åtgärd helt eller delvis,
f) bistånd vid nödsituationer: ett projekt eller en grupp av projekt för hantering av en nödsituation enligt definitionen i de särskilda förordningarna,
g) stödmottagare: mottagaren av ett bidrag från unionen inom ramen för ett projekt, oavsett om det rör sig om ett offentligt eller ett privat organ, internationella organisationer eller Internationella rödakorskommittén (ICRC) eller Internationella rödakors- och rödahalvmånefederationen.
KAPITEL II
PRINCIPER FÖR STÖD
Artikel 3
Allmänna principer
1. De särskilda förordningarna ska genom nationella program, unionsåtgärder och bistånd vid nödsituationer ge stöd som kompletterar nationella, regionala och lokala insatser, i syfte att nå unionens mål och resultera i ett mervärde för unionen.
2. Kommissionen och medlemsstaterna ska se till att det stöd som ges på grundval av de särskilda förordningarna och av medlemsstaterna är förenligt med relevant unionsverksamhet, -politik och -prioriteringar, och att det kompletterar övriga unionsinstrument, samtidigt som det tar hänsyn till den särskilda situationen i varje medlemsstat.
3. Stödet enligt de särskilda förordningarna ska genomföras i nära samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna.
4. Kommissionen och medlemsstaterna ska i enlighet med sina respektive ansvarsområden, tillsammans med Europeiska utrikestjänsten (nedan kallad utrikestjänsten) när det gäller åtgärder i och avseende tredjeländer, säkerställa samordningen mellan denna förordning och de särskilda förordningarna och med unionens övriga relevanta politikområden, strategier och instrument, även när det gäller unionens yttre åtgärder.
5. Kommissionen och medlemsstaterna ska, tillsammans med utrikestjänsten när så är lämpligt, se till att åtgärder i och avseende tredjeländer genomförs i samverkan och samklang med andra åtgärder utanför unionen för vilka stöd beviljas genom unionsinstrument. De ska särskilt se till att åtgärderna
a)
stämmer överens med unionens utrikespolitik, respekterar principen om konsekvens i utvecklingspolitiken och överensstämmer med de strategiska programplaneringsdokumenten för regionen eller landet i fråga,
b)
i första hand avser åtgärder som inte är utvecklingsinriktade,
c)
tjänar unionens intressen när det gäller dess interna politik och överensstämmer med åtgärder som vidtagits inom unionen.
6. Kommissionen och medlemsstaterna ska tillämpa principen om sund ekonomisk förvaltning i enlighet med förordning (EU, Euratom) nr 966/2012, särskilt i enlighet med principerna om sparsamhet, effektivitet och ändamålsenlighet som föreskrivs i artikel 30 i den förordningen.
7. Kommissionen och medlemsstaterna ska säkerställa att det stöd som ges enligt de särskilda förordningarna fungerar effektivt, inklusive genom övervakning, rapportering och utvärdering.
8. Kommissionen och medlemsstaterna ska utföra sina respektive uppgifter när det gäller denna förordning och de särskilda förordningarna med målet att minska den administrativa bördan för stödmottagarna, medlemsstaterna och kommissionen, med beaktande av proportionalitetsprincipen.
Artikel 4
Förenlighet med unionsrätt och nationell rätt
Åtgärder som finansieras genom de särskilda förordningarna ska vara förenliga med tillämplig unionsrätt och nationell rätt.
Artikel 5
Skydd av unionens ekonomiska intressen
1. När åtgärder som finansieras enligt denna förordning och de särskilda förordningarna genomförs ska kommissionen vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att unionens ekonomiska intressen skyddas genom förebyggande åtgärder mot bedrägeri, korruption och annan olaglig verksamhet, effektiva kontroller och återkrav av felaktigt utbetalda belopp om oegentligheter upptäcks, samt vid behov genom effektiva, proportionella och avskräckande administrativa och ekonomiska sanktioner.
2. Medlemsstaterna ska förebygga, spåra och korrigera oegentligheter och återkräva belopp som betalats ut på felaktiga grunder, tillsammans med eventuell ränta på försenade betalningar. De ska meddela kommissionen dessa oegentligheter och hålla den underrättad om betydande framsteg i de administrativa och rättsliga förfaranden som hör samman med dessa oegentligheter.
3. Om belopp som betalats ut på felaktiga grunder till en stödmottagare, som resultat av fel eller försummelse från medlemsstatens sida, inte kan återkrävas, ska den medlemsstaten vara skyldig att återbetala de relevanta beloppen till unionens budget.
4. Medlemsstaterna ska i synnerhet när det gäller områden med högre risknivå på ett effektivt sätt förebygga bedrägeri. Sådant förebyggande ska vara avskräckande med hänsyn till åtgärdernas fördelar och proportionalitet.
5. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 58 vad avser medlemsstaternas skyldigheter enligt punkterna 2 och 3 i den här artikeln.
6. Kommissionen ska genom genomförandeakter fastställa tidsintervallerna för rapporteringen om oegentligheter och vilken form som ska användas för den. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det rådgivande förfarande som avses i artikel 59.2
7. Kommissionen, eller dess företrädare, och revisionsrätten ska ha befogenhet att utföra revisioner av dokument och på plats hos alla stödmottagare, aktörer som tilldelats kontrakt och underentreprenörer som mottagit medel från unionen i enlighet med denna förordning och de särskilda förordningarna.
8. Olaf får genomföra utredningar, inbegripet kontroller och inspektioner på plats, i enlighet med bestämmelserna och förfarandena i Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 883/2013 (10) och rådets förordning (Euratom, EG) nr 2185/96 (11) i syfte att fastställa om det har förekommit bedrägeri, korruption eller någon annan olaglig verksamhet som påverkar unionens ekonomiska intressen i samband med bidragsavtal, bidragsbeslut eller andra avtal som finansieras i enlighet med denna förordning och de särskilda förordningarna.
9. Utan att det påverkar tillämpningen av punkterna 1, 7 och 8 ska samarbetsavtal med tredjeländer och internationella organisationer, avtal, bidragsavtal och bidragsbeslut som ingås med tillämpning av denna förordning och de särskilda förordningarna innehålla bestämmelser som uttryckligen tillerkänner kommissionen, revisionsrätten och Olaf rätten att utföra sådan revision och genomföra sådana utredningar, i enlighet med sina respektive befogenheter.
KAPITEL III
BUDGETRAM FÖR UNIONSÅTGÄRDER, BISTÅND VID NÖDSITUATIONER OCH TEKNISKT BISTÅND
Artikel 6
Ram för genomförande
1. Kommissionen ska inom ramen för de årliga anslagen i unionens budget fastställa det totala belopp som ställs till förfogande för unionsåtgärder, bistånd vid nödsituationer och tekniskt bistånd på kommissionens initiativ.
2. Kommissionen ska genom genomförandeakter anta arbetsprogrammet för unionsåtgärder och bistånd vid nödsituationer. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 59.3.
3. Kommissionen får separat anta ett arbetsprogram för bistånd vid nödsituationer för att säkerställa att resurser finns snabbt tillgängliga.
4. Unionsåtgärder, bistånd vid nödsituationer och tekniskt bistånd på kommissionens initiativ får genomföras antingen direkt, av kommissionen eller via genomförandeorgan, eller indirekt, av andra enheter eller personer än medlemsstater i enlighet med artikel 60 i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012.
Artikel 7
Bistånd vid nödsituationer
1. Kommissionen får besluta att ge bistånd i sådana nödsituationer som definieras i de särskilda förordningarna. I sådana fall ska den i god tid underrätta Europaparlamentet och rådet om detta.
2. Biståndet vid nödsituationer får uppgå till 100 % av de stödberättigande utgifterna, inom ramen för tillgängliga resurser.
3. Biståndet vid nödsituationer får bestå av bistånd i medlemsstaterna och i tredjeländer enligt de mål och åtgärder som definieras i de särskilda förordningarna.
4. Bistånd vid nödsituationer får användas för utgifter som uppkommit innan ansökan om stöd eller begäran om bistånd lämnades in, men inte före den 1 januari 2014, om det är nödvändigt för att åtgärden ska kunna genomföras.
5. Bistånd vid nödsituationer får ges i form av bidrag direkt till unionsorganen.
Artikel 8
Unionsåtgärder och bistånd vid nödsituationer i eller avseende tredjeländer
1. Kommissionen får besluta att finansiera unionsåtgärder och bistånd vid nödsituationer i eller avseende tredjeländer i enlighet med de mål och åtgärder som definieras i de särskilda förordningarna.
2. När sådana åtgärder genomförs direkt ska följande enheter tillåtas lämna in bidragsansökningar:
a)
Medlemsstater.
b)
Tredjeländer, i vederbörligen motiverade fall där bidrag krävs för att målen i denna förordning och de särskilda förordningarna ska uppnås.
c)
Gemensamma organ som inrättats av tredjeländerna och unionen eller av medlemsstaterna.
d)
Internationella organisationer, inbegripet regionala organisationer, samt organ, kontor och uppdrag inom FN-systemet, internationella finansiella institut och utvecklingsbanker och institutioner med internationell jurisdiktion, i den mån de bidrar till uppnåendet av målen för de särskilda förordningar som berörs.
e)
ICRC och Internationella rödakors- och rödahalvmånefederationen.
f)
Icke-statliga organisationer som är etablerade och registrerade i unionen och i de länder som har åtagit sig att delta i genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket.
g)
Unionens organ för bistånd vid nödsituationer.
Artikel 9
Tekniskt bistånd på kommissionens initiativ
1. På kommissionens initiativ eller på dess vägnar får de särskilda förordningarna stödja de åtgärder och aktiviteter för förberedelse, övervakning, administrativt och tekniskt bistånd, utvärdering, revision och kontroll som krävs för genomförandet av den här förordningen och de särskilda förordningarna.
2. De åtgärder och aktiviteter som avses i punkt 1 får omfatta följande:
a)
Bistånd till projektens utformning och bedömning.
b)
Stöd till förstärkning av den institutionella och administrativa kapaciteten för effektiv förvaltning av den här förordningen och de särskilda förordningarna.
c)
Åtgärder som rör analys, förvaltning, övervakning, informationsutbyte och genomförande av den här förordningen och de särskilda förordningarna, liksom åtgärder rörande genomförandet av kontrollsystemen samt tekniskt och administrativt bistånd.
d)
Utvärderingar, expertutlåtanden, statistik och studier, även av allmän art, som hänför sig till de särskilda förordningarnas funktion.
e)
Åtgärder för att sprida information, stödja nätverksarbete, utföra kommunikationsinsatser, öka medvetenheten och främja samarbete och erfarenhetsutbyte, även med tredjeländer. För att göra kommunikationen med den bredare allmänheten effektivare och stärka synergieffekterna mellan de kommunikationsåtgärder som vidtas på kommissionens initiativ, ska de medel som anslås för kommunikationsåtgärder enligt denna förordning också bidra till spridning av information om unionens politiska prioriteringar förutsatt att dessa avser de allmänna målen i denna förordning och de särskilda förordningarna.
f)
Inrättande, uppdatering, drift och samkörning av datasystem för förvaltning, övervakning, revision, kontroll och utvärdering.
g)
Utarbetande av en gemensam ram för utvärdering och övervakning samt av system för indikatorer, i förekommande fall med beaktande av nationella indikatorer.
h)
Åtgärder för att förbättra utvärderingsmetoderna och informationsutbytet om utvärderingspraxis.
i)
Konferenser, seminarier, workshoppar och andra gemensamma informations- och utbildningsåtgärder avsedda för behöriga myndigheter och stödmottagare om genomförandet av denna förordning och de särskilda förordningarna.
j)
Åtgärder som avser upptäckt och förebyggande av bedrägerier.
k)
Åtgärder rörande revision.
3. De åtgärder och aktiviteter som avses i punkt 1 får även avse de tidigare och de senare budgetramarna.
KAPITEL IV
NATIONELLA PROGRAM
AVSNITT 1
Programplanering och genomföranderam
Artikel 10
Programplanering
Målen för de särskilda förordningarna ska eftersträvas inom ramen för den fleråriga programplaneringen för perioden 2014-2020, med en halvtidsöversyn i enlighet med artikel 15.
Artikel 11
Insatser enligt subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna
1. Medlemsstaterna och deras behöriga myndigheter som anges i artikel 25 ska ansvara för genomförandet av programmen och utföra sina uppgifter enligt denna förordning och de särskilda förordningarna på lämplig nivå, i överensstämmelse med den berörda medlemsstatens institutionella, rättsliga och finansiella ram samt med denna förordning och de särskilda förordningarna.
2. Bestämmelserna för genomförandet och användningen av det stöd som ges på grundval av de särskilda förordningarna, särskilt de ekonomiska och administrativa medel som krävs när det gäller rapportering, utvärdering, förvaltning och kontroll, ska utformas med hänsyn till proportionalitetsprincipen med beaktande av storleken på det tilldelade stödet och därigenom minska den administrativa bördan samt underlätta ett effektivt genomförande.
Artikel 12
Partnerskap
1. Varje medlemsstat ska, i enlighet med sina egna nationella regler och rutiner och med förbehåll för eventuella tillämpliga säkerhetskrav, upprätta ett partnerskap med relevanta myndigheter och organ för att ta sig an den roll som fastställs i punkt 3. Partnerskapet ska ingås med relevanta offentliga myndigheter på nationell, regional och lokal nivå, om så är tillämpligt. Det ska även, om det bedöms lämpligt, inbegripa relevanta internationella organisationer, icke-statliga organisationer och arbetsmarknadens parter.
2. Partnerskapet ska genomföras i full överensstämmelse med respektive partnerkategoris institutionella, rättsliga och finansiella behörighet.
3. Medlemsstaten ska inbegripa partnerskapet i utformningen, genomförandet, övervakningen och utvärderingen av de nationella programmen. Partnerskapets sammansättning får variera under de olika etapperna av programmet.
4. Varje medlemsstat ska inrätta en övervakningskommitté till stöd för genomförandet av de nationella programmen.
5. Kommissionen får ge vägledning om övervakningen av de nationella programmen och, vid behov och i samråd med den berörda medlemsstaten, i egenskap av rådgivare delta i övervakningskommitténs arbete.
Artikel 13
Politisk dialog
1. För att underlätta utarbetandet av de nationella programmen ska varje medlemsstat och kommissionen föra en dialog på högre tjänstemannanivå, med beaktande av de relevanta vägledande tidsramar som fastställs i artikel 14. Dialogen ska fokusera på de övergripande resultat som ska uppnås genom de nationella programmen för att möta medlemsstaternas behov och prioriteringar på de insatsområden som omfattas av de särskilda förordningarna, med hänsyn till utgångsläget i den berörda medlemsstaten och målen för de särskilda förordningarna. Dialogen ska även innebära ett tillfälle till diskussion om unionsåtgärder. Resultatet av dialogen ska tjäna som vägledning för utarbetandet och godkännandet av de nationella programmen och ska inbegripa en uppgift om det förväntade datum när medlemsstaten kommer att lägga fram de nationella programmen för kommissionen, vilket ska möjliggöra att programmet antas i tid. Det resultatet ska fastställas i ett godkänt protokoll.
2. När det gäller åtgärder som ska genomföras i och avseende tredjeländer, ska sådana åtgärder inte vara direkt utvecklingsinriktade, och den politiska dialogen ska eftersträva fullständig samstämmighet med principerna och de allmänna målen för unionens yttre åtgärder och utrikespolitik vad gäller det land eller den region som berörs.
3. Efter avslutandet av de politiska dialogerna ska kommissionen underrätta Europaparlamentet om det övergripande resultatet.
4. Om en medlemsstat och kommissionen bedömer det vara lämpligt får den politiska dialogen vid behov upprepas efter den halvtidsöversyn som avses i artikel 15, i syfte att genomföra en ny granskning av medlemsstatens behov och unionens prioriteringar.
Artikel 14
Utarbetande och godkännande av nationella program
1. Varje medlemsstat ska, på grundval av resultatet av den politiska dialogen enligt artikel 13.1, föreslå ett flerårigt nationellt program i enlighet med de särskilda förordningarna.
2. Varje föreslaget nationellt program ska täcka de budgetår som omfattas av perioden 1 januari 2014-31 december 2020, och ska innehålla följande:
a)
En beskrivning av utgångsläget i medlemsstaten tillsammans med nödvändig information om de faktiska omständigheterna för att på ett korrekt sätt bedöma behovet.
b)
En analys av de behov som föreligger i medlemsstaten och de nationella mål som utformats för att tillmötesgå dessa behov under den period som programmet omfattar.
c)
En lämplig strategi för att kartlägga vilka mål som ska eftersträvas med stödet från unionens budget, med målsättningar för hur de ska nås, en vägledande tidsplan och exempel på planerade åtgärder för att nå dessa mål.
d)
En beskrivning av hur målen för de särskilda förordningarna behandlas.
e)
Mekanismer som säkerställer samordning mellan de instrument som införs genom de särskilda förordningarna och de som införs genom andra unionsinstrument och nationella instrument.
f)
Information om den övervaknings- och utvärderingsram som ska införas och om de indikatorer som ska användas för att mäta vilka framsteg som gjorts när det gäller att nå de eftersträvade målen jämfört med utgångsläget i medlemsstaten.
g)
Genomförandebestämmelserna för det nationella programmet, med uppgift om de behöriga myndigheterna, och en sammanfattande beskrivning av det planerade förvaltnings- och kontrollsystemet.
h)
En sammanfattande beskrivning av den metod som valts för att genomföra partnerskapsprincipen enligt artikel 12.
i)
Ett utkast till finansieringsplan som ska vara preliminärt indelad efter varje budgetår som perioden omfattar, inbegripet uppgifter om utgifter för tekniskt bistånd.
j)
De mekanismer och metoder som ska användas för att ge publicitet åt det nationella programmet.
3. Medlemsstaterna ska översända de föreslagna nationella programmen till kommissionen inom tre månader efter avslutandet av den politiska dialogen enligt artikel 13.
4. Kommissionen ska genom genomförandeakter anta en mall efter vilken de nationella programmen ska utarbetas. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 59.3.
5. Innan kommissionen godkänner ett föreslaget nationellt program ska den undersöka
a)
om programmet är förenligt med målen i de särskilda förordningarna och resultatet av den politiska dialog som avses i artikel 13.1,
b)
fördelningen av unionens finansiering mellan målen mot bakgrund av kraven i de särskilda förordningarna och, i förekommande fall, motiveringen till eventuella avvikelser från den minsta andel som anges i de särskilda förordningarna,
c)
om målen, indikatorerna, tidsplanerna och exemplen på åtgärder i det föreslagna nationella programmet är relevanta mot bakgrund av den strategi som medlemsstaterna föreslår,
d)
om de genomförandebestämmelser som avses i punkt 2 g är relevanta mot bakgrund av de åtgärder som planeras,
e)
om det föreslagna programmet är förenligt med unionsrätten,
f)
om det är fråga om stöd som kompletterar stöd från andra unionsfonder, inklusive Europeiska socialfonden,
g)
om det råder överensstämmelse med principerna och de allmänna målen för unionens yttre åtgärder och utrikespolitik avseende landet eller regionen i fråga, såvida det rör sig om mål och exempel på åtgärder i eller avseende tredjeländer inom ramen för en särskild förordning.
6. Kommissionen ska framföra sina synpunkter inom tre månader efter det att det föreslagna nationella programmet lämnats in. Om kommissionen anser att ett förslag till nationellt program är oförenligt med målen för den särskilda förordningen, med tanke på den nationella strategin eller att den unionsfinansiering som ska anslås för dessa mål är otillräcklig eller att programmet är oförenligt med unionsrätten, ska den uppmana den berörda medlemsstaten att lämna alla ytterligare upplysningar som behövs och, i förekommande fall, att ändra förslaget till nationellt program.
7. Kommissionen ska godkänna varje nationellt program inom sex månader efter det att det formellt getts in av medlemsstaten, under förutsättning att kommissionens synpunkter beaktats på ett lämpligt sätt.
8. Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 7 ska kommissionen underrätta Europaparlamentet om det övergripande resultatet av tillämpningen av punkterna 5 och 6, inbegripet om uppfyllandet av eller avvikelsen från den lägsta procentsats som fastställts per mål i de aktuella särskilda förordningarna.
9. Mot bakgrund av nya eller oförutsedda omständigheter får ett godkänt nationellt program på kommissionens eller den berörda medlemsstatens initiativ granskas på nytt och om nödvändigt ändras för resten av programperioden.
Artikel 15
Halvtidsöversyn
1. Kommissionen och varje medlemsstat ska granska situationen på nytt 2018 mot bakgrund av de preliminära utvärderingsrapporter som medlemsstaterna lämnat in i enlighet med artikel 57.1 a och mot bakgrund av utvecklingen på unionens olika politikområden och i den berörda medlemsstaten.
2. På grundval av den granskning som avses i punkt 1 och mot bakgrund av dess resultat får de nationella programmen ändras.
3. Bestämmelserna i artikel 14 om utarbetande och godkännande av nationella program ska i tillämpliga delar även gälla utarbetande och godkännande av de nationella program som setts över.
4. Efter avslutad halvtidsöversyn och som en del av den preliminära utvärdering som avses i artikel 57.2 a ska kommissionen rapportera om halvtidsöversynen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén.
Artikel 16
Finansieringsstruktur
1. Det ekonomiska stödet inom de nationella programmen ska ges i form av bidrag.
2. De åtgärder som stöds inom ramen för de nationella programmen ska medfinansieras från offentliga eller privata källor, ska genomföras utan vinstsyfte och får inte finansieras från andra källor i unionens budget.
3. Bidraget från unionens budget får inte överstiga 75 % av de totala stödberättigande utgifterna för ett projekt.
4. Bidraget från unionens budget får höjas till 90 % om det rör sig om särskilda åtgärder eller strategiska prioriteringar som definieras i de särskilda förordningarna.
5. Bidraget från unionens budget får höjas till 90 % i vederbörligen motiverade undantagsfall, till exempel om projektet till följd av ekonomiskt tryck på den nationella budgeten annars inte skulle genomföras och målen för det nationella programmet inte skulle nås.
6. Bidraget från unionens budget till tekniskt bistånd på medlemsstaternas initiativ får uppgå till 100 % av de totala stödberättigande utgifterna.
Artikel 17
Allmänna principer för stödberättigande
1. Huruvida utgifter är stödberättigande ska fastställas utifrån nationella bestämmelser, utom när särskilda bestämmelser har fastställts i denna förordning eller de särskilda förordningarna.
2. I enlighet med de särskilda förordningarna måste utgifter för att vara stödberättigande uppfylla följande krav:
a)
De ska omfattas av de särskilda förordningarna och målen för dessa.
b)
De ska vara nödvändiga för genomförandet av de verksamheter som det berörda projektet omfattar.
c)
De ska vara skäliga och följa principerna för sund ekonomisk förvaltning, särskilt i fråga om prisvärdhet och kostnadseffektivitet.
3. Utgifterna ska berättiga till stöd enligt de särskilda förordningarna om
a)
stödmottagaren har ådragit sig dem mellan den 1 januari 2014 och den 31 december 2022, och
b)
de faktiskt har betalats ut av den utsedda ansvariga myndigheten mellan den 1 januari 2014 och den 30 juni 2023.
4. Genom undantag från punkt 3 ska betalningar av utgifter som skett under 2014 också vara stödberättigande om de har betalats av den ansvariga myndigheten innan den formellt utsetts i enlighet med artikel 26, under förutsättning att de förvaltnings- och kontrollsystem som tillämpades före det formella utseendet huvudsakligen är desamma som efter det formella utseendet av den ansvariga myndigheten.
5. Utgifter som omfattas av betalningsansökningar från stödmottagaren till den ansvariga myndigheten ska styrkas med fakturor eller bokföringsunderlag med likvärdigt bevisvärde, utom i fråga om stödformer enligt artikel 18.1 b, c och d. När det gäller sådana stödformer ska, genom undantag från punkt 3 i den här artikeln, de belopp som omfattas av betalningsansökan vara den kostnad som den ansvariga myndigheten ersätter stödmottagaren för.
6. Nettoinkomst som direkt genererats av ett projekt medan det pågår och som inte tagits med i beräkningen vid godkännandet av projektet ska dras av från de stödberättigande utgifterna för projektet senast i den ansökan om slutbetalning som lämnas in av stödmottagaren.
Artikel 18
Stödberättigande utgifter
1. Stödberättigande utgifter får ersättas på följande sätt:
a)
Återbetalning av stödberättigande kostnader som mottagaren faktiskt ådragit sig och betalat, tillsammans med avskrivningar, där så är tillämpligt.
b)
Standardiserade skalor av enhetskostnader.
c)
Schablonbelopp.
d)
Finansiering till schablonsats som bestäms genom tillämpning av en procentsats på en eller flera definierade kostnadskategorier.
2. De valmöjligheter som avses i punkt 1 får kombineras om var och en omfattar olika kostnadskategorier, eller om de används för olika projekt som ingår i en åtgärd eller för på varandra följande etapper i en åtgärd.
3. Om ett projekt genomförs enbart genom offentlig upphandling av arbete, varor eller tjänster ska endast punkt 1 a gälla. Om den offentliga upphandlingen inom ett projekt är begränsad till vissa kostnadskategorier får alla valmöjligheter som avses i punkt 1 tillämpas.
4. De belopp som anges i punkt 1 b, c och d ska fastställas på ett av följande sätt:
a)
En rättvis och kontrollerbar beräkningsmetod baserad på
i)
statistiska uppgifter eller annan objektiv information,
ii)
kontrollerade äldre uppgifter för enskilda stödmottagare, eller
iii)
tillämpning av normala rutiner för kostnadsredovisning för enskilda stödmottagare.
b)
I enlighet med bestämmelserna för tillämpning av motsvarande standardiserade skala för enhetskostnader, schablonbelopp och schablonsatser som tillämpas i unionens program för liknande typer av projekt och stödmottagare.
c)
I enlighet med bestämmelserna för tillämpning av motsvarande standardiserade skala för enhetskostnader, schablonbelopp och schablonsatser som tillämpas inom bidragssystem som finansieras helt och hållet av den berörda medlemsstaten för liknande typer av projekt och stödmottagare.
5. I det dokument där stödvillkoren för varje projekt anges ska det föreskrivas vilken metod som ska tillämpas för att fastställa kostnaderna för projektet och villkoren för utbetalningen av bidraget.
6. Om genomförandet av ett projekt ger upphov till indirekta kostnader får de beräknas med en schablonsats på något av följande sätt:
a)
En schablonsats på upp till 25 % av stödberättigande direkta kostnader, under förutsättning att satsen beräknas på grundval av en rättvis och kontrollerbar beräkningsmetod eller en metod som tillämpas inom bidragssystem som finansieras helt och hållet av den berörda medlemsstaten för liknande typer av projekt och stödmottagare.
b)
En schablonsats på upp till 15 % av stödberättigande direkta personalkostnader utan något krav på att den berörda medlemsstaten ska göra en beräkning för att fastställa den tillämpliga satsen.
c)
En schablonsats på stödberättigande direkta kostnader baserad på befintliga metoder och motsvarande satser, som tillämpas i unionens program för liknande typer av projekt och stödmottagare.
7. För att fastställa personalkostnader för genomförandet av ett projekt får den tillämpliga timsatsen beräknas genom att de senaste dokumenterade årliga bruttopersonalkostnaderna divideras med 1 720 timmar.
8. Utöver de metoder som föreskrivs i punkt 4 får de belopp som avses i punkt 1 b, c och d fastställas från fall till fall, om bidraget från unionens budget inte överstiger 100 000 EUR, på grundval av ett budgetförslag som förhandsgodkänts av den ansvariga myndigheten.
9. Avskrivningskostnader får anses stödberättigande om följande villkor är uppfyllda:
a)
Det nationella programmets regler för stödberättigande tillåter det.
b)
Utgiftsbeloppet har vederbörligen styrkts genom verifikationer med bevisvärde likvärdigt med fakturor för stödberättigande kostnader, när de återbetalas i den form som anges i punkt 1 a.
c)
Kostnaderna hänför sig enbart till den period under vilken stöd beviljas för projektet.
d)
Stöd från unionens budget har inte bidragit till att de avskrivna tillgångarna har kunnat förvärvas.
10. Vid tillämpning av punkt 8 i den här artikeln, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 43, får medlemsstater som inte har euron som valuta, använda den fasta omräkningskurs för euron som fastställts det datum då projektet godkändes eller projektavtalet undertecknades, på grundval av den månatliga valutakurs för bokföring som kommissionen publicerar elektroniskt. Den fasta omräkningskursen för euron ska inte ändras under projektets löptid.
Artikel 19
Ej stödberättigande utgifter
Följande kostnader ska inte berättiga till ett bidrag från unionens budget enligt de särskilda förordningarna:
a)
Skuldräntor.
b)
Köp av obebyggd mark.
c)
Köp av bebyggd mark om den behövs för att projektet ska kunna genomföras, i fråga om det belopp som överstiger 10 % av de totala stödberättigande utgifterna för det berörda projektet.
d)
Mervärdesskatt utom sådan som inte kan återbetalas enligt nationell rätt i fråga om mervärdesskatt.
Artikel 20
Tekniskt bistånd på medlemsstaternas initiativ
1. Genom de särskilda förordningarna får för varje nationellt program, på initiativ från en medlemsstat, stöd ges till åtgärder för förberedelser, förvaltning, övervakning, utvärdering, information och kommunikation, skapande av nätverk, kontroll och revision samt åtgärder som ska stärka den administrativa kapaciteten för tillämpningen av denna förordning och de särskilda förordningarna.
2. De åtgärder som avses i punkt 1 får omfatta följande:
a)
Utgifter i samband med förberedelser, urval, bedömning, förvaltning och övervakning av program, åtgärder eller projekt.
b)
Utgifter för revision och kontroll på plats av åtgärder eller projekt.
c)
Utgifter för utvärderingar av program, åtgärder eller projekt.
d)
Utgifter för information, spridning och insyn i samband med program, åtgärder eller projekt, inbegripet utgifter som följer av tillämpningen av artikel 53 och utgifter för informationskampanjer och kampanjer för att öka medvetenheten om programmets syfte som organiseras bland annat på lokal nivå.
e)
Utgifter för förvärv, installation och underhåll av datoriserade system för förvaltning, övervakning och utvärdering av denna förordning och de särskilda förordningarna.
f)
Utgifter för möten i övervakningskommittéerna och underkommittéerna som gäller genomförandet av åtgärderna, inbegripet kostnader för experter och andra deltagare i dessa kommittéer, även deltagare från tredjeländer, om deras närvaro är nödvändig för att program, åtgärder eller projekt ska kunna genomföras på ett effektivt sätt.
g)
Utgifter för att öka den administrativa kapaciteten för genomförandet av denna förordning och de särskilda förordningarna.
3. Medlemsstaterna får använda anslagen till stöd för åtgärder för att minska den administrativa bördan för stödmottagarna och de behöriga myndigheter som avses i artikel 25, inklusive system för elektroniskt datautbyte, och åtgärder för att öka kapaciteten hos medlemsstaternas myndigheter och stödmottagarna när det gäller att förvalta och använda det stöd som de särskilda förordningarna tillåter.
4. Åtgärderna får även avse de tidigare och de senare budgetramarna.
5. Om en eller flera behöriga myndigheter är gemensamma för fler än ett av de nationella programmen, får anslagen för utgifter för tekniskt bistånd i vart och ett av de berörda programmen sammanföras, antingen helt eller delvis.
AVSNITT 2
Förvaltning och kontroll
Artikel 21
Allmänna principer för förvaltnings- och kontrollsystem
För genomförandet av sitt nationella program ska varje medlemsstat inrätta förvaltnings- och kontrollsystem som ska sörja för
a)
en beskrivning av de funktioner varje myndighet som deltar i förvaltningen och kontrollen har och fördelningen av funktioner inom varje myndighet,
b)
överensstämmelse med principen om åtskillnad av funktioner mellan och inom sådana myndigheter,
c)
förfaranden för att säkerställa att de deklarerade utgifterna är korrekta,
d)
datoriserade system för redovisning, lagring och överföring av ekonomiska uppgifter samt uppgifter om indikatorer för övervakning och rapportering,
e)
system för rapportering och övervakning i de fall där den ansvariga myndigheten överlämnar verkställandet av uppgifterna till ett annat organ,
f)
rutiner för revision av hur förvaltnings- och kontrollsystemen fungerar,
g)
system och förfaranden för att säkerställa en tillräcklig verifieringskedja,
h)
förebyggande, upptäckt och korrigering av oegentligheter, inklusive bedrägeri, och återkrävande av felaktigt utbetalda stödbelopp, tillsammans med eventuell ränta vid sen betalning.
Artikel 22
Ansvar vid delad förvaltning
I enlighet med principen om delad förvaltning ska medlemsstaterna och kommissionen ansvara för förvaltningen och kontrollen av de nationella programmen i enlighet med sitt respektive ansvar enligt denna förordning och de särskilda förordningarna.
Artikel 23
Stödmottagarnas ansvar
Stödmottagarna ska fullt ut samarbeta med kommissionen och de behöriga myndigheterna när de utför sina uppgifter med avseende på denna förordning och de särskilda förordningarna.
Artikel 24
Medlemsstaternas ansvar
1. Medlemsstaterna ska fullgöra de skyldigheter när det gäller förvaltning, kontroll och revision och åta sig det ansvar som följer därav som fastställs i bestämmelserna om delad förvaltning i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 och denna förordning.
2. Medlemsstaterna ska säkerställa att förvaltnings- och kontrollsystem för nationella program har inrättats i enlighet med denna förordning och att dessa system fungerar effektivt.
3. Medlemsstaterna ska tilldela varje behörig myndighet tillräckliga resurser så att den kan utföra sina uppgifter under hela programperioden.
4. Medlemsstaterna ska fastställa transparenta regler och förfaranden för valet och genomförandet av projekt i enlighet med denna förordning och de särskilda förordningarna.
5. Allt officiellt informationsutbyte mellan medlemsstaten och kommissionen ska ske via ett elektroniskt system för datautbyte. Kommissionen ska genom genomförandeakter fastställa de villkor som detta elektroniska system för datautbyte ska uppfylla. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 59.3.
Artikel 25
Behöriga myndigheter
1. Med avseende på tillämpningen av denna förordning och de särskilda förordningarna ska de behöriga myndigheterna vara följande:
a)
En ansvarig myndighet: ett offentligrättsligt organ i den berörda medlemsstaten, som ska vara det utsedda organet i den mening som avses i artikel 59.3 i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 och som ensamt ska ansvara för korrekt förvaltning och kontroll av det nationella programmet och sköta all kommunikation med kommissionen.
b)
En revisionsmyndighet: En nationell myndighet eller ett nationellt offentligrättsligt organ som är funktionellt oberoende av den ansvariga myndigheten och som ska ansvara för att årligen ta fram det utlåtande som avses i artikel 59.5 andra stycket i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012.
c)
I tillämpliga fall, en eller flera delegerade myndigheter: ett offentligt eller privat organ som utför vissa av den ansvariga myndighetens uppgifter under den ansvariga myndighetens ansvar.
2. Varje medlemsstat ska fastställa regler för förbindelserna mellan de myndigheter som avses i punkt 1 och deras förbindelser med kommissionen.
Artikel 26
Utseende av ansvariga myndigheter
1. Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om det formella utseendet, i enlighet med artikel 59.3 i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012, på ministernivå av de ansvariga myndigheter i medlemsstaterna som ansvarar för förvaltning och kontroll av utgifter enligt denna förordning, så snart som möjligt efter godkännandet av det nationella programmet.
2. Det utseende som avses i punkt 1 ska ske med förbehåll för att organet uppfyller de utseendekriterier i fråga om interna förhållanden, kontroller, information och kommunikation samt övervakning som fastställs i eller på grundval av denna förordning.
3. Utseendet av ansvarig myndighet ska grundas på ett utlåtande från ett revisionsorgan, som kan vara revisionsmyndigheten, som ska bedöma om den ansvariga myndigheten uppfyller utseendekriterierna. Detta organ kan vara den oberoende offentliga institution som ansvarar för övervakning, utvärdering och revision av förvaltningen. Revisionsorganet ska fungera oberoende av den ansvariga myndigheten och utföra sitt arbete i enlighet med internationellt godkända revisionsstandarder. I enlighet med artikel 59.3 i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 får medlemsstaterna grunda sitt beslut om vilket organ som ska utses på huruvida förvaltnings- och kontrollsystemen i princip är desamma som de som redan fanns under den tidigare perioden och om de har fungerat effektivt. Om befintliga revisions- och kontrollresultat visar att de utsedda organen inte längre uppfyller utseendekriterierna ska medlemsstaterna vidta de åtgärder som krävs för att se till att bristerna i genomförandet av dessa organs uppgifter åtgärdas, inbegripet att dra tillbaka beslutet om att utse dessa organ.
4. För att säkerställa att detta system fungerar väl ska kommissionen ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 58 när det gäller följande:
a)
Minimivillkor för utseende av de ansvariga myndigheterna, som ska omfatta interna förhållanden, kontroller, information och kommunikation samt övervakning; dessutom ska kommissionen fastställa regler för förfarandet för beslut om beviljande och tillbakadraganden av utseendet.
b)
Regler för övervakning och förfarandet för att granska utseendet av ansvariga myndigheter.
c)
De ansvariga myndigheternas skyldigheter vad gäller offentliga ingripanden samt innehållet i deras ansvar för förvaltning och kontroll.
Artikel 27
Allmänna principer för den kontroll som de ansvariga myndigheterna utövar
1. För att uppnå en tillräcklig nivå av säkerhet ska de ansvariga myndigheterna genomföra systematisk administrativ kontroll och komplettera en sådan kontroll med kontroller på plats, inbegripet, när så är lämpligt, oanmälda kontroller på plats av de utgifter som har ett samband med de ansökningar om slutbetalning från stödmottagarna som deklarerats i årsräkenskaperna.
2. När det gäller kontroller på plats ska den ansvariga myndigheten göra sitt stickprov på grundval av hela populationen av stödmottagare; stickprovet ska vid behov bestå av en slumpmässig del och en del som grundar sig på riskanalys för att få en representativ felfrekvens och en lägsta tillförlitlighetsnivå, samtidigt som uppmärksamheten riktas mot de mest betydande felen.
3. Den ansvariga myndigheten ska upprätta en kontrollrapport om varje kontroll på plats.
4. Om problem som upptäckts förefaller vara systemrelaterade och därför kan innebär en risk för andra projekt, ska den ansvariga myndigheten se till att ytterligare utredningar - och vid behov även ytterligare kontroller - genomförs för att fastställa vidden av sådana problem samt huruvida felfrekvensen ligger över acceptabel nivå. Den ansvariga myndigheten ska vidta nödvändiga förebyggande och korrigerande åtgärder och meddela dem till kommissionen i den sammanfattning som avses i artikel 59.5 första stycket b i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012.
5. Kommissionen ska genom genomförandeakter anta de regler som krävs för enhetlig tillämpning av denna artikel. Dessa regler kan framför allt gälla
a)
bestämmelser om de administrativa kontroller och kontroller på plats inbegripet oanmälda kontroller på plats som den ansvariga myndigheten ska utföra med avseende på efterlevnad av de skyldigheter, åtaganden och regler för stödberättigande som följer av tillämpningen av denna förordning och de särskilda förordningarna, inbegripet den tidsperiod under vilken styrkande handlingar bör bevaras,
b)
regler om den nivå som kontrollerna på plats minst måste motsvara för att riskerna ska hanteras effektivt, samt villkoren för medlemsstaternas skyldighet att göra fler sådana kontroller, eller göra färre kontroller i det fall medlemsstaten har ett väl fungerande kontrollsystem och godtagbara felfrekvenser,
c)
regler och metoder för rapportering om kontroller som utförts samt resultaten av dessa.
Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 59.3.
Artikel 28
Utbetalningar till stödmottagare
De ansvariga myndigheterna ska se till att stödmottagarna får hela det offentliga stödet så snabbt som möjligt och i dess helhet. Inga belopp får dras av eller hållas inne och inga särskilda avgifter eller andra avgifter med motsvarande effekt som kan minska beloppen till stödmottagarna får tas ut.
Artikel 29
Revisionsmyndighetens uppgifter
1. I syfte att stödja det utlåtande som lämnas enligt artikel 59 i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 ska revisionsmyndigheten se till att förvaltnings- och kontrollsystemen och ett lämpligt urval av de utgifter som ingår i årsräkenskaperna, blir föremål för revision. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 58 i den här förordningen med avseende på revisionsmyndigheternas ställning och de villkor som deras revisioner ska uppfylla.
2. Om revisionerna genomförs av ett annat organ än revisionsmyndigheten ska denna se till att organet i fråga har den specialexpertis som krävs och åtnjuter ett tillräckligt oberoende när det utför sin verksamhet.
3. Revisionsmyndigheten ska se till att revisionsarbetet utförs i enlighet med internationellt godkända revisionsstandarder.
Artikel 30
Samarbete med revisionsmyndigheterna
1. Kommissionen ska samarbeta med revisionsmyndigheterna för att samordna deras respektive revisionsplaner och revisionsmetoder, och ska också sörja för att utbyte av resultaten från revisionerna av förvaltnings- och kontrollsystemen sker så snart som möjligt så att kontrollresurserna används på bästa möjliga och proportionella sätt och att onödigt dubbelarbete undviks.
2. Kommissionen och revisionsmyndigheterna ska sammanträda regelbundet för att utbyta åsikter om frågor som rör förbättringar av förvaltnings- och kontrollsystemet.
Artikel 31
Kommissionens kontroller och revisioner
1. Kommissionen ska utifrån tillgänglig information, inklusive förfarandet för utseende, ansökningen om utbetalning av det årliga saldot enligt artikel 44 samt årliga genomföranderapporter och revisioner som utförts av nationella organ och unionsorgan, bedöma huruvida medlemsstaterna har inrättat förvaltnings- och kontrollsystem som överensstämmer med denna förordning och huruvida dessa system fungerar effektivt under genomförandet av de nationella programmen.
2. Utan att det påverkar de revisioner som utförs av medlemsstaterna, får kommissionstjänstemän eller bemyndigade företrädare för kommissionen utföra revisioner eller kontroller på plats under förutsättning att detta har meddelats minst tolv arbetsdagar i förväg till den behöriga nationella myndigheten, förutom i brådskande fall. Kommissionen ska respektera proportionalitetsprincipen genom att beakta behovet av att undvika onödig dubblering av revisioner eller kontroller som utförs av medlemsstaterna, risknivån för unionens budget och behovet av att minimera den administrativa bördan för stödmottagarna. Medlemsstatens tjänstemän eller bemyndigade företrädare får delta i sådana revisioner eller kontroller.
3. Revisionerna och kontrollerna får framför allt omfatta
a)
en granskning av huruvida förvaltnings- och kontrollsystemen i ett nationellt program eller delar av ett sådant fungerar effektivt,
b)
en granskning av huruvida de administrativa rutinerna är förenliga med unionsreglerna,
c)
en granskning av huruvida de styrkande handlingar som krävs föreligger och huruvida de stämmer överens med de åtgärder som stöds genom de nationella programmen,
d)
en granskning av de villkor på vilka åtgärderna har vidtagits och kontrollerats,
e)
en bedömning av huruvida sund ekonomisk förvaltning tillämpas på åtgärderna och/eller på det nationella programmet.
4. Kommissionens tjänstemän eller kommissionens företrädare som i vederbörlig ordning bemyndigats att utföra revisioner eller kontroller på plats, ska få tillgång till all nödvändig dokumentation och alla handlingar och metadata, oavsett på vilket sätt de lagras, som gäller projekt och tekniskt bistånd eller förvaltnings- och kontrollsystem. Medlemsstaterna ska, om kommissionen begär det, tillhandahålla kopior av sådan dokumentation samt sådana handlingar och metadata. De befogenheter som anges i denna punkt ska inte påverka tillämpningen av nationella bestämmelser som reserverar vissa åtgärder för ombud som utses särskilt enligt nationell lagstiftning. Kommissionens tjänstemän och bemyndigade företrädare får bland annat inte delta i hembesök eller formella förhör med personer inom ramen för den nationella lagstiftningen. De ska emellertid ha tillgång till den information som erhålls på detta sätt, utan att de nationella domstolarnas befogenheter påverkas och med fullständig respekt för de berörda rättssubjektens grundläggande rättigheter.
5. På begäran av kommissionen och med den berörda medlemsstatens samtycke ska kompletterande kontroller eller utredningar av de åtgärder som omfattas av denna förordning genomföras av de behöriga myndigheterna i den medlemsstaten. Tjänstemän från kommissionen eller personer som bemyndigats av kommissionen får delta i sådana kontroller. För att förbättra kontrollen får kommissionen, med de berörda medlemsstaternas samtycke, begära att myndigheterna i dessa medlemsstater deltar i vissa kontroller eller utredningar.
6. Kommissionen får kräva att en medlemsstat vidtar nödvändiga åtgärder för att säkerställa att dess förvaltnings- och kontrollsystem fungerar effektivt eller att utgifterna är korrekta i enlighet med de tillämpliga bestämmelserna.
AVSNITT 3
Ekonomisk förvaltning
Artikel 32
Budgetåtaganden
1. Unionens budgetåtaganden för varje nationellt program ska göras i årliga delbetalningar under perioden 1 januari 2014-31 december 2020.
2. Kommissionens beslut om godkännande av ett nationellt program ska utgöra ett finansieringsbeslut i den mening som avses i artikel 84 i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012, och när beslutet anmälts till berörd medlemsstat ska det utgöra ett rättsligt åtagande i den mening som avses i den förordningen.
3. För varje nationellt program ska ett budgetåtagande för den första delbetalningen följa på kommissionens godkännande av det nationella programmet.
4. Budgetåtaganden för följande delbetalningar ska göras av kommissionen före den 1 maj varje år, på grundval av det beslut som avses i punkt 2 i den här artikeln, utom när artikel 16 i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 ska tillämpas.
Artikel 33
Gemensamma regler för utbetalningar
1. Kommissionens utbetalningar av bidraget från unionens budget till det nationella programmet ska göras i enlighet med budgetanslagen och under förutsättning att medel finns tillgängliga. Varje utbetalning ska överföras till det tidigaste öppna budgetåtagandet.
2. Utbetalningarna ska ske i form av inledande förfinansiering, årlig förfinansiering, utbetalningar av det årliga saldot samt utbetalning av slutsaldot.
3. Artikel 90 i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 ska gälla.
Artikel 34
Ackumulering av inledande förfinansiering och årliga saldon
1. Summan av utbetalningen av inledande förfinansiering och utbetalningarna av det årliga saldot får inte överstiga 95 % av bidraget från unionens budget för det berörda nationella programmet.
2. När taket på 95 % nåtts får medlemsstaterna fortsätta att överlämna betalningsansökningar till kommissionen.
Artikel 35
Arrangemang för inledande förfinansiering
1. När kommissionen har beslutat att godkänna det nationella programmet ska den inom fyra månader betala ut ett inledande förfinansieringsbelopp för hela programplaneringsperioden till den utsedda ansvariga myndigheten. Det inledande förfinansieringsbeloppet ska utgöra 4 % av det totala bidraget från unionens budget för det berörda nationella programmet. Det får uppdelas i två delbetalningar i mån av tillgängliga budgetmedel.
2. Ett årligt förfinansieringsbelopp om 3 % av det totala bidraget från unionens budget ska betalas ut till det berörda nationella programmet före den 1 februari 2015. För åren i perioden 2016-2022 ska det uppgå till 5 % av det totala bidraget från unionens budget till det berörda nationella programmet.
3. Om ett nationellt program godkänns 2015 eller senare ska den inledande förfinansieringen och den årliga förfinansieringen betalas ut senast 60 dagar efter det att det nationella programmet godkänts beroende på tillgängliga resurser.
4. Om det totala bidraget från unionens budget till ett nationellt program ändras ska de inledande såväl som de årliga förfinansieringsbeloppen ses över på motsvarande sätt, vilket ska återspeglas i finansieringsbeslutet.
5. Förfinansieringen ska användas för utbetalningar till stödmottagare som genomför det nationella programmet och för behöriga myndigheter, för utgifter som avser tekniskt bistånd. Den ska omedelbart göras tillgänglig för den ansvariga myndigheten för dessa ändamål.
Artikel 36
Avräkning av förfinansiering
1. Det belopp som betalats ut som inledande förfinansiering ska vara helt avräknat i kommissionens räkenskaper i enlighet med artikel 40 senast när programmet avslutas.
2. Det belopp som betalats ut som årlig förfinansiering ska avräknas i kommissionens räkenskaper i enlighet med artikel 39.
3. Hela det belopp som utbetalats som förfinansiering ska återbetalas till kommissionen om ingen betalningsansökan enligt artikel 44 har lämnats in inom 36 månader från och med dagen för kommissionens första delbetalning av det inledande förfinansieringsbeloppet.
4. Räntan på den inledande förfinansieringen ska tillfalla det nationella programmet och avräknas från beloppet för offentliga utgifter i den slutliga betalningsansökan.
Artikel 37
Interna inkomster avsatta för särskilda ändamål
1. Följande ska betraktas som interna inkomster avsatta för särskilda ändamål i enlighet med artikel 21 i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012:
i)
Belopp som i enlighet med artiklarna 45 och 47 i den här förordningen betalas till unionens budget, inklusive ränta på dessa belopp.
ii)
Belopp som efter att program inom ramen för den föregående fleråriga budgetramen avslutats betalas till unions budget, inklusive ränta.
2. De belopp som avses i punkt 1 ska betalas till unionens budget och vid återanvändning i första hand användas till att finansiera utgifter enligt de särskilda förordningarna.
Artikel 38
Definition av räkenskapsår
I denna förordning ska räkenskapsåret, enligt artikel 59 i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012, täcka de utgifter och de inkomster som tas upp i den ansvariga myndighetens räkenskaper under den period som börjar den 16 oktober år ”n-1” och löper till den 15 oktober år ”n”.
Artikel 39
Utbetalning av årligt saldo
1. Kommissionen ska betala det årliga saldot på grundval av gällande finansieringsplan, årsräkenskaperna för motsvarande räkenskapsår för det nationella programmet och motsvarande beslut om räkenskapsavslutning.
2. Årsräkenskaperna ska täcka de betalningar som den ansvariga myndigheten har gjort under räkenskapsåret, inbegripet betalningar som avser tekniskt bistånd, och som uppfyller kontrollkraven i artikel 27.
3. I mån av tillgängliga budgetmedel ska det årliga saldot betalas senast sex månader efter det att den information och de handlingar som avses i artiklarna 44.1 och 54 anses godtagbara av kommissionen och de senaste årsräkenskaperna har avslutats.
Artikel 40
Avslutande av programmet
1. Medlemsstaterna ska lämna in följande handlingar senast den 31 december 2023:
a)
Den information som krävs för de sista årsräkenskaperna, i enlighet med artikel 44.1.
b)
En begäran om utbetalning av slutsaldot.
c)
Den slutliga genomföranderapporten för det nationella programmet i enlighet med artikel 54.1.
2. De utbetalningar som den ansvariga myndigheten gjort under perioden 16 oktober 2022-30 juni 2023 ska tas med i de sista årsräkenskaperna.
3. När kommissionen har fått de handlingar som förtecknas i punkt 1 ska den betala slutsaldot på grundval av gällande finansiella plan, de senaste årsräkenskaperna och motsvarande beslut om räkenskapsavslutning.
4. I mån av tillgängliga budgetmedel ska slutsaldot betalas ut senast tre månader efter räkenskapsavslutningen för det sista budgetåret eller en månad efter godtagandet av den slutliga genomföranderapporten, beroende på vilken dag som infaller sist. De belopp som det fortfarande finns åtaganden för när slutbetalningen har gjorts ska kommissionen, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 52, återta inom sex månader.
Artikel 41
Avbrott i betalningsfristen
1. Den betalningsfrist som börjar löpa när en ansökan om utbetalning ges in får avbrytas av den delegerade utanordnaren, i den mening som avses i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012, i högst sex månader om minst ett av följande villkor uppfylls:
a)
Om det enligt uppgifter från ett revisionsorgan på nationell nivå eller unionsnivå finns tydliga indikationer på en allvarlig brist i förvaltnings- och kontrollsystemen.
b)
Om den delegerade utanordnaren måste genomföra ytterligare kontroller efter att ha tagit del av uppgifter som tyder på att utgifter i en betalningsansökan står i samband med en oegentlighet med allvarliga ekonomiska följder.
c)
Om en eller flera av de handlingar som krävs enligt artikel 44.1 inte har lämnats in.
Medlemsstaten får samtycka till en förlängning av avbrottsperioden med ytterligare tre månader.
2. Den bemyndigade utanordnaren ska begränsa avbrottet till att gälla den del av utgifterna som omfattas av den betalningsansökan som berörs av omständigheter som avses i punkt 1 första stycket, såvida det inte är omöjligt att identifiera den del av utgifterna som påverkas. Den delegerade utanordnaren ska omedelbart skriftligen informera medlemsstaten och den ansvariga myndigheten om anledningen till avbrottet och be dem att åtgärda situationen. Den delegerade utanordnaren ska låta avbrottet upphöra så snart nödvändiga åtgärder har vidtagits.
Artikel 42
Uppskjutande av betalningar
1. Kommissionen får helt eller delvis skjuta upp betalningen av det årliga saldot
a)
om det finns allvarliga brister i hur det nationella programmets förvaltnings- och kontrollsystem fungerar, vilket har inneburit en risk för unionens stöd till det nationella programmet, men utan att några korrigerande åtgärder har vidtagits, eller
b)
om utgifterna i årsräkenskaperna är kopplade till en oegentlighet med allvarliga ekonomiska följder som inte rättats till, eller
c)
om medlemsstaten inte har vidtagit nödvändiga åtgärder för att åtgärda den situation som har föranlett ett avbrott i enlighet med artikel 41.
2. Kommissionen får besluta att helt eller delvis skjuta upp utbetalningen av det årliga saldot efter att ha gett den berörda medlemsstaten möjlighet att inkomma med sina synpunkter.
3. Kommissionen ska häva uppskjutandet av utbetalningen av hela eller delar av det årliga saldot om den berörda medlemsstaten har vidtagit de åtgärder som krävs för detta.
Artikel 43
Användning av euro
1. Belopp i de nationella program som medlemsstaterna lämnat in, prognoser över utgifter, utgiftsdeklarationer, ansökningar om utbetalningar, årsräkenskaper samt utgifter som nämns i de årliga och slutliga genomföranderapporterna ska anges i euro.
2. De medlemsstater som inte har euron som valuta på dagen för ansökan om utbetalning ska räkna om utgiftsbeloppen i den nationella valutan till euro. Beloppet ska räknas om till euro med hjälp av kommissionens månatliga valutakurs för bokföring för den månad under vilken utgifterna bokfördes i räkenskaperna för den ansvariga myndigheten för det berörda nationella programmet. Växelkursen ska offentliggöras elektroniskt av kommissionen varje månad.
3. Om euron blir valuta i en medlemsstat ska det omräkningsförfarande som anges i punkt 2 fortsätta att gälla för alla utgifter som den ansvariga myndigheten bokfört i räkenskaperna före den dag då den fasta omräkningskursen mellan den nationella valutan och euron trädde i kraft.
AVSNITT 4
Avslutande av räkenskaper och finansiella korrigeringar
Artikel 44
Ansökan om utbetalning av det årliga saldot
1. Senast den 15 februari året efter räkenskapsåret ska varje medlemsstat till kommissionen inge de handlingar och uppgifter som krävs enligt artikel 59.5 i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012. De inlämnade handlingarna ska fungera som ansökan om utbetalning av det årliga saldot. Tidsfristen den 15 februari får i undantagsfall förlängas av kommissionen till senast den 1 mars efter underrättelse från den berörda medlemsstaten. Medlemsstaterna får offentliggöra denna information på lämplig nivå.
2. Kommissionen får uppmana en medlemsstat att lämna ytterligare uppgifter för det årliga avslutandet av räkenskaperna. Om en medlemsstat inte tillhandahåller de begärda uppgifterna inom den tidsfrist som kommissionen angett, får kommissionen fatta beslut om avslutande av räkenskaperna utifrån de uppgifter den har tillgång till.
3. Kommissionen ska genom genomförandeakter anta de mallar enligt vilka de handlingar som avses i punkt 1 ska upprättas. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det rådgivande förfarande som avses i artikel 59.2.
Artikel 45
Årligt avslutande av räkenskaperna
1. Senast den 31 maj det år som följer på det berörda budgetåret ska kommissionen besluta om avslutande av årsräkenskaperna för varje nationellt program. Beslutet om avslutande av räkenskaperna ska gälla de inlämnade årsräkenskapernas fullständighet, exakthet och sanningsenlighet och ska inte påverka senare finansiella korrigeringar.
2. Kommissionen ska genom genomförandeakter ange arrangemangen för genomförandet av det årliga avslutandet av räkenskaperna vad gäller de åtgärder som ska vidtas i samband med antagandet av beslutet och dess genomförande, inklusive för utbyte av information mellan kommissionen och medlemsstaterna och de tidsfrister som ska iakttas. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 59.3.
Artikel 46
Medlemsstaternas finansiella korrigeringar
Medlemsstaterna ska göra de finansiella korrigeringar som krävs i samband med att enskilda eller systembetingade oegentligheter upptäcks inom ramen för de nationella programmen. Finansiella korrigeringar innebär att det berörda bidraget från unionsbudgeten ställs in helt eller delvis. Medlemsstaterna ska ta hänsyn till oegentligheternas art och allvar och till den ekonomiska förlusten för unionens budget och göra en proportionell korrigering. Belopp som annullerats och återkrävda belopp samt räntorna på dessa belopp ska återföras till det berörda nationella programmet, utom de belopp som beror på oegentligheter som konstateras av revisionsrätten och kommissionens avdelningar, inklusive Olaf. När det nationella programmet har avslutats ska den berörda medlemsstaten återbetala de återkrävda beloppen till unionens budget.
Artikel 47
Kommissionens kontroll av överensstämmelse och finansiella korrigeringar
1. I syfte att från unionens finansiering utesluta utgifter som strider mot tillämplig rätt, även i samband med sådana brister i den berörda medlemsstatens förvaltnings- och kontrollsystem som kommissionen eller revisionsrätten upptäckt, ska kommissionen göra finansiella korrigeringar genom att helt eller delvis annullera unionens bidrag till ett nationellt program och genom återkrav från medlemsstaten.
2. Överträdelser av tillämplig rätt ska leda till finansiella korrigeringar bara med avseende på utgifter som har deklarerats för kommissionen och när ett av följande villkor är uppfyllt:
a)
Överträdelsen har påverkat urvalet av ett projekt inom ramen för det nationella programmet, eller, om det på grund av överträdelsens karaktär inte är möjligt att fastställa denna påverkan, det föreligger en underbyggd risk att överträdelsen har haft sådan påverkan.
b)
Överträdelsen har påverkat de utgifter som deklarerats för återbetalning ur unionens budget eller, om det på grund av överträdelsens karaktär inte är möjligt att kvantifiera dess ekonomiska verkningar, det föreligger en underbyggd risk att överträdelsen har haft sådan påverkan.
3. När kommissionen beslutar om en finansiell korrigering enligt punkt 1 ska den respektera proportionalitetsprincipen genom att ta hänsyn till av vilken art och hur allvarlig överträdelsen av tillämplig rätt är, och dess ekonomiska följder för unionens budget.
4. Innan något beslut fattas om att vägra finansiering ska slutsatserna från kommissionens kontroller och den berörda medlemsstatens svar överlämnas skriftligen, varefter de båda parterna ska söka nå en överenskommelse om vilka åtgärder som ska vidtas.
5. Finansiering får inte vägras på grund av
a)
utgifter som belastat den ansvariga myndigheten mer än 36 månader innan kommissionen skriftligen underrättar medlemsstaten om sina slutsatser,
b)
utgifter för fleråriga åtgärder inom ramen för de nationella programmen, om stödmottagarens senaste skyldighet började gälla mer än 36 månader innan kommissionen skriftligen underrättar medlemsstaten om sina slutsatser,
c)
utgifter för andra åtgärder inom ramen för nationella program än de som avses i led b, för vilka den ansvariga myndighetens utbetalning eller, i förekommande fall, slutbetalning sker mer än 36 månader innan kommissionen skriftligen underrättar medlemsstaten om sina slutsatser.
6. Kommissionen ska genom genomförandeakter fastställa arrangemangen för genomförandet av kontroll av överensstämmelse när det gäller åtgärder som ska vidtas i samband med antagandet av beslutet och dess genomförande, inklusive informationsutbytet mellan kommissionen och medlemsstaterna och de tidsfrister som ska iakttas. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 59.3.
Artikel 48
Medlemsstaternas skyldigheter
En finansiell korrigering som görs av kommissionen ska inte påverka medlemsstatens skyldighet att återkräva medel enligt artikel 21 h i denna förordning och att återkräva statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget och artikel 14 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 (12).
Artikel 49
Återbetalning
1. Återbetalningar till unionens budget ska göras före den förfallodag som anges i betalningskravet, som ska vara utformat i enlighet med artikel 80 i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012. Förfallodagen ska vara den sista dagen i den andra månaden efter det att betalningskravet utfärdades.
2. Varje försening av en återbetalning ska leda till att dröjsmålsränta tas ut från och med förfallodagen till och med den dag då betalning sker. Räntesatsen ska vara en och en halv procentenhet högre än den ränta som Europeiska centralbanken tillämpar för sina huvudsakliga refinansieringstransaktioner den första arbetsdagen i den månad då förfallodagen inträffar.
AVSNITT 5
Tillbakadragande av åtaganden
Artikel 50
Principer
1. Belopp inom de nationella programmen som omfattas av ett åtagande men som inte blir föremål för förfinansiering och årlig förfinansiering enligt artikel 35 eller betalningsansökningar enligt artikel 44 senast den 31 december det andra året efter året för budgetåtagandet ska dras tillbaka. Kommissionen ska beräkna det belopp som ska dras tillbaka genom att till varje budgetåtagande för åren 2015-2020 lägga en sjättedel av det årliga budgetåtagande som hänför sig till det totala årliga bidraget för 2014.
2. Med avvikelse från punkt 1 ska tidsfristerna för tillbakadragande inte tillämpas på det årliga budgetåtagande som hänför sig till det totala årliga bidraget för 2014.
3. Om det första årliga budgetåtagandet hänför sig till det totala årliga bidraget för 2015 ska, med avvikelse från punkt 1, tidsfristerna för tillbakadragande inte tillämpas på det årliga budgetåtagande som hänför sig till det totala årliga bidraget för 2015. I sådana fall ska kommissionen beräkna beloppet enligt punkt 1 genom att till varje budgetåtagande för åren 2016-2020 lägga en femtedel av det årliga budgetåtagande som hänför sig till det totala årliga bidraget för 2015.
4. Åtaganden för periodens sista år ska dras tillbaka i enlighet med reglerna för avslutande av programmen.
5. Om åtaganden ännu är öppna den sista dagen då utgifter är stödberättigande enligt de frister som anges i artikel 17.3, och den ansvariga myndigheten inte har gjort någon ansökan om utbetalning för dem inom sex månader efter den dagen, ska dessa automatiskt dras tillbaka.
Artikel 51
Undantag från reglerna om tillbakadragande av åtaganden
1. Det belopp som ska dras tillbaka ska minskas med de belopp som den ansvariga myndigheten inte har kunnat deklarera till kommissionen på grund av att
a)
åtgärderna har skjutits upp genom ett rättsligt förfarande eller ett administrativt överklagande med uppskjutande verkan, eller
b)
force majeure allvarligt har påverkat genomförandet av hela eller delar av det nationella programmet. De ansvariga myndigheter som åberopar force majeure ska påvisa dess direkta följder för genomförandet av hela eller delar av det nationella programmet.
Det går att begära minskning en gång om uppskjutandet eller force majeure varade upp till ett år. Om uppskjutandet eller force majeure varade upp till ett år får minskningen begäras flera gånger, motsvarande hur länge force majeure varat eller antalet år mellan den dag då åtgärden sköts upp genom ett rättsligt eller administrativt beslut och dagen för ett slutligt rättsligt eller administrativt beslut.
2. Medlemsstaten ska senast den 31 januari skicka information till kommissionen om de undantag som avses i punkt 1, i syfte att beloppet ska deklareras senast vid utgången av föregående år.
3. Den del av budgetåtagandena för vilken en betalningsansökan har gjorts men där utbetalningen minskats eller skjutits upp av kommissionen den 31 december år n + 2 ska inte beaktas vid beräkningen av automatiskt tillbakadragande.
Artikel 52
Förfarande
1. När det finns risk för att åtagandena måste dras tillbaka enligt artikel 50 ska kommissionen underrätta medlemsstaterna så snart som möjligt.
2. På grundval av de uppgifter som kommissionen har till sitt förfogande den 31 januari ska den underrätta den ansvariga myndigheten om hur stort belopp som kommer att dras tillbaka mot bakgrund av de uppgifter den har tillgång till.
3. Den berörda medlemsstaten ska ha två månader på sig för att godkänna det belopp som ska dras tillbaka eller för att lämna synpunkter.
4. Kommissionen ska automatiskt dra tillbaka beloppet senast nio månader efter den sista tidsfrist som följer av tillämpningen av punkterna 1-3.
5. Om belopp dras tillbaka automatiskt ska bidraget från unionens budget till det berörda nationella programmet reduceras för året i fråga med det automatiskt tillbakadragna beloppet. Unionens bidrag i finansieringsplanen ska minskas proportionellt, såvida inte medlemsstaten lägger fram en finansieringsplan som varit föremål för översyn.
KAPITEL V
INFORMATION, KOMMUNIKATION, ÖVERVAKNING, UTVÄRDERING OCH RAPPORTERING
Artikel 53
Information och publicitet
1. Medlemsstaterna och de ansvariga myndigheterna ska ansvara för
a)
en webbplats eller en webbportal med information om och tillgång till alla nationella program i den medlemsstaten,
b)
informationen till potentiella stödmottagare om vilka finansieringsmöjligheter som finns inom ramen för de nationella programmen,
c)
publicitet med inriktning på unionsmedborgarna om den roll som de särskilda förordningarna spelar och om vilka resultat som uppnåtts, genom informations- och kommunikationsåtgärder som belyser resultaten och effekterna av de nationella programmen.
2. För att garantera insyn i genomförandet av de nationella programmen ska medlemsstaterna upprätthålla en förteckning över de understödda åtgärderna inom varje nationellt program, som ska finnas tillgänglig via webbsidan eller webbportalen. Förteckningen över åtgärderna ska innehålla uppdaterad information om de slutliga stödmottagarna, namnen på projekten och hur mycket de tilldelas i form av unionsfinansiering.
3. I regel ska informationen offentliggöras förutom när den är skyddad på grund av sin konfidentiella natur, i synnerhet avseende säkerhet, allmän ordning, brottsutredningar och skydd av personuppgifter.
4. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 58 för att föreskriva regler om de informations- och offentlighetsåtgärder som riktar sig till allmänheten samt informationsåtgärder för stödmottagare.
5. Kommissionen ska genom genomförandeakter fastställa de tekniska kraven för informations- och offentlighetsåtgärderna. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 59.3.
Artikel 54
Genomföranderapporter
1. Senast den 31 mars 2016 och senast den 31 mars varje år därefter till och med 2022 ska den ansvariga myndigheten till kommissionen lämna in en årlig rapport om genomförandet av varje nationellt program under det föregående budgetåret och får offentliggöra denna information på lämplig nivå. Den rapport som lämnas in 2016 ska omfatta budgetåren 2014 och 2015. Medlemsstaterna ska lämna in en slutlig rapport om genomförandet av de nationella programmen senast den 31 december 2023.
2. De årliga genomföranderapporterna ska innehålla uppgifter om
a)
genomförandet av det nationella programmet i förhållande till de ekonomiska uppgifterna och till indikatorerna,
b)
eventuella frågor av betydelse som påverkar det nationella programmets resultat.
3. Mot bakgrund av den halvtidsöversyn som avses i artikel 15 ska i den årliga rapport om genomförandet som lämnas in 2017 följande anges och bedömas:
a)
Den information som avses punkt 2.
b)
Framstegen med att nå de eftersträvade målen i det nationella programmet med hjälp av bidraget från unionens budget.
c)
Det sätt på vilket de enligt artikel 12 relevanta partnerna deltar i programmet.
4. Den årliga genomföranderapport som ska lämnas in 2020 och den slutliga genomföranderapporten ska, utöver de uppgifter och den bedömning som avses i punkt 2, innehålla uppgifter om och en bedömning av de framsteg som gjorts i förhållande till det nationella programmet, med beaktande av resultatet av den politiska dialog som avses i artikel 13.1.
5. De årliga genomföranderapporter som avses i punkterna 1-4 ska anses godtagbara om de innehåller alla uppgifter som krävs i de punkterna. Kommissionen ska inom 15 arbetsdagar efter mottagandet av en årlig genomföranderapport underrätta den berörda medlemsstaten om rapporten inte är godtagbar, och om detta inte sker ska den anses vara godtagbar.
6. Kommissionen ska underrätta den berörda medlemsstaten om sina iakttagelser om den årliga genomföranderapporten inom två månader från dagen för mottagandet av den årliga genomföranderapporten. Om kommissionen inte lämnar synpunkter inom denna tidsfrist ska rapporterna anses vara godkända.
7. Kommissionen får lämna synpunkter på sådant i den ansvariga myndighetens årliga genomföranderapport som påverkar genomförandet av det nationella programmet. Om sådana synpunkter har lämnats ska den ansvariga myndigheten lämna alla de uppgifter som behövs med avseende på dessa synpunkter och, om så är befogat, informera kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits. Kommissionen ska informeras senast tre månader efter det att den har lämnat synpunkter.
8. Kommissionen ska genom genomförandeakter anta de mallar enligt vilka den årliga och den slutliga genomföranderapporten ska utarbetas. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det rådgivande förfarande som avses i artikel 59.2.
Artikel 55
Den gemensamma övervaknings- och utvärderingsramen
1. Kommissionen ska regelbundet övervaka tillämpningen av denna förordning och de särskilda förordningarna, vid behov i samarbete med medlemsstaterna.
2. Genomförandet av de särskilda förordningarna ska bedömas av kommissionen i samarbete med medlemsstaterna, i enlighet med artikel 57.
3. En gemensam övervaknings- och utvärderingsram ska införas för att mäta åtgärdernas relevans, genomslagskraft, effektivitet, mervärde och hållbarhet samt förenkling och minskning av de administrativa bördorna, mot bakgrund av målen för denna förordning och de särskilda förordningarna och de resultat som de ger i egenskap av instrument som bidrar till utvecklingen av området med frihet, säkerhet och rättvisa.
4. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 58 för att vidareutveckla den gemensamma övervaknings- och utvärderingsramen.
5. Medlemsstaterna ska förse kommissionen med den information som behövs för att denna förordning och de särskilda förordningarna ska kunna övervakas och utvärderas.
6. Kommissionen ska också bedöma komplementariteten mellan åtgärder genomförda inom ramen för de särskilda förordningarna och åtgärder genomförda inom ramen för andra relevanta områden i fråga om unionens politik, instrument och initiativ.
7. Kommissionen ska särskilt uppmärksamma övervakningen och utvärderingen av de åtgärder och program som avser tredjeländer, i enlighet med artikel 8.
Artikel 56
Medlemsstaternas utvärdering av nationella program
1. Medlemsstaterna ska göra de utvärderingar som avses i artikel 57.1. De utvärderingar som ska göras under 2017 ska i enlighet med den gemensamma övervaknings- och utvärderingsramen bidra till att förbättra kvalitén i utformningen och genomförandet av de nationella programmen.
2. Medlemsstaterna ska se till att förfaranden har införts för att ta fram och samla in de uppgifter som krävs för utvärderingar som avses i punkt 1, inklusive uppgifter som rör indikatorer i den gemensamma övervaknings- och utvärderingsramen.
3. De utvärderingar som avses i artikel 57.1 ska göras av experter som är funktionellt fristående från ansvariga myndigheter, revisionsmyndigheter och delegerade myndigheter. Dessa experter får vara knutna till en oberoende offentlig institution som ansvarar för övervakningen, utvärderingen och revisionen av förvaltningen. Kommissionen ska lämna vägledning om hur utvärderingarna ska utföras.
4. De utvärderingar som avses i artikel 57.1 ska offentliggöras i sin helhet förutom när informationen är skyddad på grund av sin konfidentiella natur, i synnerhet avseende säkerhet, allmän ordning, brottsutredningar och skyddet av personuppgifter.
Artikel 57
Medlemsstaternas och kommissionens utvärderingsrapporter
1. I enlighet med den gemensamma övervaknings- och utvärderingsramen ska medlemsstaterna lämna följande till kommissionen:
a)
En preliminär utvärderingsrapport senast den 31 december 2017 om genomförandet av åtgärder och framstegen med att nå målen i det nationella programmet.
b)
En rapport senast den 31 december 2023 om efterhandsutvärderingen av effekterna av de åtgärder som vidtagits inom ramen för deras nationella program.
2. På grundval av de rapporter som avses i punkt 1 ska kommissionen förelägga Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén följande:
a)
Senast den 30 juni 2018 en preliminär utvärderingsrapport om genomförandet av denna förordning och de särskilda förordningarna på unionsnivå. Den preliminära utvärderingsrapporten ska också innehålla en bedömning av den halvtidsöversyn som genomförts i enlighet med denna förordning och de särskilda förordningarna.
b)
Senast den 30 juni 2024 en efterhandsutvärdering om effekterna av denna förordning och de särskilda förordningarna, efter avslutandet av de nationella programmen.
3. I sin efterhandsutvärdering ska kommissionen också granska hur de särskilda förordningarna påverkat utvecklingen av området med frihet, säkerhet och rättvisa när det gäller deras bidrag till följande mål:
a)
Utvecklingen av en gemensam kultur när det gäller gränssäkerhet, samarbete inom brottsbekämpning och krishantering.
b)
Effektivare hantering av migrationsströmmarna till unionen.
c)
Utvecklingen av ett gemensamt europeiskt asylsystem.
d)
Rättvis och lika behandling av tredjelandsmedborgare.
e)
Solidaritet och samarbete mellan medlemsstater i frågor som rör migration och inre säkerhet.
f)
En gemensam strategi för unionen gentemot tredjeländer i migrations- och säkerhetsfrågor.
4. Alla utvärderingsrapporter enligt denna artikel ska offentliggöras i sin helhet förutom när informationen är skyddad på grund av sin konfidentiella natur, i synnerhet avseende säkerhet, allmän ordning, brottsutredningar och skyddet av personuppgifter.
KAPITEL VI
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 58
Utövande av delegeringen
1. Befogenheten att anta delegerade akter ges till kommissionen med förbehåll för de villkor som anges i denna artikel.
2. Den befogenhet att anta delegerade akter som avses i artiklarna 5.5, 26.4, 29.1, 53.4 och 55.4 ska ges till kommissionen för en sjuårsperiod från och med den 21 maj 2014. Kommissionen ska utarbeta en rapport om delegeringen av befogenhet senast nio månader före utgången av sjuårsperioden. Delegeringen av befogenheter ska genom tyst medgivande förlängas med en sjuårsperiod, såvida inte Europaparlamentet eller rådet motsätter sig en sådan förlängning senast tre månader före utgången av sjuårsperioden.
3. Den delegering av befogenhet som avses i artiklarna 5.5, 26.4, 29.1, 53.4 och 55.4 får när som helst återkallas av Europaparlamentet eller rådet. Ett beslut om återkallelse innebär att delegeringen av den befogenhet som anges i beslutet upphör att gälla. Beslutet får verkan dagen efter det att det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning, eller vid ett senare i beslutet angivet datum. Det påverkar inte giltigheten av delegerade akter som redan har trätt i kraft.
4. Så snart kommissionen antar en delegerad akt ska den samtidigt delge Europaparlamentet och rådet denna.
5. En delegerad akt som antas enligt artiklarna 5.5, 26.4, 27.1, 53.4 och 55.4 ska träda i kraft endast om varken Europaparlamentet eller rådet har gjort invändningar mot den delegerade akten inom en period på två månader från den dag då akten delgavs Europaparlamentet och rådet, eller om både Europaparlamentet och rådet, före utgången av den perioden, har underrättat kommissionen om att de inte kommer att invända. Denna period ska förlängas med två månader på Europaparlamentets eller rådets initiativ.
Artikel 59
Kommittéförfarande
1. Kommissionen ska biträdas av kommittén för asyl-, migrations- och integrationsfonden och fonden för inre säkerhet. Denna kommitté ska vara en kommitté i den mening som avses i förordning (EU) nr 182/2011.
2. När det hänvisas till denna punkt ska artikel 4 i förordning (EU) nr 182/2011 tillämpas.
3. När det hänvisas till denna punkt ska artikel 5 i förordning (EU) nr 182/2011 tillämpas.
Om kommittén inte avger något yttrande ska kommissionen inte anta utkastet till genomförandeakt, med undantag av artiklarna 14.4, 24.5, 45.2, 47.6 och 53.5 i den här förordningen.
Artikel 60
Översyn
Europaparlamentet och rådet ska, på grundval av ett förslag från kommissionen, se över denna förordning senast den 30 juni 2020.
Artikel 61
Ikraftträdande och tillämpning
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Den ska tillämpas från och med den 1 januari 2014.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna i enlighet med fördragen.
Utfärdat i Strasbourg den 16 april 2014.