РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 653/2014 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 15 май 2014 година
за изменение на Регламент (ЕО) № 1760/2000 по отношение на електронната идентификация на едър рогат добитък и за етикетирането на говеждо месо
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 43, параграф 2 и член 168, параграф 4, буква б) от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
През 1997 г. Регламент (ЕО) № 820/97 на Съвета (3) подсили правилата на Съюза относно идентификацията и проследяването на едър рогат добитък с оглед на епидемията от спонгиформна енцефалопатия по говедата (СЕГ) и породената от нея по-голяма необходимост да бъдат проследявани произходът и придвижванията на животните, като се използват „класически ушни марки“.
(2)
В Регламент (ЕО) № 1760/2000 на Европейския парламент и на Съвета (4) се предвижда всяка държава членка да създаде система за идентификация и регистрация на едър рогат добитък в съответствие с посочения регламент.
(3)
С Регламент (ЕО) № 1760/2000 се създава система за идентификация и регистрация на едър рогат добитък, която се състои от ушни марки, поставени на двете уши на всяко животно, компютризирани бази данни, паспорти на животните и отделни регистри, поддържани във всяко стопанство.
(4)
Проследяването на говеждото месо обратно до неговия източник с помощта на идентификация и регистрация е необходимо условие, за да бъде посочен произходът му върху етикетите по цялата хранителна верига. Тези мерки осигуряват защитата на потребителите и общественото здраве и насърчават доверието на потребителите.
(5)
Регламент (ЕО) № 1760/2000, и по-специално идентификацията на едър рогат добитък и системите за доброволно етикетиране на говеждото месо са посочени като задължения за информиране с особена важност от гледна точка на тежестите, на които предприятията се излагат, в съобщението на Комисията от 22 октомври 2009 г., озаглавено „Програма за действие за намаляване на административните тежести в ЕС - Планове за намаляване по сектори и действия за 2009 г.“
(6)
Използването на системи за електронна идентификация („системи за ЕИ“) потенциално ще рационализира процесите за проследяване чрез автоматизирано и по-прецизно отчитане и записване в регистъра на стопанството. В допълнение това би позволило също автоматизирано докладване за движението на животните в компютризираната база данни, което ще подобри бързината, надеждността и прецизността на системата за проследяване. Използването на системите за ЕИ би подобрило и управлението на някои преки плащания към земеделските стопани.
(7)
Основаваните на радиочестотна идентификация системи за ЕИ бяха значително подобрени през последните десет години. Тази технология осигурява по-бързо и по-точно разчитане на индивидуалните кодове на животните директно в системите за обработка на данни. Това съкращава времето, необходимо за проследяването на потенциално заразени животни или храна, и води до по-голяма надеждност на базите данни и увеличена способност да се реагира бързо в случай на поява на огнища на заболявания, като по този начин спестява разходи за труд, дори и в същото време да повишава разходите за оборудване.
(8)
Настоящият регламент е съгласуван с факта, че системите за ЕИ вече бяха въведени в Съюза за животински видове, различни от едър рогат добитък, като задължителната система, използвана при животни от рода на овцете и козите.
(9)
Предвид технологичния напредък в областта на системите за ЕИ редица държави членки решиха да въведат доброволна ЕИ на едър рогат добитък. Възможно е тези инициативи да доведат до разработването на различни системи от страна на отделните държави членки и заинтересованите страни. На по-късен етап развитието на различни системи би възпрепятствало последващото хармонизиране на техническите стандарти в рамките на Съюза. Следва да се гарантира оперативната съвместимост на системите за ЕИ, прилагани в държавите членки, както и спазването на стандартите ISO или други международни технически стандарти, приети от признати международни организации за определяне на стандарти, с разбирането, че тези международни стандарти могат да гарантират най-малкото по-високо ниво на надеждност и ефективност от ISO стандартите.
(10)
Докладът на Комисията от 25 януари 2005 г. относно възможността за въвеждане на ЕИ на животни от рода на едрия рогат добитък стига до заключението, че са налице доказателства, че радиочестотната идентификация е разработена до степента, необходима, за да бъде вече приложена на практика. В този доклад също така се заключава, че е много желателно да се премине към ЕИ на животни от рода на едрия рогат добитък в рамките на Съюза, тъй като, наред с други ползи, тя би допринесла за намаляване на административната тежест.
(11)
В съответствие със съобщението на Комисията от 10 септември 2008 г., озаглавено „План за действие за изпълнение на стратегията на ЕС за здравето на животните“, Комисията следва да опрости задълженията за информиране, като например воденето на регистри на стопанствата и паспорти на животните в хода на въвеждане на системи за ЕИ.
(12)
В съобщението на Комисията от 19 септември 2007 г., озаглавено„Нова стратегия на Европейския съюз за здравето на животните (2007 - 2013 г.), според която „По-добре превенция, отколкото лечение“ “, се предлага ЕИ да се разглежда като възможно подобрение на съществуващата в Съюза система за идентификация и регистрация, за да се опростят задълженията за информиране, като например воденето на регистри на стопанствата и паспорти на животните, и да се въведе електронен обмен на паспортите на едрия рогат добитък. Този обмен би довел до въвеждането на ЕИ с въвеждане на данни в реално време. Такъв обмен би спестил значителни разходи и усилия на компетентните органи на държавите членки и другите заинтересовани страни и би намалил обема на работата при въвеждането на данните от паспортите на животните в компютризирани бази данни. Настоящия регламент е съгласуван с тази инициатива.
(13)
Настоящият регламент следва да допринесе за постигането на някои ключови цели на основните стратегии на Съюза, включително „Европа 2020 - стратегия за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж“, като подобри икономическия растеж, сближаването и конкурентоспособността.
(14)
Някои трети държави вече установиха правила, позволяващи използването на модерни технологии за ЕИ. Съюзът следва да установи подобни правила, за да се улесни търговията и да се подобри конкурентоспособността на отрасъла.
(15)
В светлината на технологичното развитие на нови типове електронни идентификатори е целесъобразно да се разшири обхватът на средствата за идентификация, предвидени в Регламент (ЕО) № 1760/2000, за да се позволи използването на електронни идентификатори като официално средство за идентификация. Тъй като въвеждането на съответните разпоредби предполага значителни инвестиции, е необходимо да се предвиди преходен период от пет години, който да даде на държавите членки необходимото време за подготовка. През този преходен период класическите ушни марки ще продължат да бъдат единственото официално средство за идентификация на едър рогат добитък.
(16)
Въвеждането на задължителна ЕИ би могло да има неблагоприятно икономическо въздействие върху някои стопански субекти. Поради това е уместно, когато ЕИ бъде призната за официално средство за идентификация, стопаните да могат да я използват на доброволна основа. При такъв доброволен режим ЕИ ще бъде предпочетена от стопаните, които вероятно ще имат икономически ползи от нея, докато останалите стопани следва да могат да продължат да идентифицират своите животни с две класически ушни марки.
(17)
Държавите членки имат твърде различни животновъдни системи, практики и отраслови организации. Затова на държавите членки следва да се предостави възможност да въведат задължителна ЕИ на своя територия само когато преценят, че е уместно, след като отчетат всички тези фактори, включително въздействието върху дребните земеделски стопани, и след като проведат консултации с представителните организации на сектора на едрия рогат добитък. Докато при търговията с животни в рамките на Съюза задължението за електронно идентифициране на дадено животно от рода на едрия рогат добитък следва да е на държавата членка, която е определила като задължително използването на ЕИ на своя територия, това не следва да води до задължение на тази държава членка за повторно идентифициране на животни, които вече са били идентифицирани по електронен път в държавата членка на изпращане.
(18)
Животните и месото, внесени в Съюза от трети държави, следва да отговарят на изисквания за идентификация и проследяване, които осигуряват равностойно равнище на защита.
(19)
При внос на живи животни в Съюза от трети държави за тях, при пристигането им, следва да се прилагат същите изисквания за идентификация, които се прилагат за родените в Съюза животни.
(20)
Двете официални средства за идентификация, поставени на едно животно, следва да имат един и същ идентификационен код. Въпреки това по време на началната фаза на адаптиране към използването на електронни идентификатори като официално средство за идентификация не може да се изключи, че в някои случаи техническите ограничения, свързани с конфигурацията на оригиналния идентификационен код на животното, биха възпрепятствали възпроизвеждането му на електронен идентификатор. Това може да се случи, когато съставните елементи на съществуващия идентификационен код на животното възпрепятстват конвертирането на кода в електронен формат. Поради това следва да бъдат предвидени специални преходни дерогации с цел да се позволи поставянето на електронен идентификатор и на такива животни, при условие че се гарантира пълно проследяване и че е възможна тяхната индивидуална идентификация, включително на стопанството, в което са родени.
(21)
В Регламент (ЕО) № 1760/2000 е предвидено компетентният орган да издава паспорт за всяко животно, което трябва да бъде идентифицирано в съответствие със същия регламент. Това създава значителна административна тежест за държавите членки. Компетентните органи в държавите членки имат задължението да създадат компютризирани бази данни в съответствие с членове 14 и 18 от Директива 64/432/ЕИО на Съвета (5). Тъй като тези бази данни трябваше да са започнали да функционират пълноценно от 31 декември 1999 г., те би следвало в достатъчна степен да осигуряват проследяване на придвижването на животни от рода на едрия рогат добитък. Затова следва да се издават паспорти само за животни, предназначени за търговия в рамките на Съюза. Въпреки това настоящият регламент не следва да възпрепятства национални разпоредби от издаването на паспорти за животни, които не са предназначени за търговия в рамките на Съюза.
(22)
BOVEX, пилотният проект за обмен на паспортни данни на едрия рогат добитък, беше разработен от Комисията с цел да се улесни обменът на данни между държавите членки, като същевременно се осигурява проследяване на животните при тяхното движение в рамките на Съюза. След като започне пълноценното функциониране на обмена на данни между националните компютризирани бази данни, изискването за издаване на паспорти на животните на хартиен носител следва да престане да се прилага за животни, предназначени за движение в рамките на Съюза. Това би следвало да допринесе за намаляването на административната тежест за държавите членки и за стопанските субекти.
(23)
В дял II, раздел II от Регламент (ЕО) № 1760/2000 са установени правила за система за доброволно етикетиране на говеждо месо, които предвиждат одобряване на някои спецификации на етикети от компетентния орган в съответната държава членка. Административната тежест и разходите, които трябва да понесат държавите членки и стопанските субекти при прилагането на тази система, не са пропорционални на ползите от системата. Тъй като след приемането на този регламент в сила влезе ново законодателство, специфичните правила относно системата за доброволно етикетиране станаха излишни и поради това следва да бъдат заличени. Въпреки това не следва да се засяга нито правото на стопанските субекти да информират потребителите чрез доброволно етикетиране относно характеристиките на месото, нито правото на потребителите да получават подлежаща на проверка информация. Следователно, както и за всеки друг вид месо, информацията относно говеждото месо, която надхвърля задължителното етикетиране, следва да е съобразена с действащото хоризонтално законодателство, включително Регламент (ЕС) № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета (6).
(24)
С цел избягване на риск от измама в областта на етикетирането на месо и защита на европейските потребители приложимият контрол и санкции следва да имат достатъчно възпиращ ефект.
(25)
В съответствие с Регламент (ЕС) № 1169/2011 Комисията е задължена да представи доклад на Европейския парламент и на Съвета относно задължителното посочване на държавата на произход или мястото на произход за месото, използвано като съставка. Този доклад трябва, ако е уместно, да бъде придружен от законодателно предложение с цел да се осигури повече прозрачност в производствената верига на месото и да се информират по-добре европейските потребители. Като се вземат предвид възникналите напоследък проблеми във връзка с етикетирането на месни продукти, които засегнаха функционирането на хранителната верига, Европейския парламент и Съветът очакваха докладът да бъде приет възможно най-рано през втората половина на 2013 г. и той беше приет на 17 декември 2013 г.
(26)
В резултат на влизането в сила на Договора от Лисабон е необходимо правомощията, предоставени на Комисията съгласно Регламент (ЕО) № 1760/2000, да бъдат приведени в съответствие с членове 290 и 291 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС).
(27)
С цел да се гарантира, че се прилагат необходимите правила за правилното функциониране на идентификацията, регистрацията и проследяването на животни от рода на едрия рогат добитък и говеждо месо, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от ДФЕС що се отнася до изискванията за алтернативни средства за идентификация на едър рогат добитък; специалните обстоятелства, при които на държавите членки е позволено да удължават максималния срок за прилагане на средствата за идентификация; изискванията за средствата за идентификация; добавянето на средства за идентификация към списъка, определен в приложение I, правилата относно информацията от компютризираните бази данни, която да се съдържа в паспортите на животните и в отделните регистри, които трябва да се поддържат във всяко стопанство; идентификацията и регистрацията на придвижванията на едър рогат добитък, когато животните се извеждат на сезонна паша, включително сезонната миграция; правилата за етикетиране на определени продукти, които следва да са еквивалентни на правилата, определени в Регламент (ЕО) № 1760/2000; разпоредбите за етикетиране, отнасящи се до опростено представяне на обозначението за произход в случай на много кратък престой на животното в държава членка или трета държава на произход или клане; и определенията и изискванията, приложими към думите или категориите думи, които могат да бъдат изписвани на етикетите на предварително опаковано и замразено говеждо и телешко месо. От особено важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегирани актове, Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи на Европейския парламент и на Съвета.
(28)
С цел да се осигурят еднакви условия за прилагането на Регламент (ЕО) № 1760/2000 по отношение на регистрацията на стопанствата, които използват алтернативни средства за идентификация; техническите характеристики и подробните договорености за обмен на данни между компютризираните бази данни на държавите членки; признаването на пълноценното функциониране на системата за обмен на данни; формàта и конструкцията на средствата за идентификация; техническите процедури и стандарти за прилагането на ЕИ, правилата относно конфигурацията на идентификационния код, максималния размер и състава на определени групи животни, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия. Тези правомощия следва да се упражняват в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (7).
(29)
Следва да се осъществява мониторинг на прилагането на настоящия регламент. Следователно не по-късно от пет години след влизането в сила на настоящия регламент по отношение на разпоредбите, отнасящи се до доброволното етикетиране на говеждото месо, и девет години по отношение на разпоредбите, отнасящи се до ЕИ, Комисията следва да представи на Парламента и на Съвета два доклада, в които се разглежда както прилагането на настоящия регламент, така и техническата и икономическата изпълнимост на въвеждането на задължителна ЕИ навсякъде в Съюза. Тези доклади следва да се придружават по целесъобразност от подходящи законодателни предложения.
(30)
Поради това Регламент (ЕО) № 1760/2000 следва да бъде съответно изменен,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Регламент (ЕО) № 1760/2000 се изменя както следва:
1)
В член 1, параграф 2 второто изречение се заличава.
2)
В член 2 първото тире се заменя със следния текст:
„-
„животно“ означава животно от рода на едрия рогат добитък по смисъла на член 2, параграф 2, букви б) и в) от Директива 64/432/ЕИО, включително животни, които участват в културни и спортни събития,“;
3)
В член 3 първа алинея, буква а) се заменя със следното:
„а)
средства за идентификация с цел индивидуална идентификация на животните;“;
4)
Член 4 се заменя със следното:
„Член 4
Задължение за идентификация на животните
1. Всички животни в дадено стопанство се идентифицират чрез най-малко две средства за идентификация, изброени в приложение I и съответстващи на правилата, приети в изпълнение на параграф 3, и одобрени от компетентния орган. Най-малко едно от средствата за идентификация е видимо и на него е поставен видим идентификационен код.
Първа алинея не се прилага за животни, които са родени преди 1 януари 1998 г. и не са предназначени за търговия в рамките на Съюза. Тези животни се идентифицират чрез най-малко едно средство за идентификация.
С цел да се осигури адаптирането към техническия напредък на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 22б по отношение на добавянето на средства за идентификация към списъка, определен в приложение I, като същевременно се гарантира тяхната оперативна съвместимост.
Средствата за идентификация се предоставят на стопанствата, разпределят се и се поставят на животните по начин, определен от компетентния орган.
Двете средства за идентификация, разрешени в съответствие с приетите съгласно параграф 3 и настоящия параграф делегирани актове и актовете за изпълнение и поставени на едно животно, носят един и същ уникален идентификационен код, който - заедно с регистрацията на животните - прави възможно идентифицирането на всяко отделно животно и на стопанството, в което е родено
2. Чрез дерогация от параграф 1, в случай че съставните елементи на идентификационния код не позволяват поставяне на електронен идентификатор със същия уникален идентификационен код, съответните държавите членки могат - под надзора на компетентния орган - да разрешат върху второто средство за идентификация да бъде нанесен различен код, при условие че е изпълнено всяко от следните условия:
а)
животното е родено преди датата на влизане в сила на актовете за изпълнение, посочени в параграф 3, втора алинея, буква в),
б)
е гарантирано пълно проследяване,
в)
е възможна индивидуалната идентификация на животното, включително стопанството, в което то е родено,
г)
животното не е предназначено за търговия в рамките на Съюза.
3. С цел да се гарантира адекватно проследяване и приспособимост към техническия напредък, както и оптималното функциониране на системата за идентификация, Комисията приема делегирани актове в съответствие с член 22б относно изискванията по отношение на средствата за идентификация, посочени в приложение I, и преходните мерки, необходими за въвеждането на конкретно средство за идентификация.
Въз основа на съответните ISO стандарти или други международни технически стандарти, приети от признати международни организации за определяне на стандарти, с уговорката, че тези международни стандарти могат да гарантират най-малко по-високо ниво на надеждност и ефективност от ISO стандартите, Комисията определя посредством актове за изпълнение необходимите правила относно:
а)
формàта и конструкцията на средствата за идентификация,
б)
техническите процедури за електронната идентификация на животни от рода на едрия рогат добитък; и
в)
конфигурацията на идентификационния код.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 23, параграф 2.
4. Считано от … 18 юли 2019 г., държавите членки гарантират, че разполагат с необходимата инфраструктура с цел осигуряване на идентификацията на животните въз основа на електронен идентификатор като официално средство за идентификация в съответствие с настоящия регламент.
Считано от … 18 юли 2019 г., държавите членки могат да въведат национални разпоредби, с които да направят задължително използването на електронен идентификатор като едно от двете средства за идентификация, предвидени в параграф 1.
Държавите членки, които се възползват от възможността, посочена във втора алинея, предоставят на Комисията текста на съответните си национални разпоредби и осигуряват достъп до тази информация в интернет. Комисията подпомага държавите членки при предоставянето на обществен достъп до тази информация, като предоставя на своята интернет страница връзки към съответните интернет страници на държавите членки.
5. Чрез дерогация от параграф 1, едрият рогат добитък, предназначен за културни и спортни събития, различни от панаири и изложения, може да се обозначава чрез алтернативни средства за идентификация, отговарящи на норми за идентификация, еквивалентни на предвидените в посочения параграф.
Стопанствата, които използват алтернативните средства за идентификация, посочени в първа алинея, се регистрират в компютризираната база данни, предвидена в член 5.
Комисията определя необходимите правила за тази регистрация посредством актове за изпълнение. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 23, параграф 2.
С цел да се осигури проследяване въз основа на нормите за идентификация, еквивалентни на предвидените в параграф 1, Комисията се оправомощава да приема делегирани актове в съответствие с член 22б относно изискванията за алтернативните средства за идентификация, посочени в първа алинея, включително преходните мерки, изисквани за тяхното въвеждане.
Комисията може да определи посредством актове за изпълнение правилата относно формàта и конструкцията на алтернативните средства за идентификация, посочени в първата алинея, включително преходните мерки, необходими за тяхното въвеждане. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 23, параграф 2.
6. Държавите членки съобщават една на друга и на Комисията модела на средствата за идентификация, използвани на тяхна територия. Те осигуряват достъп до тази информация в интернет. Комисията подпомага държавите членки при осигуряването на обществен достъп до тази информация, като предоставя на своята интернет страница връзки към съответните интернет страници на държавите членки.“;
5)
Вмъкват се следните членове:
„Член 4а
Срокове за поставяне на средства за идентификация
1. Предвидените в член 4, параграф 1 средства за идентификация се поставят на животното преди изтичането на максимален срок, който се определя от държавата членка, в която животното е било родено. Максималният срок се определя от датата на раждане на животното и не надвишава 20 дни.
Чрез дерогация от първа алинея, поради причини, свързани с физиологичното развитие на животните, този срок може да бъде удължен за второто средство за идентификация до 60 дни, считано от раждането на животното.
Нито едно животно не може да напусне стопанството, в което е родено, преди да му бъдат поставени двете средства за идентификация.
2. С цел да се даде възможност за поставяне на средствата за идентификация при специални обстоятелства, включващи практически затруднения, Комисията се оправомощава да приема делегирани актове в съответствие с член 22б, за да определи тези специални обстоятелства, при които държавите членки могат да удължават максималните срокове за поставяне на средствата за идентификация, както е предвидено в параграф 1, първа и втора алинея. Държавите членки уведомяват Комисията, винаги когато се възползват от тази възможност.
Член 4б
Идентификация на животни от трети държави
1. Всички животни, които подлежат на ветеринарни проверки съгласно Директива 91/496/ЕИО, влиза в Съюза от трети държави и предназначени за стопанство по местоназначение, намиращо се на територията на Съюза, се идентифицират в стопанството по местоназначение посредством средствата за идентификация, предвидени в член 4, параграф 1.
Първоначалната идентификация, поставена на животното в третата държава на произход, се вписва в компютризираната база данни, предвидена в член 5, заедно с уникалния идентификационен код на средствата за идентификация, определен на животното от държавата членка по местоназначение.
Първа алинея не се прилага по отношение на животни, предназначени директно за кланица, разположена в държава членка, при условие че животните биват заклани в срок от 20 дни след посочените ветеринарни проверки съгласно Директива 91/496/ЕИО.
2. Средствата за идентификация на животни, посочени в член 4, параграф 1, се поставят в рамките на максимален срок, който се определя от държавата членка, в която се намира стопанството по местоназначение. Този срок не трябва да надвишава 20 дни след извършването на ветеринарните проверки, посочени в параграф 1.
Чрез дерогация от първа алинея, поради причини, свързани с физиологичното развитие на животните, този срок може да бъде удължен до 60 дни, считано от раждането на животното, за второто средство за идентификация.
При всички случаи двете средства за идентификация по член 4, параграф 1, първа алинея се поставят на животните, преди да напуснат стопанството по местоназначение.
3. Когато стопанството по местоназначение се намира в държава членка, въвела национални разпоредби съгласно член 4, параграф 4, втора алинея за задължително използване на електронни идентификатори, животните се идентифицират посредством този електронен идентификатор в стопанството на местоназначение в Съюза в срок, който се определя от държавата членка по местоназначение. Този срок не трябва да надвишава 20 дни след извършването на ветеринарните проверки, посочени в параграф 1.
Чрез дерогация от първа алинея, поради причини, свързани с физиологичното развитие на животните, този срок може да бъде удължен за второто средство за идентификация до 60 дни, считано от раждането на животното.
При всички случаи електронният идентификатор се поставя на животните, преди да напуснат стопанството по местоназначение.
Член 4в
Идентификация на животните, преместени от една държава членка в друга
1. Животните, преместени от една държава членка в друга, запазват първоначалните средства за идентификация, които са им поставени съгласно член 4, параграф 1.
Въпреки това, чрез дерогация от първа алинея, считано от … 18 юли 2019 г. датата, компетентните органи на държавата членка по местоназначение могат да разрешат:
а)
замяната на едно от средствата за идентификация с електронен идентификатор, без да се променя първоначалният уникален идентификационен код на животното;
б)
замяната на двете средства за идентификация с две нови средства за идентификация, като и двете трябва да имат един и същ, нов уникален идентификационен код. Настоящата дерогация може да се прилага до пет години след … 18 юли 2019 г., в случай че съставните елементи на идентификационния код на класическата ушна марка на животното не позволяват поставянето на електронен идентификатор със същия уникален идентификационен код, и при условие че животното е родено преди датата на влизане в сила на актовете за изпълнение, посочени в член 4, параграф 3, втора алинея, буква в).
2. Ако стопанството по местоназначение се намира в държава членка, въвела национални разпоредби за задължително използване на електронен идентификатор, животните се идентифицират посредством електронен идентификатор най-късно в стопанството по местоназначение в рамките на максимален срок, който се определя от държавата членка, в която се намира стопанството по местоназначение. Максималният срок не трябва да надвишава 20 дни, считано от датата на пристигането на животните в стопанството по местоназначение.
Чрез дерогация от първа алинея, поради причини, свързани с физиологичното развитие на животните, този срок може да бъде удължен за второто средство за идентификация до 60 дни, считано от раждането на животното.
При всички случаи електронният идентификатор се поставя на животните, преди да напуснат стопанството по местоназначение.
Първа алинея обаче не се прилага по отношение на животни, предназначени директно за кланица, разположена на територията на държавата членка, която е въвела национални разпоредби за задължително използване на електронен идентификатор.
Член 4г
Отстраняване, промяна или замяна на средствата за идентификация
Нито едно средство за идентификация не може да бъде премахнато, променено или заменено без разрешението на компетентния орган. Такова разрешение може да бъде издадено само ако премахването, промяната или замяната не излагат на риск проследяването на животното и когато е възможна индивидуалната му идентификация, включително на стопанството, в което е родено.
Всяка замяна на даден идентификационен код се вписва в компютризираната база данни, предвидена в член 5, заедно с уникалния идентификационен код на първоначалното средство за идентификация на животното.“;
6)
Член 5 се заменя със следното:
„Член 5
Компетентният орган в държавите членки създава компютризирана база данни в съответствие с членове 14 и 18 от Директива 64/432/ЕИО.
Държавите членки могат да обменят данни в електронен вид между своите компютризирани бази данни от датата, на която Комисията признае пълната оперативност на системата за обмен на данни. Този обмен се осъществява по начин, който да гарантира защита на данните и предотвратяване на всякакъв вид злоупотреба с тях, за да се запазят интересите на съответния стопанин.
За да се гарантира електронният обмен на информация между държавите членки, Комисията приема делегирани актове в съответствие с член 22б, за да установи правилата по отношение данните, които да бъдат обменяни между компютризираните бази данни на държавите членки.
Чрез актове за изпълнение Комисията определя техническите условия и ред за такъв обмен и признава пълната оперативност на системата за обмен на данни. Актовете за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 23, параграф 2.“;
7)
Член 6 се заменя със следното:
„Член 6
1. Ако дадена държава членка не участва в обмена на електронни данни с другите държави членки в рамките на системата за електронен обмен, посочена в член 5, се прилага следното:
а)
за всяко животно, предназначено за търговия в рамките на Съюза, компетентният орган на тази държава членка издава паспорт въз основа на информацията, съдържаща се в компютризираната база данни, създадена в същата държава членка;
б)
всяко животно с издаден паспорт се придружава от него при преместване на животното от една държава членка в друга;
в)
при пристигането на животното в стопанството по местоназначение паспортът му се предава на компетентните органи на държавата членка, в която се намира стопанството по местоназначение.
2. С оглед да се даде възможност за проследяване на движението на животните обратно до стопанството на произход, разположено в държава членка, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 22б за установяване на правила относно информацията от компютризираната база данни, която да се включва в паспорта на животното, включително преходните мерки, необходими за тяхното въвеждане.“;
8)
Вмъква се следният член:
„Член 6а
Настоящият регламент не възпрепятства национални разпоредби на държава членка от издаването на паспорти за животни, които не са предназначени за търговия в рамките на Съюза.“;
9)
Член 7 се изменя както следва:
а)
параграф 1 се изменя както следва:
i)
второто тире се заменя със следното:
„-
да докладва на компетентния орган за всички придвижвания до и от стопанството и за всички раждания и смъртни случаи на животни в стопанството, заедно с датите на тези събития, в рамките на максимален срок, определен от съответната държава членка; този максимален срок е най-малко три дни и не надвишава седем дни от настъпването на едно от тези събития; Държавите членки могат да поискат Комисията да удължи максималния срок от седем дни.“;
ii)
добавя се следната алинея:
„С цел вземането предвид на практически затруднения в изключителни случаи Комисията се оправомощава да приема делегирани актове в съответствие с член 22б, за да определи изключителните обстоятелства, при които държавите членки могат да удължат максималния срок от седем дни, предвиден във второто тире на първа алинея, както и максималната продължителност на удължаването, която не надвишава 14 дни, считано от изтичането на седемдневния срок, посочен във второто тире на първа алинея.“;
б)
параграф 2 се заменя със следното:
„2. С цел да се осигури адекватно и ефективно проследяване на животните от рода на едрия рогат добитък, когато последните се извеждат на сезонна паша, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 22б по отношение на държавите членки или част от държавите членки, в които се прилагат специални правила за сезонна паша, включително за срока, специфичните задължения на стопаните и правилата за регистрация на стопанствата и регистрация на движението на такива животни от рода на едрия рогат добитък, включително преходните мерки, необходими за тяхното въвеждане.“;
в)
добавят се следните параграфи:
„5. Чрез дерогация от параграф 4 поддържането на регистър е по избор за всеки стопанин, който:
а)
разполага с достъп до компютризираната база данни, предвидена в член 5, вече съдържаща информацията, която трябва да бъде включена в регистъра; и
б)
въвежда актуална информация или разполага с въведена директно в компютризираната база данни, предвидена в член 5.
6. С цел да се гарантира точността и надеждността на информацията, която следва да се съдържа в регистъра на стопанството, предвиден в настоящия член, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 22б, за да определи необходимите правила относно тази информация, включително преходните мерки, необходими за тяхното въвеждане.“;
10)
Член 8 се заличава;
11)
Добавя се следният член:
„Член 9а
Обучение
Държавите членки гарантират, че всяко лице, което отговаря за идентификацията и регистрацията на животни, е получило указания и насоки относно съответните разпоредби на настоящия регламент и на всички делегирани актове и актове за изпълнение, приети от Комисията съгласно настоящия регламент.
Когато релевантните разпоредби се изменят, съответната информация се предоставя на разположение на лицето, посочено в първа алинея.
Държавите членки гарантират наличието на подходящи курсове за обучение.
Комисията улеснява обмена на най-добри практики с цел да се подобри качеството на информацията и обучението в целия Съюз.“;
12)
Член 10 се заличава;
13)
Член 12 се заменя със следното:
„Член 12
За целите на настоящия дял се прилагат следните дефиниции:
1)
„говеждо месо“ означава всички продукти, които попадат в кодове по КН 0201, 0202, 0206 10 95 и 0206 29 91;
2)
„етикетиране“ означава прикачването на етикет към отделно парче или парчета месо, или тяхната опаковка, или при неопаковани предварително продукти - представянето на подходяща информация в писмена и видима форма за потребителя на мястото на продажбата,
3)
„организация“ означава група от стопански субекти в една и съща или в различни сфери на търговията с говеждо месо,
4)
„мляно месо“ означава обезкостено месо, което е смляно на парченца, съдържа по-малко от 1 % сол и попада в кодове по КН 0201, 0202, 0206 10 95 и 0206 29 91,
5)
„изрезки“ означава малки парчета месо, признати за годни за консумация от човека, произведени изключително по време на транжиране, на обезкостяване на кланични трупове или при разфасоване на месо;
6)
„транжирано месо“ означава месо, което е било разделено на малки кубчета, на резени или други индивидуални порции, които не изискват по-нататъшно транжиране от стопанския субект, преди да бъдат закупени от крайния потребител, и които могат да се използват пряко от потребителя. Тази дефиниция не включва мляно месо и изрезки.“;
14)
Член 13 се изменя, както следва:
а)
параграфи 3 и 4 се заличават;
б)
в параграф 5 уводното изречение на буква а) се заменя със следното:
„а)
стопанските субекти и организациите обозначават на етикета също така:“;
в)
добавя се следният параграф:
„6. С цел да се избегне ненужното повторение на посочването върху етикета за говеждото месо на държави членки или трети страни, в които е осъществено отглеждането, на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 22б, отнасящи се до опростено представяне за случаи на много кратък престой на животното в държава членка или трета страна на раждане или на клане.
Посредством актове за изпълнение Комисията приема правила относно максималния размер и състав на групата животни, посочена в параграф 1 и параграф 2, буква а), като взема предвид ограниченията по отношение на хомогенността на групите от животни, от които идват транжираното месо и изрезките. Актовете за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 23, параграф 2.“;
15)
В член 14 четвърта алинея се заменя със следното:
„С цел да гарантира спазване на хоризонталните правила относно етикетирането в настоящия раздел Комисията се оправомощава да приема делегирани актове в съответствие с член 22б, въз основа на натрупания опит с мляното месо, за да установи правила, еквивалентни на посочените в първите три алинеи от настоящия член, по отношение на изрезки от говеждо месо или транжирано говеждо месо.“;
16)
Член 15 се заменя със следното:
„Член 15
Задължително етикетиране на говеждо месо от трети държави
Чрез дерогация от член 13 говеждо месо, внесено на територията на Съюза, за което не е налична цялата информация, предвидена в член 13, се етикетира с обозначение:
„произход: от държава извън ЕС“ и „Заклано в: (име на третата държава)“.“;
17)
Считано от 13 декември 2014 г.:
а)
заглавието на дял II, раздел II се замества с думите „Доброволно етикетиране“;
б)
членове 16, 17 и 18 се заличават; и
в)
следният член се вмъква в дял II, раздел II.
„Член 15а
Общи правила
Данните за храните, различни от предвидените в членове 13, 14 и 15, добавени на етикетите доброволно от стопанските субекти или организациите, занимаващи се с продажбата на говеждо месо, трябва да са обективни, проверими от компетентните органи и разбираеми за потребителите.
Тази информация трябва да съответства на хоризонталното законодателство относно етикетирането, и по-специално на Регламент (ЕС) № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета (8).
Когато стопански субекти или организации, които търгуват с говеждо месо, не спазват задълженията, посочени в първа и втора алинея, компетентният орган прилага подходящи наказания, както е посочено в член 22.
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 22б относно дефинициите и изискванията, които се прилагат към думи или категории думи, които могат да бъдат поставяни на етикетите на предварително опаковано прясно и замразено говеждо и телешко месо.
(8) Регламент (ЕС) № 1169/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 г. за предоставянето на информация за храните на потребителите, за изменение на регламенти (ЕО) № 1924/2006 и (ЕО) № 1925/2006 на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 87/250/ЕИО на Комисията, Директива 90/496/ЕИО на Съвета, Директива 1999/10/ЕО на Комисията, Директива 2000/13/ЕО на Европейския парламент и на Съвета, директиви 2002/67/ЕО и 2008/5/ЕО на Комисията и на Регламент (ЕО) № 608/2004 на Комисията (ОВ L 304, 22.11.2011 г., стр. 18).“;" 						
18)
Член 19, 20 и 21 се заличават;
19)
Член 22 се заменя със следното:
„Член 22
1. Държавите членки вземат всички необходими мерки, за да осигурят спазването на разпоредбите на настоящия регламент.
Предвиденият контрол не засяга друг вид контрол, който Комисията може да осъществява в съответствие с член 9 от Регламент (ЕО, Евратом) № 2988/95.
Всички наказания, налагани от държава членка на стопанина, стопанския субект или организацията, които търгуват с говеждо месо, трябва да бъдат ефикасни, възпиращи и пропорционални.
Компетентният орган извършва всяка година минимален брой официални проверки във връзка с идентификацията и регистрацията на животни, които обхващат поне 3 % от стопанствата.
Компетентният орган незабавно увеличава минималното ниво на официалните проверки, посочени във втора алинея, когато се установи, че разпоредбите относно идентификацията и регистрацията на животните не са спазени.
Подборът на стопанства за инспектиране от компетентния орган се извършва на базата на анализ на риска.
До 31 август всяка държава членка предава на Комисията годишен доклад относно прилагането на официалните проверки през предходната година.
2. Независимо от разпоредбите на параграф 1 компетентният орган налага на даден стопанин следните административни санкции:
а)
ако едно или повече животни в дадено стопанство не отговарят на нито една от разпоредбите, предвидени в дял I, върху движението на всички животни от и към стопанството на този стопанин се налага ограничение;
б)
в случай на животни, по отношение на които изискванията за идентифициране и регистрация, предвидени в дял I, не са изцяло изпълнени, незабавно се налага ограничение върху движението само на съответните животни, докато тези изисквания не се изпълнят изцяло;
в)
ако в едно стопанство броят на животните, по отношение на които изискванията за идентифициране и регистрация, предвидени в дял I, не са изцяло изпълнени, надхвърля 20 %, върху движението на всички животни, намиращи се в това стопанство, се налага незабавно ограничение; по отношение на стопанства от не повече от 10 животни тази мярка се прилага само ако повече от две животни не са напълно идентифицирани в съответствие с разпоредбите на дял I;
г)
ако стопанинът на дадено животно не може да представи доказателство за идентификацията и проследяването му, когато е уместно и въз основа на оценка на рисковете за здравето на животните и безопасността на храните, се издава заповед за унищожаването на животното без право на обезщетение;
д)
ако стопанин не изпълни задължението си да докладва на компетентния орган движението на животни от и към неговото стопанство в съответствие с член 7, параграф 1, второ тире, компетентният орган ограничава движението на животни от и към неговото стопанство;
е)
ако стопанин не изпълни задължението си да докладва на компетентния орган за раждане или смърт на животно съгласно член 7, параграф 1, второ тире, компетентният орган ограничава движението на животни от и към неговото стопанство;
ж)
в случаи на продължаващо неспазване на задължението за плащане на разноските, посочени в член 9, държавите членки могат да ограничат движението на животни от и към стопанството на конкретния стопанин.
3. Независимо от параграф 1, когато стопански субекти и организации, които търгуват с говеждо месо, са етикетирали говеждо месо, без да спазят своите задължения, определени в дял II, държавите членки, когато е целесъобразно и в съответствие с принципа на пропорционалност, налагат отстраняването на говеждото месо от пазара.В допълнение към санкциите, предвидени в параграф 1, държавите членки могат:
а)
ако засегнатото месо отговаря на съответните ветеринарни и санитарни правила, които разрешават:
i)
пускането на това говеждо месо на пазара, след като е било правилно етикетирано в съответствие с изискванията на Съюза, или
ii)
прякото изпращане на това месо за преработка в продукти, различни от посочените в член 12, първо тире;
б)
да наредят спирането на действието или оттеглянето на одобрението на съответните стопански субекти и организации.
4. Експерти на Комисията, съвместно с компетентните органи:
а)
проверяват дали държавите членки се съобразяват с изискванията на настоящия регламент;
б)
извършват проверки на място, за да гарантират, че извършването на проверки става в съответствие с настоящия регламент.
5. Държава членка, на чиято територия се провежда проверка на място, осигурява на експертите от Комисията всяка помощ, от която имат нужда при изпълнение на своите задачи. Резултатът от проведените проверки се обсъжда с компетентния орган на дадената държава членка, преди да бъде изготвен и разпространен окончателният доклад. Когато е необходимо, този доклад съдържа препоръки към държавите членки за подобряване на съответствието с изискванията на настоящия регламент.“
20)
Вмъкват се следните членове:
„Член 22а
Компетентни органи
Държавите членки определят компетентния орган или компетентните органи, които отговарят за осигуряване на спазването на настоящия регламент, както и на всички актове, приети от Комисията на негова основа.
Те информират Комисията и другите държави членки кои точно са тези органи.
Член 22б
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието за приемане на делегирани актове, посочено в член 4, параграфи 1, 3 и 5, член 4а, параграф 2, член 5, член 6, параграф 2, член 7, параграфи 1, 2 и 6, член 13, параграф 6, член 14, параграф 4 и член 15а, се предоставя на Комисията за петгодишен срок, считано от … 17 юли 2014 г.. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възрази срещу подобно продължаване не по-късно от три месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 4, параграфи 1, 3 и 5, член 4а, параграф 2, член 5, член 6, параграф 2, член 7, параграфи 1, 2 и 6, член 13, параграф 6, член 14, параграф 4 и член 15а във всеки един момент може да бъде оттеглено от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То влиза в сила в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на посочена в него по-късна дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага щом приеме делегиран акт, Комисията уведомява за това едновременно Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 4, параграфи 1, 3 и 5, член 4а, параграф 2, член 5, член 6, параграф 2, член 7, параграфи 1, 2 и 6, член 13, параграф 6, член 14, параграф 4 и член 15а, влиза в сила само ако Европейският парламент или Съветът не са изразили възражение в срок от два месеца, след като са получили уведомление за него, или ако преди изтичането на този срок Европейският парламент и Съветът са уведомили Комисията, че нямат възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.“
21)
Член 23 се заменя със следното:
„Член 23
Процедура на комитета
1. Комисията се подпомага за актовете за изпълнение, приети съгласно член 4, параграфи 3 и 5, член 5 и член 13, параграф 6, от Постоянния комитет по хранителната верига и здравето на животните, създаден по силата на член 58 от Регламент (ЕО № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета (9).
Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (10).
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Когато становището на комитета трябва да бъде получено чрез писмена процедура, тази процедура се прекратява без резултат, ако в рамките на определения срок за предаване на становището председателят на комитета вземе такова решение или обикновено мнозинство от членовете на комитета поиска това.
(9) Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2002 г. за установяване на общите принципи и изисквания на законодателството в областта на храните, за създаване на Европейски орган за безопасност на храните и за определяне на процедури относно безопасността на храните (ОВ L 31, 1.2.2002 г., стр. 1)." 						
(10) Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (ОВ L 55, 28.2.2011 г., стр. 13).“;" 						
22)
Добавя се следният член:
„Член 23а
Докладване и развитие на законодателството
Не по-късно от:
-
18 юли 2019 г. за разпоредбите за доброволното етикетиране и
-
18 юли 2023 г. за разпоредбите за електронна идентификация,
Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета съответните доклади, в които се разглежда изпълнението и въздействието на настоящия регламент, включително, в първия случай - възможността за преразглеждане на предвидените разпоредби за доброволно етикетиране, а във втория случай - техническата и икономическа възможност за въвеждане на задължителна електронна идентификация навсякъде в Съюза.
При необходимост докладът може да бъде придружен от подходящи законодателни предложения.“
23)
Вмъква се следното приложение:
„ПРИЛОЖЕНИЕ I
СРЕДСТВА ЗА ИДЕНТИФИКАЦИЯ
А)
КЛАСИЧЕСКА УШНА МАРКА
СЧИТАНО ОТ 18 ЮЛИ 2019 г.:
Б)
ЕЛЕКТРОНЕН ИДЕНТИФИКАТОР ПОД ФОРМАТА НА ЕЛЕКТРОННА УШНА МАРКА
В)
ЕЛЕКТРОНЕН ИДЕНТИФИКАТОР ПОД ФОРМАТА НА ТЪРБУШЕН БОЛУС
Г)
ЕЛЕКТРОНЕН ИДЕНТИФИКАТОР ПОД ФОРМАТА НА ТРАНСПОНДЕР, КОЙТО СЕ ИНЖЕКТИРА“;
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 15 май 2014 година
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 653/2014
av den 15 maj 2014
om ändring av förordning (EG) nr 1760/2000 vad gäller elektronisk identifiering av nötkreatur och märkning av nötkött
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 43.2 och 168.4 b,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
efter att ha hört Regionkommittén,
i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och
av följande skäl:
(1)
1997 förstärkte rådets förordning (EG) nr 820/97 (3) unionens bestämmelser om identifiering av och spårbarhet för nötkreatur, mot bakgrund av epidemin av bovin spongiform encefalopati (BSE) och det därav följande ökade behovet av att spåra djurens ursprung och förflyttningar med hjälp av konventionella öronmärken.
(2)
Enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1760/2000 (4) ska varje medlemsstat upprätta ett system för identifiering och registrering av nötkreatur i enlighet med den förordningen.
(3)
I förordning (EG) nr 1760/2000 fastställs ett system för identifiering och registrering av nötkreatur som består av öronmärken på djurens båda öron, databaser, djurpass och individuella register på alla anläggningar.
(4)
Spårning av nötkött tillbaka till källan genom identifiering och registrering är en förutsättning för ursprungsmärkning genom hela livsmedelskedjan. Dessa åtgärder säkerställer konsumentskyddet och folkhälsan och främjar konsumenternas förtroende.
(5)
Förordning (EG) nr 1760/2000, särskilt systemen för identifiering av nötkreatur och frivillig märkning av nötkött, angavs i meddelandet från kommissionen av den 22 oktober 2009 med titeln Åtgärdsprogram för minskade administrativa bördor i Europeiska unionen - Områdesspecifika planer för minskade bördor och åtgärder under 2009 såsom informationskrav av särskild vikt med tanke på den börda de medför för företagen.
(6)
Användning av elektroniska identifieringssystem skulle kunna rationalisera spårbarhetsprocesserna genom automatisk och tillförlitligare avläsning och registrering i anläggningarnas register. Dessutom skulle det möjliggöra automatisk rapportering av djurförflyttningar till databasen och därigenom förbättra spårbarhetssystemets snabbhet, tillförlitlighet och noggrannhet. Det elektroniska identifieringssystemet skulle även förbättra handläggningen av vissa direktbetalningar till jordbrukarna.
(7)
Elektroniska identifieringssystem som bygger på radiofrekvensidentifiering har förbättrats avsevärt under de senaste tio åren. Denna teknik möjliggör en snabbare och tillförlitligare avläsning av enskilda djurs identitetskoder direkt till databehandlingssystem. Detta leder till en minskning av den tid som behövs för att spåra möjligen smittade djur eller livsmedel, vilket i sin tur leder till förbättrad tillförlitlighet hos databaser och ökad förmåga att snabbt reagera på sjukdomsutbrott samt minskade arbetskostnader, även om kostnaderna för utrustning samtidigt ökar.
(8)
Denna förordning är förenlig med det faktum att elektroniska identifieringssystem redan införts i unionen för andra djurarter än nötkreatur, t.ex. det obligatoriska systemet för får och getter.
(9)
Med tanke på de tekniska framstegen när det gäller systemen för elektronisk identifiering har flera medlemsstater beslutat att införa frivillig elektronisk identifiering av nötkreatur. Dessa initiativ kommer sannolikt att leda till att det i enskilda medlemsstater och av berörda parter utvecklas olika system. Utvecklingen av olika system skulle utgöra ett hinder för en efterföljande harmonisering av de tekniska standarderna inom unionen. Kompatibiliteten mellan medlemsstaternas identifieringssystem bör därför säkerställas, samt att de uppfyller relevanta ISO-standarder eller andra internationella tekniska standarder som antagits av erkända internationella standardiseringsorganisationer, då sådana internationella standarder åtminstone kan garantera en högre säkerhets- och prestandanivå än ISO-standarder.
(10)
I kommissionens rapport av den 25 januari 2005 om möjligheten att införa elektronisk identifiering för nötkreatur konstaterades att radiofrekvensidentifiering hade visat sig vara så utvecklad att den redan kunde tillämpas i praktiken. I den rapporten konstaterades också att det är mycket önskvärt att övergå till elektronisk identifiering av nötkreatur i unionen, eftersom det bl.a. skulle bidra till att minska den administrativa bördan.
(11)
Enligt meddelandet från kommissionen av den 10 september 2008 med titeln Handlingsplan för genomförandet av EU:s djurhälsostrategi ska kommissionen förenkla informationskraven, t.ex. register på anläggningarna och djurpass, i samband med införandet av system för elektronisk identifiering.
(12)
I meddelandet från kommissionen av den 19 september 2007 med titeln En ny strategi för djurhälsa för Europeiska unionen (2007-2013) enligt principen ”Det är bättre att förebygga än att behandla” föreslås det att elektronisk identifiering av nötkreatur ska övervägas som en möjlig förbättring av det befintliga unionssystemet för identifiering och registrering för att förenkla informationskraven (t.ex. register på anläggningarna och djurpass), och föreslår att genomföra ett elektroniskt utbyte av pass för nötkreatur. Ett sådant utbyte skulle förutsätta att det införs elektronisk identifiering med inmatning av data i realtid. Utbytet skulle leda till väsentliga kostnads- och arbetsbesparingar för medlemsstaternas behöriga myndigheter och andra berörda parter samt minska arbetsbelastningen vid överföringen av uppgifter från djurpassen till databaser. Den här förordningen överensstämmer med det initiativet.
(13)
Denna förordning förväntas således bidra till att vissa centrala mål i viktiga unionsstrategier, såsom Europa 2020-strategin för smart och hållbar tillväxt för alla, uppnås genom att den ekonomiska tillväxten, sammanhållningen och konkurrenskraften ökar.
(14)
Vissa tredjeländer har redan infört bestämmelser som tillåter avancerad teknik för elektronisk identifiering. Unionen bör fastställa liknande bestämmelser för att underlätta handeln och öka sektorns konkurrenskraft.
(15)
Mot bakgrund den tekniska utvecklingen av nya typer av elektroniska identifierare är det lämpligt att vidga spektrumet av identifieringsmärken som föreskrivs i förordning (EG) nr 1760/2000 utvidgas för att göra det möjligt att använda elektroniska identifierare som officiella identifieringsmärken. Eftersom införandet av sådana bestämmelser kommer att kräva avsevärda investeringar måste medlemsstaterna få en övergångsperiod på fem år för att hinna förbereda sig. Under den övergångsperioden kommer konventionella öronmärken fortsättningsvis att vara de enda officiella identifieringsmärkena för nötkreatur.
(16)
Att göra elektronisk identifiering obligatorisk i hela unionen skulle kunna få negativa ekonomiska konsekvenser för vissa aktörer. Det är därför lämpligt att när elektronisk identifiering blivit en officiell identifieringsmetod, bör det vara frivilligt för djurhållare att använda elektronisk identifiering. Enligt ett sådant frivilligt system skulle elektronisk identifiering väljas av djurhållare som sannolikt skulle gynnas ekonomiskt, medan andra djurhållare bör tillåtas att fortsätta identifiera sina djur med hjälp av två konventionella öronmärken.
(17)
Medlemsstaterna har mycket olika djurhållningssystem, produktionsmetoder och branschorganisationer. Medlemsstaterna bör därför tillåtas att göra elektronisk identifiering obligatorisk först när de bedömer det vara lämpligt med beaktande av alla dessa faktorer inbegripet konsekvenserna för småbrukare, och efter samråd med de organisationer som företräder nötköttssektorn. Vid handel med djur inom unionen bör skyldigheten att elektroniskt identifiera ett nötkreatur vila på den medlemsstat som gjort elektronisk identifiering obligatorisk på sitt territorium. Detta bör inte innebära att den medlemsstaten är skyldig att på nytt identifiera djur som redan blivit elektroniskt identifierade i avsändningsmedlemsstaten.
(18)
Djur och kött som förs in till unionen från tredjeländer bör omfattas av identifierings- och spårbarhetskrav som ger en lika hög skyddsnivå.
(19)
För levande djur som importeras till unionen från tredjeländer bör samma identifieringskrav gälla vid ankomsten som för djur som är födda i unionen.
(20)
De två officiella identifieringsmärken som tilldelats ett djur bör ha samma identitetskod. Under anpassningsfasen, när elektronisk identifiering börjar användas som officiellt identifieringsmärke, kan det dock inte uteslutas att uppbyggnaden av ett djurs ursprungliga identitetskod är förenad med tekniska begränsningar som förhindrar att koden överförs till en elektronisk identifierare. Detta kan inträffa om djurens nuvarande identitetskoder har sifferkombinationer som förhindrar att koden överförs till ett elektroniskt format. Därför bör särskilda undantag föreskrivas under en övergångsperiod, så att elektroniska identifierare kan användas även för dessa djur, förutsatt att det säkerställs att djuren kan spåras fullständigt och att de kan identifieras individuellt, inklusive den anläggning där de föddes.
(21)
Enligt förordning (EG) nr 1760/2000 ska den behöriga myndigheten utfärda ett pass för varje djur som ska identifieras i enlighet med den förordningen. Detta orsakar medlemsstaterna en betydande administrativ börda. Medlemsstaternas behöriga myndigheter är skyldiga att upprätta en databas i enlighet med artiklarna 14 och 18 i rådets direktiv 64/432/EEG (5). Eftersom det föreskrivits full driftsduglighet för dessa databaser efter den 31 december 1999 bör de säkerställa en tillräcklig spårbarhet vid förflyttningar av nötkreatur inom länderna. Pass bör därför endast utfärdas för djur som är avsedda för handel inom unionen. Denna förordning bör dock inte utesluta nationella bestämmelser för utfärdande av djurpass som inte är avsedda för handel inom unionen.
(22)
Bovex, som är ett pilotprojekt för utbyte av pass för nötkreatur mellan medlemsstaterna, inrättades av kommissionen för att underlätta utbyte av uppgifter mellan medlemsstaterna och samtidigt säkerställa spårbarheten för djur i samband med förflyttningar av dem inom unionen. Så snart utbytet av uppgifter mellan de nationella databaserna är fullt fungerande, bör kravet på utfärdande av djurpass i pappersform inte längre vara tillämpligt på djur som är avsedda för förflyttningar inom unionen. Detta bör bidra till att minska medlemsstaternas och de ekonomiska aktörernas administrativa börda.
(23)
I avdelning II avsnitt II i förordning (EG) nr 1760/2000 fastställs bestämmelser för ett system för frivillig märkning av nötkött enligt vilka vissa märkningsspecifikationer ska godkännas av den behöriga myndigheten i berörda medlemsstaten. Den administrativa börda och de kostnader som uppstår för medlemsstaterna och de ekonomiska aktörerna vid tillämpningen av detta system står inte i proportion till fördelarna med systemet. Eftersom ny lagstiftning trätt i kraft sedan den förordningen antogs behövs inte längre några särskilda bestämmelser för ett system för frivillig märkning och de bör därför utgå. Detta ska dock inte påverka aktörernas rätt att med hjälp av frivillig märkning upplysa konsumenterna om köttets egenskaper, och inte heller konsumenternas rätt att få information om nötkött som kan verifieras. Liksom för alla andra slag av kött bör livsmedelsinformation som går utöver obligatorisk märkning alltså följa den gällande övergripande lagstiftningen, däribland Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1169/2011 (6).
(24)
För att förebygga risken för bedrägerier i samband med märkning av kött och för att skydda de europeiska konsumenterna bör den tillämpliga övervakningen och de tillämpliga sanktionerna ha en tillräckligt avskräckande verkan.
(25)
I enlighet med förordning (EU) nr 1169/2011 lade kommissionen fram en rapport för Europaparlamentet och rådet om den obligatoriska uppgiften om ursprungsland eller härkomstplats för kött som används som ingrediens. Den rapporten skulle vid behov åtföljas av ett lagstiftningsförslag för att öka insynen i hela köttkedjan och bättre informera de europeiska konsumenterna. Med tanke på den senaste tidens problem med märkning av köttprodukter och att dessa problem har påverkat livsmedelskedjans funktion förväntade sig Europaparlamentet och rådet att rapporten skulle antas snarast möjligt under andra halvåret av 2013 och den antogs slutligen den 17 december 2013.
(26)
Som en följd av Lissabonfördragets ikraftträdande måste de befogenheter som har tilldelats kommissionen enligt förordning (EG) nr 1760/2000 anpassas till artiklarna 290 och 291 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget).
(27)
I syfte att säkerställa tillämpningen av de nödvändiga bestämmelserna för att identifieringen och registreringen av samt spårbarheten för nötkreatur och nötkött ska fungera smidigt, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen med avseende på alternativa identifieringsmärken för nötkreatur, de särskilda omständigheter då medlemsstaterna har rätt att förlänga de maximala tidsfristerna för anbringande av identifieringsmärken, data som ska utbytas mellan medlemsstaternas databaser, maximal tidsfrist för vissa rapporteringsskyldigheter, krav på identifieringsmärken, tillägg av identifieringsmärken till den förteckning som fastställs i bilaga I, bestämmelser om vilka uppgifter från databaserna som ska anges i djurpassen och i de individuella register som ska föras på alla anläggningar, identifiering och registrering av förflyttningar av nötkreatur för årstidsbundet bete, inklusive fäbodsdrift, bestämmelser om märkning av vissa produkter som bör vara likvärdiga med bestämmelserna i förordning (EG) nr 1760/2000, märkningsbestämmelser avseende förenklad framställning av ursprungsmärkningen om djuret uppehållit sig en mycket kort tid i en medlemsstat eller ett tredjeland där det fötts eller slaktats samt definitioner och krav avsedda att gälla för termer eller termkategorier som får användas på etiketten till färdigförpackat och fruset nötkött och kalvkött. Det är av särskild betydelse att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå. När kommissionen förbereder och utarbetar dessa delegerade akter bör den se till att relevanta handlingar översänds samtidigt till Europaparlamentet och rådet och att detta sker så snabbt som möjligt och på lämpligt sätt.
(28)
För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av förordning (EG) nr 1760/2000 i fråga om registrering av anläggningar som använder sig av alternativa identifieringsmärken, tekniska egenskaper och detaljerade förfaranden för utbyte av data mellan medlemsstaternas databaser, erkännande av att systemet för datautbyte är fullt driftsdugligt, identifieringsmärkenas format och utformning, tekniska förfaranden och standarder för genomförande av elektronisk identifiering, bestämmelser om identitetskodens uppbyggnad samt maximal storlek på och sammansättning av vissa grupper av djur, bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 (7).
(29)
Genomförandet av denna förordning bör övervakas. Kommissionen bör därför, senast fem år efter denna förordnings ikraftträdande när det gäller bestämmelserna om frivillig märkning av nötkött och nio år när det gäller bestämmelserna om elektronisk identifiering, lägga fram två rapporter för Europaparlamentet och rådet, både om genomförandet av denna förordning och om de tekniska och ekonomiska möjligheterna att införa obligatorisk elektronisk identifiering överallt i unionen. Rapporterna bör vid behov åtföljas av lämpliga lagstiftningsförslag.
(30)
Förordning (EG) nr 1760/2000 bör därför ändras i enlighet med detta.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Förordning (EG) nr 1760/2000 ska ändras på följande sätt:
1.
I artikel 1.2 ska andra meningen utgå.
2.
I artikel 2 ska första strecksatsen ersättas med följande:
”- djur: ett nötkreatur i den mening som avses i artikel 2.2 b och c i direktiv 64/432/EEG, inklusive djur som deltar i kultur- eller tävlingsevenemang.”
3.
I artikel 3 första stycket ska led a ersättas med följande:
”a)
Identifieringsmärken för individuell identifiering av djur.”
4.
Artikel 4 ska ersättas med följande:
”Artikel 4
Skyldighet att identifiera djur
1. Alla djur på en anläggning ska identifieras med hjälp av minst två identifieringsmärken som förtecknas i bilaga I, följer de bestämmelser som antagits i enlighet med punkt 3 och som godkänts av den behöriga myndigheten. Minst ett av identifieringsmärkena ska vara synligt och ha en synlig identitetskod.
Första stycket ska inte gälla för djur som är födda före den 1 januari 1998 och som inte är avsedda för handel inom unionen. Dessa djur ska identifieras med hjälp av minst ett identifieringsmärke.
För att säkerställa anpassningen till teknikens framsteg ska kommissionen ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 22b med avseende på tillägg av identifieringsmärken till den förteckning som fastställs i bilaga I och samtidigt se till att de är kompatibla.
Identifieringsmärkena ska tilldelas anläggningen, delas ut och anbringas på djuren enligt ett förfarande som den behöriga myndigheten fastställt.
De två identifieringsmärken godkända i enlighet med de delegerade akter och genomförandeakter som antagits med stöd av punkt 3 och denna punkt och som anbringas på ett djur ska ha samma unika identitetskod, genom vilken det är möjligt att, tillsammans med registreringen av djuren, identifiera varje djur individuellt samt den anläggning där det föddes.
2. Genom undantag från punkt 1 får den berörda medlemsstaten, om de tecken som bildar djurets identitetskod är sådana att det inte går att anbringa en elektronisk identifierare med samma unika identitetskod, tillåta att det andra identifieringsmärket, under behörig myndighets övervakning, har en annan kod, förutsatt att vart och ett av följande villkor har uppfyllts:
a)
Djuret fötts innan de genomförandeakter som avses i punkt 3 andra stycket c trätt i kraft.
b)
Fullständig spårbarhet säkerställs.
c)
Djuret kan identifieras individuellt, inklusive anläggningen där det fötts.
d)
Djuret är inte avsett för handel inom unionen.
3. För att säkerställa adekvat spårbarhet och anpassning till teknikens framsteg, samt optimal funktion för identifieringssystemet ska kommissionen anta delegerade akter enligt artikel 22b med avseende på kraven på de identifieringsmärken som fastställs i bilaga I samt de övergångsåtgärder som krävs för införandet av ett särskilt identifieringsmärke.
Utgående från relevanta ISO-standarder eller andra internationella tekniska standarder som antagits av erkända internationella standardiseringsorganisationer, då sådana internationella standarder åtminstone kan garantera en högre säkerhets- och prestandanivå än ISO-standarder, ska kommissionen genom genomförandeakter fastställa nödvändiga bestämmelser för
a)
formatet på och utformningen av identifieringsmärkena,
b)
tekniska förfaranden för elektronisk identifiering av nötkreatur, och
c)
identitetskodens uppbyggnad.
Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 23.2.
4. Från och med den 18 juli 2019 ska medlemsstaterna säkerställa att den infrastruktur finns som behövs för att djur, i enlighet med denna förordning, ska kunna identifieras med hjälp av en elektronisk identifierare som officiellt identitetsmärke.
Från och med den 18 juli 2019 får medlemsstaterna införa nationella bestämmelser om obligatorisk användning av en elektronisk identifierare som ett av de två identifieringsmärken som föreskrivs i punkt 1.
Medlemsstater som utnyttjar möjligheten enligt andra stycket ska delge kommissionen texten i de nationella bestämmelserna om detta och göra denna information tillgänglig på internet. Kommissionen ska hjälpa medlemsstaterna att göra denna information tillgänglig för allmänheten genom att på sin internetsida lägga ut länkar till medlemsstaternas relevanta internetsidor.
5. Genom undantag från punkt 1 får nötkreatur som är avsedda för andra kultur- eller tävlingsevenemang än mässor och utställningar förses med alternativa identifieringsmärken som motsvarar identifieringsstandarder som är likvärdiga med dem som föreskrivs i punkt 1.
Anläggningar som använder sig av de alternativa identifieringsmärken som avses i första stycket ska registreras i den databas som föreskrivs i artikel 5.
Kommissionen ska genom genomförandeakter fastställa de nödvändiga bestämmelserna för denna registrering. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 23.2.
För att säkerställa spårbarhet med utgångspunkt i identifieringsstandarder som är likvärdiga med dem som föreskrivs i punkt 1 ska kommissionen ha befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 22b i fråga om kraven på de alternativa identifieringsmärken som avses i första stycket, inbegripet övergångsåtgärder för införandet av dem.
Kommissionen får genom genomförandeakter fastställa bestämmelserna för formatet på och utformningen av de alternativa identifieringsmärken som avses i första stycket, inbegripet övergångsbestämmelser som är nödvändiga för införandet av dem. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 23.2.
6. Medlemsstaterna ska meddela varandra och kommissionen en modell till det identifieringsmärke som används inom deras territorium. De ska göra denna information tillgänglig på internet. Kommissionen ska hjälpa medlemsstaterna att göra denna information tillgänglig för allmänheten genom att på sin internetsida lägga ut länkarna till medlemsstaternas internetsidor.”
5.
Följande artiklar ska införas:
”Artikel 4a
Tidsfrist för anbringande av identifieringsmärken
1. De identifieringsmärken som föreskrivs i artikel 4.1 ska anbringas på djuret innan en maximal tidsfrist löper ut som ska fastställas av den medlemsstat där djuret föddes. Den maximala tidsfristen ska beräknas från dagen för djurets födelse och får inte överstiga 20 dagar.
Denna tidsfrist får, med avvikelse från första stycket, förlängas upp till 60 dagar efter djurets födelse för det andra identifieringsmärket, av orsaker knutna till djurens fysiologiska utveckling.
Inget djur får lämna den anläggning där det föddes innan de två identifieringsmärkena anbringats på det djuret.
2. För att möjliggöra anbringande av identifieringsmärkena under särskilda omständigheter som innebär praktiska svårigheter ska kommissionen ha befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 22b för att fastställa de särskilda omständigheter under vilka medlemsstaterna får förlänga de maximala frister för anbringande av identifieringsmärken som föreskrivs i punkt 1 första och andra styckena. Medlemsstater ska underrätta kommissionen varje gång de utnyttjar denna möjlighet.
Artikel 4b
Identifiering av djur från tredjeländer
1. Djur som omfattas av veterinärkontroller av djur som förs in till unionen från ett tredjeland enligt direktiv 91/496/EEG och som är avsedda för en anläggning på unionens territorium ska på bestämmelseanläggningen identifieras genom de identifieringsmärken som föreskrivs i artikel 4.1.
Den ursprungliga identifiering som anbringats på djur i ursprungstredjelandet ska registreras i den databas som föreskrivs i artikel 5 tillsammans med den unika identitetskoden för de identifieringsmärken som tilldelats djuren i bestämmelsemedlemsstaten.
Första stycket ska inte gälla för djur som är avsedda direkt för ett slakteri i en medlemsstat, förutsatt att djuren slaktas inom 20 dagar efter veterinärkontrollerna enligt direktiv 91/496/EEG.
2. De identifieringsmärken för djur som avses i artikel 4.1 ska anbringas inom en maximal tidsfrist som ska fastställas av den medlemsstat där bestämmelseanläggningen är belägen. Den fristen får inte överstiga 20 dagar efter de veterinärkontroller som avses i punkt 1.
Denna frist får för det andra identifieringsmärket med avvikelse från första stycket förlängas upp till 60 dagar efter djurets födelse, av orsaker knutna till djurens fysiologiska utveckling.
Under alla omständigheter ska de två identifieringsmärkena som avses i artikel 4.1 första stycket anbringas på djuren innan de lämnar bestämmelseanläggningen.
3. Om bestämmelseanläggningen är belägen i en medlemsstat som har infört nationella bestämmelser enligt artikel 4.4 andra stycket om obligatorisk användning av en elektronisk identifierare, ska djuren identifieras med den elektroniska identifieraren på bestämmelseanläggningen i unionen inom en frist som ska fastställas av bestämmelsemedlemsstaten. Den fristen får inte överstiga 20 dagar efter de veterinärkontroller som avses i punkt 1.
Denna frist får, med avvikelse från första stycket, för det andra identifieringsmärket förlängas upp till 60 dagar efter djurets födelse, av orsaker knutna till djurens fysiologiska utveckling.
Under alla omständigheter ska den elektroniska identifieraren anbringas på djuren innan de lämnar bestämmelseanläggningen.
Artikel 4c
Identifiering av djur som förflyttas från en medlemsstat till en annan
1. Djur som förflyttas från en medlemsstat till en annan ska behålla de ursprungliga identifieringsmärken som anbringats på dem enligt artikel 4.1.
Genom undantag från första stycket, med början från och med den 18 juli 2019, får bestämmelsemedlemsstatens behöriga myndighet dock tillåta
a)
att det ena identifieringsmärket ersätts med en elektronisk identifierare, utan att djurets ursprungliga unika identitetskod förändras,
b)
att båda identifieringsmärkena ersätts med två nya identifieringsmärken, som båda ska ha samma nya unika identitetskod. Detta undantag får tillämpas under fem år efter den 18 juli 2019, om de tecken som bildar identitetskoden på ett djurs konventionella öronmärke är sådana att det inte går att anbringa en elektronisk identifierare med samma unika identitetskod, förutsatt att djuret fötts före den dag då de genomförandeakter som avses i artikel 4.3 andra stycket c trätt i kraft.
2. Om bestämmelseanläggningen är belägen i en medlemsstat som har infört nationella bestämmelser om obligatorisk användning av en elektronisk identifierare, ska djuren identifieras med den elektroniska identifieraren senast på bestämmelseanläggningen inom en maximal tidsfrist som ska fastställas av den medlemsstat där bestämmelseanläggningen är belägen. Den maximala tidsfristen får inte överstiga 20 dagar från den dag då djuren anlände till bestämmelseanläggningen.
Denna frist får med avvikelse från första stycket för det andra identifieringsmärket förlängas upp till 60 dagar efter djurets födelse, av orsaker knutna till djurens fysiologiska utveckling. Under alla omständigheter ska den elektroniska identifieraren anbringas på djuren innan de lämnar bestämmelseanläggningen.
Under alla omständigheter ska den elektroniska identifieraren anbringas på djuren innan de lämnar bestämmelseanläggningen.
Första stycket ska dock inte gälla för djur som är avsedda direkt för ett slakteri beläget i den medlemsstat som har infört nationella bestämmelser om obligatorisk användning av en elektronisk identifierare.
Artikel 4d
Avlägsnande, ändring eller utbyte av identifieringsmärken
Inga identifieringsmärken får tas bort, ändras eller bytas ut utan den behöriga myndighetens tillstånd. Tillstånd får endast ges om avlägsnandet, ändringen eller utbytet inte äventyrar djurets spårbarhet och om djuret kan identifieras individuellt, inklusive den anläggning där det föddes.
Varje gång en identitetskod ersätts ska detta registreras i den databas som föreskrivs i artikel 5, tillsammans med den unika identitetskoden på djurets ursprungliga identifieringsmärke.”
6.
Artikel 5 ska ersättas med följande:
”Artikel 5
Medlemsstaternas behöriga myndighet ska upprätta en databas i enlighet med artiklarna 14 och 18 i direktiv 64/432/EEG.
Medlemsstaterna får utbyta elektroniska data mellan sina databaser från och med den dag då kommissionen erkänner att systemet för datautbyte är fullt driftsdugligt. Detta utbyte ska utföras på ett sådant sätt att dataskyddet garanteras och alla former av missbruk förhindras för att tillvarata djurhållarens intressen.
För att säkerställa det elektroniska informationsutbytet mellan medlemsstater ska kommissionen anta delegerade akter i enlighet med artikel 22b för att fastställa bestämmelser om de data som ska utbytas mellan medlemsstaternas databaser.
Kommissionen ska genom genomförandeakter fastställa de tekniska villkoren och förutsättningarna för detta utbyte och erkänna att systemet för datautbyte är fullt driftsdugligt. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 23.2.”
7.
Artikel 6 ska ersättas med följande:
”Artikel 6
1. Om en medlemsstat inte utbyter elektroniska data med andra medlemsstater inom ramen för det system för elektroniskt utbyte som avses i artikel 5, gäller följande:
a)
Den behöriga myndigheten i den medlemsstaten ska för varje djur som är avsett för handel inom unionen utfärda ett pass som bygger på uppgifterna i den medlemsstatens databas.
b)
Varje djur för vilket pass utfärdats ska åtföljas av det passet när det förflyttas från en medlemsstat till en annan.
c)
När djuret anländer till bestämmelseanläggningen ska det pass som åtföljer djuret överlämnas till den behöriga myndigheten i den medlemsstat där bestämmelseanläggningen är belägen.
2. För att det ska gå att spåra förflyttningarna av ett djur tillbaka till ursprungsanläggningen, belägen i en medlemsstat, ska kommissionen ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 22b för att fastställa bestämmelser om vilka uppgifter från databasen som ska tas med i djurpasset, inklusive de övergångsåtgärder som krävs för att införa dem.”
8.
Följande artikel ska införas:
”Artikel 6a
Denna förordning ska inte hindra en medlemsstat att ha nationella bestämmelser för utfärdande av djurpass som inte är avsedda för handel inom unionen.”
9.
Artikel 7 ska ändras på följande sätt:
a)
Punkt 1 ska ändras på följande sätt:
i)
Andra strecksatsen ska ersättas med följande:
”-
till den behöriga myndigheten rapportera alla förflyttningar till och från anläggningen och alla djur som föds och dör på anläggningen tillsammans med det datum då dessa händelser inträffade inom en maximal tidsfrist som den berörda medlemsstaten fastställt. Den maximala tidsfristen ska vara minst tre dagar och inte mer än sju dagar efter en av dessa händelser. Medlemsstaterna kan begära att kommissionen förlänger den maximala tidsfristen på sju dagar.”
ii)
Följande stycke ska läggas till:
”För att kunna ta hänsyn till praktiska svårigheter i undantagsfall ska kommissionen ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 22b för att fastställa under vilka exceptionella omständigheter medlemsstaterna får förlänga den maximala tidsfrist på sju dagar som föreskrivs i första stycket andra strecksatsen samt förlängningens maximala längd, som inte får överstiga 14 dagar efter tidsfristen på sju dagar som avses i första stycket andra strecksatsen.”
b)
Punkt 2 ska ersättas med följande:
”2. För att nötkreatur som förs ut på årstidsbundet bete adekvat och effektivt ska kunna spåras ska kommissionen ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 22b med avseende på sådana medlemsstater eller delar av medlemsstater där särskilda bestämmelser om årstidsbundet bete ska gälla, inklusive längsta frister, särskilda skyldigheter för djurhållarna och bestämmelser om registrering av anläggningarna och av nötkreaturens förflyttningar, inklusive övergångsåtgärder för införandet av dem.”
c)
Följande punkter ska läggas till:
”5. Genom undantag från punkt 4 ska det vara frivilligt att föra ett register för djurhållare som
a)
har tillgång till den databas som föreskrivs i artikel 5 och som redan innehåller de uppgifter som registret ska innehålla, och
b)
inför, eller låter införa, aktuella uppgifter direkt i den databas som föreskrivs i artikel 5.
6. För att informationen i de register som enligt denna artikel ska föras av djurhållarna ska vara exakt och tillförlitlig ska kommissionen ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 22b för att fastställa de bestämmelser som behövs om vilken information som ska ingå i registren, inklusive övergångsbestämmelser för införandet av dem.”
10.
Artikel 8 ska utgå.
11.
Följande artikel ska införas:
”Artikel 9a
Utbildning
Medlemsstaterna ska se till att personer som ansvarar för identifiering och registrering av djur har fått instruktioner och vägledning om de relevanta bestämmelserna i denna förordning och om de delegerade akter och genomförandeakter som kommissionen antagit vid tillämpningen av denna förordning.
När de relevanta bestämmelserna ändras ska motsvarande information göras tillgänglig för de personer som avses i första stycket.
Medlemsstaterna ska se till att det finns lämpliga kurser.
Kommissionen ska underlätta utbyte av bästa praxis för att förbättra kvaliteten på information och utbildning runtom i unionen.”
12.
Artikel 10 ska utgå.
13.
Artikel 12 ska ersättas med följande:
”Artikel 12
I denna avdelning avses med
1. nötkött: produkter som omfattas av KN-nummer 0201, 0202, 0206 10 95 och 0206 29 91,
2. märkning: fastsättandet av en etikett på ett enskilt köttstycke eller enskilda köttstycken eller deras förpackning eller, i fråga om produkter som inte är färdigförpackade, lämplig, skriftlig och väl synlig information som tillhandahålls konsumenten på försäljningsstället,
3. organisation: en grupp aktörer från samma eller olika delar av nötköttsbranschen,
4. malet kött: urbenat kött som har finfördelats genom malning och innehåller mindre än 1 % salt och omfattas av KN-nummer 0201, 0202, 0206 10 95 och 0206 29 91,
5. putsbitar : små bitar av kött som erkänts vara tjänliga som livsmedel och som enbart härrör från putsning vid urbening av slaktkroppar och/eller vid styckning av kött,
6. skuret kött : kött som har skurits i tärningar, skivor eller andra enskilda delar som inte kräver att aktören företar ytterligare styckning innan det köps av slutkonsumenten och som kan användas direkt av slutkonsumenten. Denna definition innefattar inte malet kött och putsbitar.”
14.
Artikel 13 ska ändras på följande sätt:
a)
Punkterna 3 och 4 ska utgå.
b)
I punkt 5 a ska inledningsfrasen ersättas med följande:
”a)
Aktörer och organisationer ska även ange följande på etiketterna:”
c)
Följande punkt ska läggas till:
”6. För att undvika onödig upprepning i märkningen av nötkött av uppgiften om de medlemsstater eller tredjeländer där uppfödningen ägt rum ska kommissionen ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 22b med avseende på en förenklad framställning av ursprungsmärkningen om djuret uppehållit sig en mycket kort tid i den medlemsstat eller det tredjeland där det fötts eller slaktats.
Kommissionen ska genom genomförandeakter anta bestämmelser om maximal storlek på och sammansättning av den grupp av djur som avses i punkterna 1 och 2 a, och därvid ta hänsyn till begränsningar för enhetligheten på de djurgrupper från vilka det skurna köttet och putsbitarna kommer. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 23.2.”
15.
I artikel 14 ska fjärde stycket ersättas med följande:
”För att säkerställa överensstämmelse med de övergripande bestämmelserna om märkning i denna avdelning ska kommissionen ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 22b för att, utgående från erfarenheterna med malet kött, fastställa bestämmelser som motsvarar bestämmelserna i de tre första styckena i den här artikeln för putsbitar av nötkött och skuret nötkött.”
16.
Artikel 15 ska ersättas med följande:
”Artikel 15
Obligatorisk märkning av nötkött från tredjeländer
Genom undantag från artikel 13 ska nötkött som importeras till unionen och för vilket inte alla de uppgifter som föreskrivs i artikel 13 är tillgängliga märkas med följande:
”Ursprung: utanför EU” och ”Slaktat i (tredjelandets namn)”.”
17.
Från och med den 13 december 2014 ska
a)
rubriken till avsnitt II i avdelning II ersättas med ”frivillig märkning”,
b)
artiklarna 16, 17 och 18 utgå, och
c)
följande artikel införas i avsnitt II i avdelning II:
”Artikel 15a
Allmänna bestämmelser
Annan livsmedelsinformation, utöver den som anges i artiklarna 13, 14 och 15, vilken tillagts på etiketterna av de aktörer eller organisationer som säljer nötkött ska vara objektiv, kunna verifieras av de behöriga myndigheterna och förstås av konsumenterna.
Informationen ska följa den övergripande lagstiftningen om märkning och framför allt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1169/2011 (8).
Om aktörer eller organisationer som säljer nötkött inte rättar sig efter de skyldigheter som avses i första och andra styckena ska den behöriga myndigheten tillämpa lämpliga sanktioner, enligt vad som fastställs i artikel 22.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 22b med avseende på definitioner och krav avsedda att gälla för termer eller termkategorier som får användas på etiketten till färdigförpackat och fruset nötkött och kalvkött.
(8) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1169/2011 av den 25 oktober 2011 om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna, och om ändring av Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 1924/2006 och (EG) nr 1925/2006 samt om upphävande av kommissionens direktiv 87/250/EEG, rådets direktiv 90/496/EEG, kommissionens direktiv 1999/10/EG, Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG, kommissionens direktiv 2002/67/EG och 2008/5/EG samt kommissionens förordning (EG) nr 608/2004 Text av betydelse för EES (EUT L 304, 22.11.2011, s. 18).”" 						
18.
Artiklarna 19, 20 och 21 ska utgå.
19.
Artikel 22 ska ersättas med följande:
”Artikel 22
1. Medlemsstaterna ska vidta alla de åtgärder som krävs för att se till att bestämmelserna i denna förordning efterlevs.
De föreskrivna kontrollerna ska inte påverka tillämpningen av de kontroller som kommissionen kan utföra enligt artikel 9 i förordning (EG, Euratom) nr 2988/95.
De sanktioner som medlemsstaterna påför djurhållare eller aktörer eller organisationer som säljer nötkött ska vara effektiva, avskräckande och proportionella.
Den behöriga myndigheten ska årligen, på minst 3 % av anläggningarna, utföra ett minimiantal officiella kontroller av identifieringen och registreringen av djur.
Den behöriga myndigheten ska omedelbart utöka det minimiantal officiella kontroller som avses i andra stycket om det fastställts att bestämmelserna om identifiering och registrering av djur inte följts.
Urvalet av vilka anläggningar som ska inspekteras av den behöriga myndigheten ska göras på grundval av en riskanalys.
Varje medlemsstat ska lämna in en årlig rapport till kommissionen, senast den 31 augusti, om genomförandet av de officiella kontrollerna under föregående år.
2. Trots vad som sägs i punkt 1 ska den behöriga myndigheten påföra en djurhållare följande administrativa sanktioner:
a)
Om det på en anläggning finns ett eller flera djur som inte uppfyller någon av bestämmelserna i avdelning I: en begränsning av förflyttningen av samtliga djur till eller från den berörda djurhållarens anläggning.
b)
Förflyttningen av sådana djur som inte fullständigt uppfyller kraven för identifiering och registrering i avdelning I: en omedelbar begränsning till dess att dessa krav fullständigt uppfylls.
c)
Om mer än 20 % av djuren på någon anläggning inte fullständigt uppfyller kraven för identifiering och registrering i avdelning I ska förflyttningen av samtliga djur på den anläggningen omedelbart begränsas; på anläggningar med högst tio djur ska denna åtgärd tillämpas om fler än två djur inte fullständigt har identifierats i enlighet med kraven i avdelning I.
d)
Om djurhållaren på anläggningen inte kan bevisa identifieringen och spårbarheten av det djuret: i tillämpliga fall på grundval av en utvärdering av riskerna för djurhälsan och livsmedelssäkerheten, ska djuret destrueras utan ersättning.
e)
Om djurhållaren underlåter att rapportera ett djurs förflyttningar till och från anläggningen till den behöriga myndigheten enligt artikel 7.1 andra strecksatsen ska den behöriga myndigheten begränsa förflyttningen av djur till och från anläggningen.
f)
Om djurhållaren underlåter att rapportera djur som föds och dör till den behöriga myndigheten enligt artikel 7.1 andra strecksatsen ska den behöriga myndigheten begränsa förflyttningen av djur till och från anläggningen.
g)
Vid återkommande underlåtenhet från en djurhållares sida att betala de utgifter som avses i artikel 9 får medlemsstaten begränsa förflyttningen av djur till och från djurhållarens anläggning.
3. Trots vad som sägs i punkt 1 ska medlemsstaterna, om aktörer och organisationer som saluför nötkött inte märkt nötköttet i överensstämmelse med sina skyldigheter enligt avdelning II, kräva att nötköttet avlägsnas från marknaden, varvid situationens krav ska beaktas och proportionalitetsprincipen följas. Utöver de sanktioner som avses i punkt 1 får medlemsstaterna
a)
om det berörda köttet uppfyller relevanta veterinär- och hygienbestämmelser godkänna att det nötköttet
i)
släpps ut på marknaden efter att ha försetts med vederbörlig märkning i enlighet med unionens krav, eller
ii)
sänds direkt till bearbetning till produkter av andra slag än de som anges i artikel 12 första strecksatsen.
b)
tillfälligt eller slutgiltigt återkalla godkännandet av de berörda aktörerna och organisationerna.
4. Kommissionens experter ska, tillsammans med de behöriga myndigheterna
a)
kontrollera att medlemsstaterna uppfyller kraven i denna förordning,
b)
utföra kontroller på platsen för att säkerställa att kontrollerna genomförs i enlighet med denna förordning.
5. En medlemsstat på vars territorium en kontroll på plats utförs ska bistå kommissionens experter med all den hjälp de kan behöva för att fullgöra sina uppgifter. Resultaten av kontrollerna ska diskuteras med den berörda medlemsstatens behöriga myndighet innan en slutrapport sammanställs och skickas ut. Rapporten ska vid behov innehålla rekommendationer till medlemsstaterna om förbättrad efterlevnad av denna förordning.”
20.
Följande artiklar ska införas:
”Artikel 22a
Behöriga myndigheter
Medlemsstaterna ska utse den eller de behöriga myndigheter som ansvarar för att säkerställa efterlevnaden av denna förordning och de akter som kommissionen antar på grundval av förordningen.
De ska meddela kommissionen och de andra medlemsstaterna vilka dessa myndigheter är.
Artikel 22b
Utövande av delegeringen
1. Befogenheten att anta delegerade akter ges till kommissionen med förbehåll för de villkor som anges i denna artikel.
2. Den befogenhet att anta delegerade akter som avses i artiklarna 4.1, 4.3, 4.5, 4a.2, 5, 6.2, 7.1, 7.2, 7.6, 13.6, 14.4 och 15a ska ges till kommissionen för en period av fem år från och med den 17 juli 2014. Kommissionen ska utarbeta en rapport om delegeringen av befogenhet senast nio månader före utgången av perioden av fem år. Delegeringen av befogenhet ska genom tyst medgivande förlängas med perioder av samma längd, såvida inte Europaparlamentet eller rådet motsätter sig en sådan förlängning senast tre månader före utgången av perioden i fråga.
3. Den delegering av befogenhet som avses i artiklarna 4.1, 4.3, 4.5, 4a.2, 5, 6.2, 7.1, 7.2, 7.6, 13.6, 14.4 och 15a får när som helst återkallas av Europaparlamentet eller rådet. Ett beslut om återkallelse innebär att delegeringen av den befogenhet som anges i beslutet upphör att gälla. Beslutet får verkan dagen efter det att det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning, eller vid ett senare i beslutet angivet datum. Det påverkar inte giltigheten av delegerade akter som redan har trätt i kraft.
4. Så snart kommissionen antar en delegerad akt ska den samtidigt delge Europaparlamentet och rådet denna.
5. En delegerad akt som antas i enlighet med artiklarna 4.1, 4.3, 4.5, 4a.2, 5, 6.2, 7.1, 7.2, 7.6, 13.6, 14.4 och 15a ska träda i kraft endast om varken Europaparlamentet eller rådet har gjort invändningar mot den delegerade akten inom en period av två månader från den dag då akten delgavs Europaparlamentet och rådet, eller om både Europaparlamentet och rådet, före utgången av den perioden, har underrättat kommissionen om att de inte kommer att invända. Denna period ska förlängas med två månader på Europaparlamentets eller rådets initiativ.”
21.
Artikel 23 ska ersättas med följande:
”Artikel 23
Kommittéförfarande
1. Kommissionen ska biträdas av ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa, som inrättats enligt artikel 58 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 (9), när det gäller de genomförandeakter som antas i enlighet med artiklarna 4.3, 4.5, 5, och 13.6.
Den kommittén ska vara en kommitté i den mening som avses i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 (10).
2. När det hänvisas till denna punkt, ska artikel 5 i förordning (EU) nr 182/2011 tillämpas.
Om kommitténs yttrande ska erhållas genom skriftligt förfarande, ska förfarandet avslutas utan resultat om kommitténs ordförande, inom fristen för avgivande av yttrandet, beslutar detta eller om en enkel majoritet av kommittémedlemmarna begär detta.
(9) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet (EGT L 31, 1.2.2002, s. 1)." 						
(10) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter (EUT L 55, 28.2.2011, s. 13).”" 						
22.
Följande artikel ska införas:
”Artikel 23a
Rapporten och utvecklingen inom lagstiftning
Senast den:
-
18 juli 2019 för bestämmelserna om frivillig märkning, och
-
18 juli 2023 för bestämmelserna om elektronisk identifiering,
efter denna förordnings ikraftträdande ska kommissionen lägga fram motsvarande rapporter för parlamentet och rådet om genomförandet och konsekvenserna av denna förordning, varvid rapporterna, i fråga om bestämmelserna om frivillig märkning ska behandla möjligheten att se över dessa bestämmelser och, i fråga om elektronisk identifiering, ska behandla de tekniska och ekonomiska möjligheterna att införa obligatorisk elektronisk identifiering överallt i unionen.
Rapporterna ska vid behov åtföljas av lämpliga lagstiftningsförslag.”
23.
Följande bilaga ska införas:
”BILAGA I
IDENTIFIERINGSMÄRKEN
A)
KONVENTIONELLT ÖRONMÄRKE
MED VERKAN FRÅN OCH MED DEN 18 JULI 2019.
B)
ELEKTRONISK IDENTIFIERARE I FORM AV ELEKTRONISKT ÖRONMÄRKE
C)
ELEKTRONISK IDENTIFIERARE I FORM AV BOLUSTRANSPONDER
D)
ELEKTRONISK IDENTIFIERARE I FORM AV INJICERBAR TRANSPONDER”
Artikel 2
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 15 maj 2014.