ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 231/2013 НА КОМИСИЯТА
от 19 декември 2012 година
за допълване на Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на освобождаванията, общите условия във връзка с дейността, депозитарите, ливъриджа, прозрачността и надзора
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2011 г. относно лицата, управляващи алтернативни инвестиционни фондове, и за изменение на директиви 2003/41/ЕО и 2009/65/ЕО и на регламенти (ЕО) № 1060/2009 и (ЕС) № 1095/2010 (1), и по-специално член 3, параграф 6, член 4, параграф 3, член 9, параграф 9, член 12, параграф 3, член 14, параграф 4, член 15, параграф 5, член 16, параграф 3, член 17, член 18, параграф 2, член 19, параграф 11, член 20, параграф 7, член 21, параграф 17, член 22, параграф 4, член 23, параграф 6, член 24, параграф 6, член 25, параграф 9, член 34, параграф 2, член 35, параграф 11, член 36, параграф 3, член 37, параграф 15, член 40, параграф 11, член 42, параграф 3 и член 53, параграф 3 от нея,
като взе предвид становището на Европейската централна банка,
като има предвид, че:
(1)
Директива 2011/61/ЕС оправомощава Комисията да приема делегирани актове, определящи по-специално правилата относно изчисляването на прагове и ливъридж, условията във връзка с дейността на лицата, управляващи алтернативни инвестиционни фондове (по-долу „ЛУАИФ“), включително управлението на риска и ликвидността, оценяването и делегирането, подробни изисквания относно функциите и задълженията на депозитарите на алтернативни инвестиционни фондове (по-долу „АИФ“), правилата за прозрачност и специфичните изисквания по отношение на трети държави. От съществено значение е всички тези допълващи правила да започнат да се прилага едновременно с Директива 2011/61/ЕС, така че наложените на ЛУАИФ нови изисквания да бъдат ефективно приведени в действие. Разпоредбите на настоящия регламент са тясно обвързани помежду си, тъй като те се отнасят до издаването на разрешения, текущата дейност и прозрачността на ЛУАИФ, управляващи и/или предлагащи АИФ в Съюза, и съответно неразривно свързани с елементи от процеса на предприемане и осъществяване на дейност по управление на активи. С оглед на съгласуването на посочените разпоредби, които следва да влязат в сила едновременно, и на осигуряването на възможност за цялостен поглед и лесен достъп до тях за лицата, които трябва да спазват произтичащите от тях задължения, включително установените извън Съюза инвеститори, е уместно всички делегирани актове, изисквани съгласно Директива 2011/61/ЕС, да бъдат включени в един регламент.
(2)
За да се насърчи целостта на вътрешния пазар и да се осигури правна сигурност на участниците в него, в т.ч. институционални инвеститори, компетентни органи и други заинтересовани страни, е важно чрез приемането на регламент да бъде гарантирано, че целите на Директива 2011/61/ЕС ще бъдат постигнати в еднаква степен във всички държави членки. Чрез своята правна форма регламентът ще осигури съгласувана рамка за всички участници на пазара и ще предостави оптимални гаранции за равнопоставеност, еднакви условия на конкуренция и подходящи съвместни стандарти за защита на инвеститорите. Освен това той гарантира прякото прилагане на подробни единни правила по отношение на дейността на ЛУАИФ, които по своя характер са пряко приложими, и следователно не налагат по-нататъшно транспониране на национално равнище. Използването на регламент позволява в допълнение да се избегне отложеното прилагане на Директива 2011/61/ЕС в държавите членки.
(3)
Тъй като в делегирания регламент се определят задачите и отговорностите на „управителния орган“ и на „висшето ръководство“, е важно да се поясни значението на тези понятия, особено фактът, че даден управителен орган може да обхваща няколко висши ръководни поста. Освен това, тъй като настоящият регламент въвежда също понятието „надзорна функция“, в определението за управителен орган следва да се поясни, че това е органът, който обхваща управленската функция, в случай че надзорните и управленските функции са разделени в съответствие с националното дружествено право. Директива 2011/61/ЕС изисква ЛУАИФ да предоставят определена информация на компетентните органи, включително процента на активите на АИФ, които са обект на специални процедури поради нисколиквидния си характер. Настоящият регламент изяснява значението на тези специални процедури, за да бъдат ЛУАИФ наясно точно каква информация следва да предоставят на компетентните органи.
(4)
Директива 2011/61/ЕС предвижда облекчен режим, приложим за тези ЛУАИФ, които управляват портфейли от АИФ, чиито общи размери на управлявани активи не надвишават съответните прагове. Необходимо е да се поясни начинът, по който следва да се изчислява общата стойност на управляваните активи. В тази връзка е особено важно да се посочат стъпките, необходими за изчисляване на общата стойност на активите, да се определи ясно кои активи не се включват в изчислението, да се изясни начинът на оценяване на активите, придобити чрез използване на ливъридж, както и да се осигурят правила за разглеждане на случаите на кръстосани участия между АИФ, управлявани от едно ЛУАИФ.
(5)
Общата стойност на управляваните активи трябва да се изчислява поне веднъж годишно, като се използва актуална информация. Поради това стойността на активите следва да бъде определена през дванадесетте месеца, предхождащи датата на изчисляване на общата стойност на управляваните активи, и възможно най-близо до тази дата.
(6)
За да се гарантира, че ЛУАИФ продължават да спазва условията за прилагане на по-лекия режим, предвиден в Директива 2011/61/ЕС, следва да се въведе процедура, която позволява да се извършва текущо наблюдение на общата стойност на управляваните активи. При оценка на вероятността от превишаване на прага или на необходимостта от допълнителни изчисления ЛУАИФ може да отчитат видовете управлявани АИФ и различните класове активи, в които се инвестира.
(7)
Ако престанат да спазват свързаните с праговете условия, ЛУАИФ следва да уведомят своя компетентен орган и в срок от 30 календарни дни да поискат съответното разрешение. Когато обаче превишението или спадането под праговете настъпва случайно в рамките на дадена календарна година и тези ситуации се считат за временни, ЛУАИФ не следва да бъдат задължени да искат съответното разрешение. В тези случаи ЛУАИФ следва да уведомят компетентния орган за превишаването на прага и да обяснят защо считат, че това превишение е с временен характер. Ситуация, която продължава повече от три месеца, не може да се счита за временна. При оценяване на временния характер на ситуацията ЛУАИФ следва да вземат предвид очаквания обем на сделките по записване и обратно изкупуване или ако е приложимо, акумулирането и разпределението на капитал. В рамките на тази оценка ЛУАИФ не следва да използват очакваното развитие на пазарите.
(8)
Не е необходимо данните, използвани от ЛУАИФ при изчисляване на общата стойност на управляваните активи, да бъдат предоставяни на разположение на обществеността или на инвеститорите. Компетентните органи обаче трябва да са в състояние да потвърдят, че ЛУАИФ изчислява правилно и следи общата стойност на управляваните активи, включително оценката на случаите, при които общата стойност на управляваните активи надхвърля съответния праг, и следователно трябва при поискване да получава достъп до тези данни.
(9)
От съществено значение е ЛУАИФ, които се ползват от облекчения режим по Директива 2011/61/ЕС, да предоставят на компетентните органи актуална информация към момента на регистрация. Не всички видове ЛУАИФ могат да разполагат с актуализирани документи за предлагане, в които са отразени най-актуалните събития по отношение на управляваните от тях АИФ, и за тези ЛУАИФ може да бъде практически по-целесъобразно да излагат необходимата информация в отделен документ, описващ инвестиционната стратегия на фонда. Това може да се отнася за фондовете за дялово участие или за рисков капитал, които често набират средства чрез договаряне с потенциални инвеститори.
(10)
Не следва да се счита, че АИФ, притежаващ единствено акции на дружества, които са допуснати до търговия на регулиран пазар, използва ливъридж, освен когато акциите са придобити чрез заем. Когато същият АИФ закупува опции върху индекс на капиталови инструменти, следва да се счита, че той използва ливъридж, тъй като е била увеличена експозицията на АИФ към дадената инвестиция.
(11)
За да се осигури съгласуваното прилагане на задълженията на ЛУАИФ за предоставяне на обективен преглед на използвания ливъридж, е необходимо да се предвидят два метода за изчисляване на ливъридж. Проучванията на пазара показаха, че най-добрите резултати могат да бъдат постигнати чрез комбиниране на т.нар. „брутен“ метод и метода на „задълженията“.
(12)
За да получат подходящата информация за мониторинг на системните рискове и да придобият пълна представа за използването на ливъридж от ЛУАИФ, на компетентните органи и инвеститорите следва да бъде предоставяна информация относно експозициите на ЛУАИФ, изчислени както по брутния, така и по метода на задълженията, и поради това всички ЛУАИФ следва да изчисляват експозициите си по двата метода. Брутният метод показва общата експозиция на АИФ, докато методът на задълженията разкрива използваните от ЛУАИФ техники за хеджиране и нетиране; следователно и двата метода трябва да се разглеждат заедно. По-специално, полезна информация може да бъде получена от степента на отклонение при изчисляване на общата експозиция по брутния метод и по метода на задълженията. Ако е необходимо, за да се гарантира, че всяко увеличение на експозицията на АИФ бива адекватно отразено, Комисията може да приеме допълнителни делегирани актове относно допълнителен незадължителен метод за изчисляване на ливъридж.
(13)
При изчисляване на експозицията следва първоначално да бъдат включени всички позиции на АИФ, в т.ч. къси и дълги активи и пасиви, заеми, дериватни инструменти и всички други увеличаващи експозициите техники, при които рисковете и печалбите от активите или пасивите се поемата от АИФ, както и всички други позиции, които формират нетната стойност на активите.
(14)
Сключените от АИФ кредитни споразумения следва да бъдат изключени, ако са с временен характер и са свързани и изцяло покрити от капиталови ангажименти на инвеститорите. Не следва да се счита, че револвиращите кредитни инструменти са с временен характер.
(15)
Освен чрез брутния метод всички ЛУАИФ следва да изчисляват експозициите и посредством метода на задълженията. В съответствие с метода на задълженията дериватните финансови инструменти следва да се преобразуват в еквивалентни позиции в базовите активи. Когато обаче АИФ инвестират в определени деривати, за да компенсират пазарния риск на други активи, в които АИФ са инвестирали, тези деривати следва при определени условия да не бъдат преобразувани в еквивалентни позиции в базовите активи, тъй като експозициите по двете инвестиции се компенсират. Такъв например би бил случаят, когато АИФ инвестира в определен индекс и притежава дериватен суапов инструмент, заменящ промяната в стойността на този индекс с промяната в стойността на друг индекс, което би било аналогично на притежаването на експозиция към втория индекс и следователно нетната стойност на активите на АИФ няма да зависи от промяната в стойността на първия индекс.
(16)
При изчисляване на експозициите по метода на задълженията деривативите, отговарящи на посочените в настоящия регламент критерии, не създават допълнителни експозиции. Следователно, ако АИФ инвестира във фючърсни договори върху индекс и притежава касова позиция, равна на общата базова пазарна стойност на фючърсните договори, това би било аналогично на пряка инвестиция в акциите от индекса и следователно фючърсният договор върху индекс не следва да бъде вземан под внимание при изчисляване на експозицията на АИФ.
(17)
При изчисляване на експозициите по метода на задълженията на ЛУАИФ следва да бъде позволено да отчитат споразуменията за нетиране и хеджиране, при условие че изпълняват свързаните с метода на задълженията критерии.
(18)
Изискването, според което споразуменията за нетиране трябва да се отнасят до един и същ базов актив, следва да бъде стриктно тълкувано, така че активите, които ЛУАИФ счита за еквивалентни или с висока степен на корелация, например различни класове акции или облигации, емитирани от един емитент, не следва да се считат за идентични за целите на споразуменията за нетиране. С определението на споразуменията за нетиране се цели да се гарантира, че ще бъдат взети предвид само онези сделки, при които се компенсират свързаните с други сделки рискове и не остава съществен остатъчен риск. За споразумения за нетиране не следва да се считат комбинациите от сделки, с които се цели генериране на макар и малки печалби чрез намаляване на някои рискове при запазване на други, както и арбитражните инвестиционни стратегии, целящи генериране на печалба чрез използване на ценовите различия между дериватни инструменти върху един и същ базов актив, но с различни падежи.
(19)
Практиката при управление на портфейла, с която се цели намаляване на дюрационния риск чрез съчетаване на инвестиции в облигации с дълъг матуритет с лихвен суап или намаляване на дюрацията на портфейл от облигации на АИФ чрез откриване на къса позиция във фючърсни договори върху облигации, представителни за лихвения риск на портфейла (дюрационно хеджиране), следва да се разглежда като споразумение за хеджиране, при условие че то отговаря на критериите за хеджиране.
(20)
Следва да се счита, че практиката на управление на портфейла, с която се цели компенсиране на значителните рискове, свързани с инвестиция в добре диверсифициран портфейл от акции, чрез поемането на къса позиция във фючърс върху борсов индекс, когато съставът на портфейла от акции е много близък до този на борсовия индекс и между възвръщаемостта на портфейла и индекса съществува висока степен на корелация и когато късата позиция във фючърса върху борсов индекс позволява неоспоримо намаление на свързания с портфейла от акции общ пазарен риск, а специфичният риск е незначителен, като например бета-хеджиране на добре диверсифициран портфейл от акции, при което специфичният риск се счита за незначителен, отговаря на критериите за хеджиране.
(21)
Следва да се счита, че практиката на управление на портфейла, с която се цели компенсиране на риска, свързан с инвестиция в облигации с фиксиран лихвен процент, чрез комбиниране на дълга позиция в суап за кредитно неизпълнение и лихвен суап, заменящ фиксирания лихвен процент с подходящ референтен процент на паричния пазар плюс лихвен спред, представлява споразумение за хеджиране, при което по принцип са спазени всички критерии за хеджиране по метода на задълженията.
(22)
Следва да се счита, че практиката на управление на портфейла, с която се цели компенсиране на свързания с определена акция риск чрез поемането на къса позиция посредством дериватен договор върху друга акция, силно корелираща с първата акция, не отговаря на критериите за хеджиране. Въпреки че тази стратегия се основава на поемането на противоположни позиции в един и същ клас активи, тя не хеджира специфичния риск, свързан с инвестицията в определена акция. Поради това тя не следва да се счита за споразумение за хеджиране, както е посочено в свързаните с метода на задълженията критерии.
(23)
Следва да се счита, че практиката на управление на портфейла, с която се цели поддържане на алфа-коефициента на кошница от акции (обхващаща ограничен брой акции) чрез комбиниране на инвестициите в тази кошница от акции с бета-коригираната къса позиция във фючърс върху борсов индекс, не отговаря на критериите за хеджиране. Тази стратегия не цели компенсиране на значителните рискове, свързани с инвестицията в тази кошница от акции, а компенсиране на бета-коефициента (пазарния риск) на тази инвестиция и поддържане на алфа-коефициента. Алфа-коефициентът на кошницата от акции може да доминира над бета-коефициента и по този начин да доведе до загуби на равнище АИФ. По тази причина тази стратегия не следва да се счита за споразумение за хеджиране.
(24)
При стратегията за арбитраж на сливането се съчетават къса позиция в акция с дълга позиция в друга акция. С тази стратегия се цели хеджиране на бета-коефициента (пазарния риск) на позициите и генериране на възвръщаемост, свързана с относителната промяна в цената на двете акции. Аналогично, алфа-коефициентът на кошницата от акции може да доминира над бета-коефициента и по този начин да доведе до загуби на равнище АИФ и тази стратегия не следва да се счита за споразумение за хеджиране, както е посочено в свързаните с метода на задълженията критерии.
(25)
Стратегия, с която се цели хеджиране на дълга позиция в акция или облигация със закупена кредитна защита на същия емитент, се отнася до два различни класа активи и поради това не следва да се счита за споразумение за хеджиране.
(26)
При използването на методи, водещи до увеличаване на експозицията на АИФ, ЛУАИФ следва да спазват общи принципи, като например да отчитат както правната форма, така и същността на сделката. Особено по отношение на сделките по обратно изкупуване ЛУАИФ следва да вземат предвид дали рисковете и печалбите от съответните активи са прехвърлени или остават за АИФ. ЛУАИФ следва също да проучат базовите активи, стоящи в основата на дериватните инструменти или други договорни споразумения, за да определят евентуалните бъдещи ангажименти на АИФ, произтичащи от тези сделки.
(27)
Тъй като при метода на задълженията лихвените проценти с различни срокове до падеж се разглеждат като различни базови активи, АИФ, които в съответствие със своята основна инвестиционна политика инвестират предимно в лихвени деривати, могат да използват правила за нетиране на дюрацията, за да бъде отчетена корелацията между падежните интервали на кривата на лихвения процент. Когато установяват своята инвестиционна политика и профил на риска, АИФ следва да могат да определят нивото на лихвения риск и следователно да посочат своята целева дюрация. При вземането на инвестиционни решения АИФ следва да отчитат предварително определената целева дюрация. Когато дюрацията на портфейла се отклонява от целевата дюрация, стратегията не следва да се разглежда като споразумение за нетиране на дюрацията, както е посочено в свързаните с метода на задълженията критерии.
(28)
Правилата за нетиране на дюрацията позволяват дълги позиции да бъдат нетирани с къси позиции, чиито базови активи са различни лихвени проценти. Падежните интервали са разделени на две, седем и петнадесет години. Нетиране на позициите се позволява във всеки един падежен интервал.
(29)
Нетиране на позиции между два различни падежни интервала следва да бъде частично позволено. За да бъде позволено частично нетиране, спрямо нетираните позиции трябва да бъдат наложени санкции. Те следва да бъдат под формата на проценти, зависещи от средната корелация между падежните интервали за две, пет, десет и тридесет години от кривата на лихвения процент. С нарастване на разликата между падежите на позициите се повишава и необходимостта от санкциониране на тяхното нетиране и следователно процентите трябва да бъдат увеличени.
(30)
Позициите, чиято модифицирана дюрация надвишава значително модифицираната дюрация на съвкупния портфейл, не съответстват на инвестиционната стратегия на АИФ и тяхното пълно нетиране не следва да бъде допускано. Следователно няма да се допуска къса позиция с падеж 18 месеца (от падежен интервал 1) да бъде нетирана с дълга позиция с падеж 10 години (от падежен интервал 3), ако целевата дюрация на АИФ е около 2 години.
(31)
При изчисляване на експозицията АИФ могат първо да установят споразуменията за хеджиране. Дериватните инструменти, които са част от тези споразумения, се изключват от изчисляването на глобалната експозиция. При споразуменията за хеджиране АИФ следва да разчитат на точни изчисления. При изчисляване на хеджирането АИФ не следва да използват правила за нетиране на дюрацията. Правилата за нетиране на дюрацията могат да се използват за трансформиране на останалите лихвени деривати в техните еквивалентни позиции от базови активи.
(32)
Съгласно Директива 2011/61/ЕС ЛУАИФ трябва да гарантират, че евентуалните рискове, свързани с професионалната отговорност, която може да бъде породена в резултат на осъществяваните от тях дейности, са покрити в подходяща степен посредством допълнителен собствен капитал или чрез застраховка за професионална отговорност. Единното прилагане на тази разпоредба изисква да бъде постигнато общоприето разбиране на евентуалните рискове, свързани с професионалната отговорност, които трябва да бъдат обхванати. Общата спецификация на рисковете, свързани с породената от професионална небрежност на ЛУАИФ отговорност, следва да определи характеристиките на съответните рискови събития и да установи обхвата на потенциалната професионална отговорност, включително щетите или загубите, причинени от лица, пряко извършващи дейности, за които ЛУАИФ носи правна отговорност, като например управители, служители и персонал на ЛУАИФ, както и лица, извършващи дейности по силата на споразумение за делегиране с ЛУАИФ. В съответствие с разпоредбите на Директива 2011/61/ЕС отговорността на ЛУАИФ не следва да бъде засегната от делегиране или вторично делегиране на правомощия и ЛУАИФ следва да предоставят необходимото покритие за професионалните рискове, свързани с тези трети страни, с които те са правно обвързани.
(33)
За осигуряването на общоприето разбиране на общата спецификация следва да се използва списък с примери като отправна точка за установяването на евентуални рискови събития, свързани с професионалната отговорност. Този списък следва да включва широк набор от събития, породени от небрежност, грешки или пропуски, като например загуба на документи, удостоверяващи правото на собственост върху инвестиции, въвеждане в заблуждение или нарушение на различните задължения или задачи на ЛУАИФ. Той следва да включва и пропуски при предотвратяването, чрез подходящи системи за вътрешен контрол, на измами в рамките на организацията на ЛУАИФ. Вредата, причинена от факта, че дадена инвестиция не е преминала през необходимата комплексна проверка и впоследствие се оказва измамна, спада към професионалната отговорност на ЛУАИФ и следва да бъде обхваната по подходящ начин. При все това загубите, настъпили поради обезценяването на инвестиция вследствие на неблагоприятни пазарни условия, не следва да бъдат обхванати. Списъкът следва да включва и неправомерно извършени оценки, които следва да се третират като пропуски при оценяването в нарушение на член 19 от Директива 2011/61/ЕС и съответните делегирани актове.
(34)
В съответствие със своите задължения по управление на риска ЛУАИФ следва да разполагат с подходящи качествени механизми за вътрешен контрол с цел избягване или намаляване на оперативните пропуски, включително свързани с професионалната отговорност рискове. Поради това в рамките на своята политика за управление на риска ЛУАИФ следва да имат подходящи политики и процедури за управление на операционния риск, съответстващи на естеството, мащаба и сложността на тяхната дейност. Тези процедури и политики следва при всички положения да позволяват изграждането на вътрешна база данни за загубите, служеща за оценяване на профила на операционния риск.
(35)
За да се гарантира, че допълнителният собствен капитал и застраховката за професионална отговорност покриват по целесъобразен начин евентуалните рискове, свързани с професионалната отговорност, следва да бъдат установени минимални количествени критерии, определящи подходящото ниво на покритие. Тези количествени критерии следва да бъдат установени от ЛУАИФ като определен процент от стойността на портфейлите на управляваните АИФ, изчислени като сума от абсолютната стойност на всички активи на всички управлявани АИФ, независимо от това дали те са придобити чрез използването на ливъридж, или със средства на инвеститорите. В тази връзка дериватните инструменти следва да се оценяват по тяхната пазарна стойност, защото това е цената, по която те биха могли да бъдат заменени. По своя характер покритието, осигурено чрез застраховка за професионална отговорност, е по-несигурно отколкото покритие чрез допълнителен собствен капитал и поради това следва да се прилагат различни проценти за двата различни инструмента, използвани за покриване на риска.
(36)
За да се гарантира, че застраховката за професионална отговорност покрива ефективно възникналите вследствие на застрахователните събития загуби, тя следва да бъде извършена от застрахователно предприятие, което е получило разрешение да предоставя застраховка за професионална отговорност. Това са застрахователни предприятия от и извън ЕС, на които е позволено да предоставят такава застрахователна услуга съгласно правото на Съюза или националното право.
(37)
С цел осигуряване на известна гъвкавост при изготвянето на подходяща застраховка за професионална отговорност следва да бъде позволено на ЛУАИФ и застрахователното предприятие да договорят клауза, съгласно която определена сума от настъпилата загуба ще се поема първо ЛУАИФ (фиксирано самоучастие). Когато е договорено такова фиксирано самоучастие, ЛУАИФ следва да осигури собствен капитал, съответстващ на фиксирания размер на загубата, която ще се поема от ЛУАИФ. Този собствен капитал следва да допълва началния капитал на ЛУАИФ и собствения капитал, осигурен от ЛУАИФ съгласно член 9, параграф 3 от Директива 2011/61/ЕС.
(38)
По правило адекватността на покритието, предоставено чрез допълнителен собствен капитал или застраховка за професионална отговорност, следва да се преразглежда най-малко веднъж годишно. Въпреки това ЛУАИФ следва да разполагат с процедури, които осигуряват текущ мониторинг на общата стойност на портфейлите на управляваните АИФ и текущи корекции на размера на покритието на рискове, свързани с професионалната отговорност, при установяване на значителни несъответствия. Освен това компетентните органи на държавата членка по произход на ЛУАИФ могат да намалят или увеличат минимално изисквания допълнителен собствен капитал, след като бъде отчетен рисковият профил на ЛУАИФ, данните за загубата му от отминали периоди и адекватността на неговия допълнителен собствен капитал или застраховка за професионална отговорност.
(39)
Директива 2011/61/ЕС изисква ЛУАИФ да действат в най-добрия интерес на АИФ, на инвеститорите в АИФ и на целостта на пазара. Поради това ЛУАИФ следва да прилагат подходящи политики и процедури, които им позволяват да предотвратяват злоупотреби, като избор на пазарен момент или късно търгуване. При избора на пазарен момент се използват неактуални или остарели цени за ценни книжа от портфейла, които влияят върху нетната стойност на активите на АИФ, или в рамките на няколко дни се закупуват и изкупуват обратно дялове от АИФ, като се извлича полза от начина, по който АИФ изчисляват активите си. Късното търгуване предполага възлагане на поръчки за покупка или обратно изкупуване на дялове от АИФ след определения момент на приключване на търговия, но по цени към момент на приключване. Тези злоупотреби вредят на интересите на дългосрочните инвеститори, тъй като намаляват техните печалби, и оказват отрицателно въздействие върху възвръщаемостта на АИФ, тъй като повишават трансакционните разходи и пречат на управлението на портфейла. ЛУАИФ следва също така да установят подходящи процедури, осигуряващи ефективното управление на АИФ, и следва да действат по начин, предотвратяващ начисляването на излишни разходи за АИФ и техните инвеститори.
(40)
В съответствие с подхода, прилаган от управляващите ПКИПЦК лица, ЛУАИФ следва да полагат висока степен на старание при избора и мониторинга на инвестициите. Те трябва да разполагат с необходимия професионален експертен опит и знания относно активите, в които средствата на АИФ биват инвестирани. За да се гарантира, че инвестиционните решения се вземат в съответствие с инвестиционната стратегия и, където е приложимо, с праговете на риска на управляваните АИФ, ЛУАИФ следва да установят и прилагат писмени политики и процедури за комплексна проверка. Тези политики и процедури се преразглеждат и актуализират редовно. Когато ЛУАИФ инвестират в специфични видове активи с голяма дюрация или в по-слабо ликвидни активи като недвижимо имущество или дружествени дялове, изискванията за комплексна проверка следва да се прилага и за етапа на договаряне. Дейностите, извършвани от ЛУАИФ преди сключване на споразумението, следва да бъдат подробно документирани, за да бъде удостоверена тяхната съгласуваност с икономическия и финансов план и следователно с дюрацията на АИФ. ЛУАИФ следва да съхраняват протоколите от съответните заседания, подготвителната документация и икономическия и финансов анализ, изготвени с цел оценка на осъществимостта на проекта и договорните ангажименти.
(41)
Изискването към ЛУАИФ да действат с необходимите умения, грижа и внимание следва да се прилага също в случаите, когато ЛУАИФ определят основен борсов посредник или контрагент. ЛУАИФ следва да избират и определят само тези основни борсови посредници и контрагенти, които подлежат на постоянен надзор, финансово стабилни са и разполагат с необходимата организационна структура в съответствие с услугите, които трябва да бъдат предоставени на ЛУАИФ или на АИФ. За да бъде осигурена подходящата защита на интересите на инвеститорите, е необходимо да се уточни, че един от критериите, по които ще се оценява финансовата стабилност, е дали основните борсови посредници или контрагенти подлежат на съответното пруденциално регулиране, включително адекватни капиталови изисквания и ефективен надзор.
(42)
В съответствие с Директива 2011/61/ЕС, която изисква ЛУАИФ да действа честно, коректно и с необходимите умения, лицата, които на практика управляват дейността на ЛУАИФ, и членовете на управителния орган или на висшето ръководство, при липсата на управителен орган, следва да притежават необходимите за изпълнението на своите задължения знания, умения и опит, т.е. да разбират рисковете, свързани с дейността на ЛУАИФ. В съответствие със Зелената книга на Комисията относно корпоративното управление във финансовия сектор (2) лицата, които на практика управляват стопанската дейност на ЛУАИФ, следва също да отделят достатъчно време за изпълнението на задълженията си в ЛУАИФ и да действат честно, почтено и независимо, за да могат, наред с другото, правилно да оценяват и да оспорват решенията на висшето ръководство.
(43)
За да гарантират правилното изпълнение на съответните дейности, ЛУАИФ следва да наемат персонал, притежаващ необходимите умения, знания и опит за осъществяване на възложените му задачи.
(44)
ЛУАИФ, които предоставят услуги по управление на индивидуални портфейли, следва да спазват правилата по отношение на финансовите стимули, установени в Директива 2006/73/ЕО на Комисията от 10 август 2006 г. за прилагане на Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета по отношение на организационните изисквания и условията за извършване на дейност от инвестиционните посредници и за даването на определения за целите на посочената директива (3). От съображения за съгласуваност тези принципи следва да се прилагат и за ЛУАИФ, които предоставят услуги по колективно управление и предлагане на портфейли. Наличието, естеството и размерът на таксата, комисионата или стимула или, когато размерът не може да бъде установен, методът за изчисляване на сумата следва да бъдат ясно оповестени в годишния отчет на ЛУАИФ.
(45)
Инвеститорите в АИФ следва да се ползват от защита, подобна на тази на клиентите на ЛУАИФ, на които ЛУАИФ предоставят услуги по индивидуално управление на портфейла, като в такъв случай те трябва да прилагат правилата за най-добро изпълнение, изложени в Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно пазарите на финансови инструменти, за изменение на директиви 85/611/ЕИО и 93/6/ЕИО на Съвета и Директива 2000/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 93/22/ЕИО на Съвета (4) и Директива 2006/73/ЕО. Разликите между различните видове активи, в които се инвестират АИФ, следва обаче да бъдат взети предвид, тъй като принципът на най-доброто изпълнение не е подходящ, когато например ЛУАИФ инвестират в недвижими имоти или дружествени дялове и инвестицията е направена след продължително договаряне на условията по споразумението. Когато липсват алтернативи по отношение на местата на изпълнение, ЛУАИФ следва да може да удостовери пред компетентните органи и одиторите тази липса на алтернативи.
(46)
От съображения за съгласуваност с изискванията, които се прилагат към управляващите ПКИПЦК лица, при извършването на колективно управление на портфейл ЛУАИФ следва да спазват правила за обработката на поръчки и за обединяването и разпределянето на поръчки за търговия. Тези правила обаче не следва да се прилагат, когато инвестицията в активи е направена след продължително договаряне на условията по споразумението, като например инвестиции в недвижими имоти, дружествени дялове или некотирани дружества, тъй като в такива случаи не се изпълнява поръчка.
(47)
От съществено значение е да се посочат случаите, при които има вероятност да настъпи конфликт на интереси, особено когато е налице възможност за реализиране на финансови печалби или избягване на финансови загуби или когато съществуват финансови или други стимули, влияещи върху поведението на ЛУАИФ по начин, облагодетелстващ конкретни интереси в ущърб на интересите на други страни, като например друг АИФ, неговите клиенти, предприятия за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) или други клиенти на ЛУАИФ.
(48)
В установената от ЛУАИФ политика по отношение на конфликтите на интереси следва да се посочат случаите, при които извършваните от ЛУАИФ дейности могат да представляват конфликти на интереси, водещи или не до потенциални рискове от нарушаване на интересите на АИФ или на техните инвеститори. При установяването на тези случаи ЛУАИФ следва да вземат предвид не само дейността по колективно управление на портфейли, но също така и другите дейности, за чието провеждане те са получили разрешение, включително дейностите на техните подизпълнители, вторични подизпълнители, външни оценители или контрагенти.
(49)
В съответствие с подхода, приложим спрямо дружествата, управляващи ПКИПЦК, посочен в Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (5), и спрямо инвестиционните посредници от Директива 2004/39/ЕО, ЛУАИФ следва да приемат процедури и мерки, гарантиращи че заинтересованите лица, участващи в различни стопански дейности, които могат да доведат до евентуални конфликти на интереси, се ползват с независимост при извършването на тези дейности, която отговаря на мащаба и дейностите на ЛУАИФ.
(50)
От съществено значение е да се осигури обща рамка, съгласно която да бъдат управлявани и оповестявани евентуалните конфликти на интереси. Подробните стъпки и процедури, които трябва да се спазват в такива случаи, следва да бъдат уточнени във въведената от ЛУАИФ политика по отношение на конфликтите на интереси.
(51)
Един от основните елементи на система за управление на риска е поддържането на постоянна функция по управление на риска. С оглед на съгласуваността нейните задачи и отговорности следва да бъдат подобни на възложените на постоянното звено за управление на риска в управляващите ПКИПЦК дружества съгласно Директива 2010/43/ЕС на Комисията от 1 юли 2010 г. за прилагане на Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета по отношение на организационните изисквания, конфликтите на интереси, правилата за поведение, управлението на риска и съдържанието на споразумението между депозитар и управляващо дружество (6). На тази функция следва да бъде отредена първостепенна роля при формулиране на политика за управление на риска на АИФ, както и при мониторинга и оценката на риска, за да се гарантира, че нивото на риска постоянно съответства на рисковия профил на АИФ. Постоянната функция по управление на риска има необходимите правомощия, достъп до цялата необходима информация и редовни контакти с висшето ръководство и управителния орган на ЛУАИФ, като им предоставя актуализирана информация, която позволява предприемане на незабавни коригиращи мерки при необходимост.
(52)
Политиката за управление на риска е друг стълб на системата за управление на риска. Тази политика следва да бъде надлежно документирана и по подходящ начин да разяснява по-специално мерките и процедурите, използвани за измерване и управление на риска, гаранциите за независимостта на функцията по управление на риска, техниките, използвани за управление на риска, както и данните за разпределението на отговорностите в рамките на ЛУАИФ при управление на риска и оперативните процедури. За да гарантира нейната ефективност, висшето ръководство следва да преразглежда политиката за управление на риска най-малко веднъж годишно.
(53)
Както се изисква в Директива 2011/61/ЕС, функцията по управление на риска следва да бъде функционално и йерархично отделена от оперативните звена. Поради това следва да се поясни, че това отделяне следва да обхваща цялата структура до управителния орган на ЛУАИФ и че лицата, участващи във функцията по управление на риска, не трябва да извършват несъвместими задачи или да бъдат поднадзорни на лица, отговорни за несъвместими функции.
(54)
От съществено значение е да се посочат гаранциите, които трябва да бъдат използвани от ЛУАИФ, с цел осигуряване на независимостта на функцията по управление на риска и конкретно да се уточни, че на лицата, изпълняващи функцията по управление на риска, не следва да се възлагат несъвместими задължения, че те следва да вземат решения въз основа на данни, които могат да оценят по подходящ начин, и че процесът на вземане на решения следва да подлежи на преразглеждане.
(55)
Въпреки че Директива 2011/61/ЕС не налага ограничения по отношение на инвестициите на АИФ, рисковете, поети от всеки АИФ, не могат да бъдат ефективно управлявани, ако ЛУАИФ не установят предварително прагове на риска. Праговете на риска следва да бъдат съобразени с рисковия профил на АИФ и да бъдат оповестени пред инвеститорите в съответствие с Директива 2011/61/ЕС.
(56)
От съображения за съгласуваност изискванията за установяване, измерване и мониторинг на риска са основани на сходните разпоредби по Директива 2010/43/ЕС. ЛУАИФ следва да вземат целесъобразни мерки по отношение на възможните слабости в своите техники за измерване на риска и модели на риска чрез извършване на стрес тестове, бек-тестове и сценариен анализ. Когато стрес тестовете и сценарийният анализ разкриват слабости по отношение на конкретна комбинация от обстоятелства, ЛУАИФ следва да предприеме незабавни мерки и коригиращи действия.
(57)
Директива 2011/61/ЕС изисква от Комисията да посочи системите и процедурите за управление на ликвидността, които позволяват на ЛУАИФ да наблюдават риска по отношение на ликвидността на АИФ, освен при неизползващи ливъридж АИФ от затворен тип, и да обезпечат съответствието на ликвидния профил на инвестициите на АИФ с поетите задължения. Следователно от съществено значение е да се определят основните общи изисквания към всички ЛУАИФ, чието прилагане следва да бъде съобразено с размера, структурата и естеството на АИФ, управлявани от съответните ЛУАИФ.
(58)
ЛУАИФ следва да могат да удостоверят пред съответните им компетентни органи, че са въвели подходящи и ефективни политики и процедури за управление на ликвидността. Това изисква да бъде отделено дължимото внимание на естеството на АИФ, включително вида на съответните базови активи и размера на ликвидния риск, на който АИФ е изложен, на мащаба и сложността на АИФ или на сложността на процеса на ликвидация или продажба на активи.
(59)
Системите и процедурите за управление на ликвидността могат да позволят на ЛУАИФ да прилагат инструменти и мерки, необходими за справяне с проблемите, свързани с неликвидните активи и тяхната оценка при изпълнение на искания за обратно изкупуване. Тези инструменти и мерки могат да включват, когато това е разрешено от националното законодателство, ограничения при обратното изкупуване („gates“), частично обратно изкупуване, временни заеми, срокове за предизвестие и групи от ликвидни активи. Сметките от типа „side-pockets“, както и другите механизми, при които определени активи на АИФ подлежат на подобни договорености между АИФ и неговите инвеститори, следва да се разглеждат като „специални процедури“, тъй като те засягат специфичните права на обратно изкупуване на инвеститорите в АИФ. Спирането на АИФ не следва да се счита за специална процедура, тъй като това се прилага за всички активи на АИФ и за всички инвеститори в АИФ. Използването на инструменти и специални процедури за управление на ликвидността следва също да бъде обвързано с конкретни обстоятелства и следва да е съобразено с естеството, мащаба и инвестиционната стратегия на АИФ.
(60)
Изискването за мониторинг на управлението на ликвидността на базовите предприятия за колективно инвестиране, в които инвестират АИФ, заедно с изискванията за установяване на инструменти и мерки за управление на ликвидния риск и за установяване, управление и мониторинг на конфликтите на интереси между инвеститорите не следва да се прилагат за ЛУАИФ, които управляват АИФ от затворен тип, независимо от това дали се счита, че те използват ливъридж. Освобождаването от тези свързани с обратното изкупуване изисквания за управление на ликвидността следва да бъде съобразено с разликите между общите условия на обратно изкупуване за инвеститорите в АИФ от затворен и отворен тип.
(61)
За някои видове ЛУАИФ използването на минимални прагове по отношение на ликвидността или неликвидността на АИФ може да представлява ефективен инструмент за мониторинг. Само по себе си надхвърлянето на прага може да не налага действие от страна на ЛУАИФ при отчитане на фактите и обстоятелствата, както и на допустимите отклонения, установени от ЛУАИФ. Следователно праговете могат на практика да бъдат използвани при мониторинга на среднодневния обем на обратно изкупените дялове спрямо дневната ликвидност на фонда за същия период. Те биха могли да се използват и за мониторинг на концентрацията на инвеститорите в подкрепа на сценариите при стрес тест. Тези прагове биха могли да задействат осъществяването на постоянен мониторинг или коригиращи мерки в зависимост от обстоятелствата.
(62)
Стрес тестовете следва по целесъобразност да симулират недостиг на ликвидни активи, както и нетипични по обем искания за обратно изкупуване. Актуалните и очакваните бъдещи обеми на записване и обратно изкупуване следва да бъдат взети предвид заедно с въздействието на очакваните показатели на АИФ на фона на показателите на другите фондове, опериращи в тази област. В симулираните сценарии при стрес теста ЛУАИФ следва да анализират периода от време, необходим за изпълнение на исканията за обратно изкупуване. ЛУАИФ следва също така да подлагат на стрес тестове пазарни фактори като например промени във валутните курсове, които могат съществено да повлияят върху кредитния профил на ЛУАИФ или на АИФ, а следователно и върху изискванията към обезпечението. В своя подход по отношение на стрес тестовете и сценарийния анализ ЛУАИФ следва да отчитат чувствителността на оценката при неблагоприятни пазарни условия.
(63)
Честотата на провеждане на стрес тестове следва да зависи от естеството на АИФ, инвестиционната стратегия, ликвидния профил, вида инвеститори и политиката за обратно изкупуване на АИФ. Очаква се обаче тези тестове да бъдат извършвани най-малко веднъж годишно. Когато стрес тестовете предполагат значително по-висок от очаквания ликвиден риск, ЛУАИФ следва да действат в най-добрия интерес на всички инвеститори в АИФ, като вземат предвид ликвидния профил на активите на АИФ, равнището на исканията за обратно изкупуване и ако е уместно - адекватността на политиките и процедурите за управление на ликвидността.
(64)
Директива 2011/61/ЕС изисква Комисията да определи начина на съгласуване на инвестиционната стратегия, ликвидния профил и политиката на обратно изкупуване. Съгласуваност между тези три елемента ще бъде осигурена, когато инвестициите на инвеститорите могат да бъдат изкупени обратно в съответствие с политиката за обратно изкупуване на АИФ, която следва да обхваща условията за обратно изкупуване както при обичайни, така и при извънредни обстоятелства, по начин, осигуряващ справедливо третиране на инвеститорите.
(65)
Директива 2011/61/ЕС изисква междусекторна съгласуваност и премахване на несъответствията между интересите на инициаторите, които преструктурират кредити в търгуеми ценни книжа, и ЛУАИФ, които инвестират в тези ценни книжа или финансови инструменти от името на АИФ. За да се постигне тази цел, бяха взети предвид съответните разпоредби на Директива 2006/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно предприемането и осъществяването на дейност от кредитните институции (7), определящи количествените и качествените изисквания към инвеститорите, изложени на кредитен риск във връзка със секюритизация, инициатори и спонсори. Тъй като както настоящият регламент, така и съответните разпоредби на Директива 2006/48/ЕО имат за цел съгласуване на интересите на инициатора или спонсора и на инвеститорите, от съществено значение е формулировките в двата правни акта да бъдат използвани последователно и поради това бе направена препратка към определенията от Директива 2006/48/ЕО. Като се има предвид, че Комитетът на европейските банкови надзорници - предшественикът на Европейския банков орган, предостави подробни насоки относно тълкуването на съответните разпоредби на Директива 2006/48/ЕО (8), постигането на междусекторна съгласуваност изисква настоящите разпоредби, целящи хармонизиране на интересите на инициаторите, спонсорите и ЛУАИФ, да бъдат тълкувани в светлината на тези насоки.
(66)
От съществено значение е трансакциите, които преобразуват заеми в търгуеми ценни книжа, да не бъдат структурирани по начин, позволяващ да се избегне прилагането на изискванията, свързани с инвестиции в секюритизационни позиции. Поради това позоваването на инвестиция в търгуеми ценни книжа или други финансови инструменти, основани на преструктурирани заеми, не следва да се тълкува стриктно като правно валидно и обвързващо прехвърляне на право на собственост върху такива инструменти, а като инвестиция в материален или икономически смисъл, така че всякакви други форми на синтетични инвестиции да бъдат обхванати и да подлежат на тези специфични изисквания. За да бъдат избегнати недоразуменията и да се хармонизира терминологията с използваната в банковото законодателство, вместо „инвестиция в търгуеми ценни книжа или други финансови инструменти, основани на преструктурирани заеми“, следва да бъде използван понятието „поемане на експозиция към кредитен риск по секюритизация“.
(67)
Изискванията, които трябва да бъдат изпълнени от институциите, действащи като инициатори, спонсори или първоначални кредитори по секюритизация, биват пряко налагани по силата на Директива 2006/48/ЕО. Поради това е важно да се постановят съответните задължения на ЛУАИФ, поемащи експозиция към секюритизации. Затова ЛУАИФ следва да поемат експозиция към секюритизации, само ако инициаторът, спонсорът или първоначалният кредитор е оповестил изрично пред ЛУАИФ запазването на значителен икономически интерес в базовия актив, т.нар. изискване за запазване. Освен това ЛУАИФ следва да гарантират, че са спазени различните качествени изисквания, наложени на спонсорите и инициаторите по силата на Директива 2006/48/ЕО. Освен това самите ЛУАИФ следва да отговарят на качествени изисквания, позволяващи им да познават задълбочено и в детайли секюритизацията и нейните базови експозиции. За тази цел ЛУАИФ следва да взима своето инвестиционно решение, единствено след като са извършили внимателна комплексна проверка, която им е осигурила адекватна информация и познания относно съответната секюритизация.
(68)
Съществуват обстоятелства, при които дадени лица отговарят на определението за инициатор или спонсор, или изпълняват ролята на първоначален кредитор; въпреки това друго лице, което не отговаря на определението за спонсор или инициатор и не изпълнява ролята на оригинален кредитор - но чиито интереси са почти оптимално съгласувани с тези на инвеститорите - може да се стреми към покриване на изискването за запазване. С оглед постигане на правна сигурност не следва от това лице да се изисква да отговаря на изискването за запазване, ако то вече е било изпълнено от инициатора, спонсора или първоначалния кредитор.
(69)
При неспазване на изискването за запазване или на качествените изисквания ЛУАИФ следва да обмислят предприемането на коригиращи действия, като например хеджиране, продажба или намаляване на експозицията или установяване на контакт със страната, която нарушава изискването за запазване, с оглед възстановяване на съответствието. Тези коригиращи действия трябва винаги да са в интерес на инвеститорите, без да налагат преки задължения за продажба на активи, непосредствено след като нарушението е било установено, за да бъдат избегнати спешните принудителни продажби. ЛУАИФ следва да вземат предвид нарушението, когато обмислят извършването на нова инвестиция в друга сделка, в която участва нарушилата изискването за запазване страна.
(70)
С цел изпълнение на изискванията по Директива 2011/61/ЕС за определяне на вътрешни процедури и организационни механизми, които всяко ЛУАИФ следва да прилага, на ЛУАИФ следва да бъде наложено да изградят добре документирана организационна структура, в която са набелязани ясно отговорностите и определени контролните механизми и която осигурява добър обмен на информация между всички участващи страни. ЛУАИФ следва също да въведат системи за съхраняване на информация и за гарантиране на непрекъснатостта на дейността. При въвеждането на тези процедури и структури ЛУАИФ следва да вземат предвид принципа на пропорционалност, който позволява процедурите, механизмите и организационната структура да бъдат съобразени с естеството, мащаба и сложността на стопанската дейност на ЛУАИФ, както и с естеството и обхвата на дейностите, извършвани в хода на тяхната стопанска дейност.
(71)
Оповестяването на информация пред инвеститорите е от първостепенно значение за защитата на тези инвеститори и поради това ЛУАИФ следва да прилагат подходящи политики и процедури, за да се гарантира, че приложимите за определен АИФ условия на обратно изкупуване се оповестяват достатъчно подробно и явно пред инвеститорите както преди самата инвестиция, така и при настъпване на съществени промени. Това би могло да включва оповестяване на сроковете за предизвестие при обратно изкупуване, подробности относно сроковете на блокиране („lock-up periods“), обстоятелствата, при които обичайните механизми за обратно изкупуване може да не се прилагат или да бъдат временно преустановени, както и подробности относно всички мерки, които могат да бъдат разгледани от управителния орган, като например ограничения при обратното изкупуване („gates“) и сметки от типа „side-pockets“, тъй като те оказват въздействие върху специфичните права на обратно изкупуване на инвеститорите в съответния АИФ.
(72)
С оглед гарантиране на правилното изпълнение на съответните дейности ЛУАИФ следва по-конкретно да използват подходящи електронни системи, за да изпълнят изискванията за регистриране на трансакциите от портфейла или поръчките за записване и за обратно изкупуване, както и да установят, прилагат и поддържат счетоводни политики и процедури, които осигуряват изчисляването на нетната стойност на активите в съответствие с изискванията по Директива 2011/61/ЕС и настоящия регламент.
(73)
За да се осигури съгласуваност с изискванията, наложени на управляващите ПКИПЦК лица с Директива 2009/65/ЕО, на управителния орган, висшето ръководство или при необходимост на надзорната функция на ЛУАИФ следва да бъдат възложени сходни задачи, във връзка с които следва да бъдат разпределени съответните отговорности. Това разпределение на отговорностите следва обаче да съответства на ролята и отговорностите на управителния орган, на висшето ръководство и на надзорната функция съгласно приложимото национално законодателство. Към висшето ръководство може да спадат всички или част от членовете на управителния орган.
(74)
Изискването за установяване на постоянна и ефективна функция по съответствието следва да се спазва постоянно от ЛУАИФ, независимо от размера и сложността на тяхната дейност. Елементите на техническата организация и личния състав, ангажиран с функцията по съответствието, следва обаче да бъдат съобразени с естеството, мащаба и сложността на стопанската дейност на ЛУАИФ, както и с естеството и обхвата на неговите услуги и дейности. ЛУАИФ не следва да бъдат задължени да създават независимо звено, следящо за спазване на съответствието, ако това изискване е непропорционално с оглед на размера на ЛУАИФ или на естеството, мащаба и сложността на неговата стопанска дейност.
(75)
Стандартите за оценка се различават между различните юрисдикции и категории активи. Настоящият регламент следва да допълни съвместните общи правила и да определи критерии за ЛУАИФ при разработването и прилагането на подходящи и съгласувани политики и процедури за точна и независима оценка на активите на АИФ. Политиките и процедурите следва да описват задълженията, ролята и отговорностите на всички участващи в оценяването страни, включително на външните оценители.
(76)
Стойността на активите може да бъде определена по различни начини, например чрез препратка към наблюдаваните цени на действащ пазар или приблизителна оценка, която използва други методи на оценяване в съответствие с националното законодателство, устава или учредителните документи на АИФ. Тъй като стойността на отделните активи и пасиви може да бъде определена по различни методи и да бъде извлечена от различни източници, ЛУАИФ следва да определят и опишат използвания от тях метод на оценяване.
(77)
Когато за оценяване на активите се използва модел, процедурите и политиките за оценка следва да посочват основните характеристики на модела. Преди да бъде използван, този модел следва да премине процес на утвърждаване, провеждан от вътрешно или външно лице, което не е участвало в разработването на модела. Счита се, че дадено лице отговаря на изискванията за провеждане на процес по утвърждаване на модел, използван за оценяване на активи, ако то притежава необходимата компетентност и опит в оценяването на активи посредством такива модели; това лице може да бъде одитор.
(78)
Тъй като средата, в която работят АИФ, е динамична и инвестиционните стратегии може да претърпят промени с течение на времето, процедурите и политиките за оценяване следва да се преразглеждат поне веднъж годишно и при всички положения преди АИФ да започне да използва нова инвестиционна стратегия или нов вид актив. Всяка промяна в процедурите и политиките за оценяване, включително методи на оценяване, следва да се извършва по предварително определена процедура.
(79)
ЛУАИФ следва да гарантират, че отделните активи на АИФ са били оценени правилно в съответствие с процедурите и политиките за оценяване. Рискът от неправилно оценяване е по-висок за някои активи, най-вече сложни и неликвидни финансови инструменти. В тази връзка ЛУАИФ следва да въведат необходимите контролни механизми, осигуряващи подходяща степен на обективност при оценката на активите на АИФ.
(80)
Изчисляването на нетната стойност на активите на дял или акция се регламентира от националното законодателство и/или устава или учредителните документи на фонда. Настоящият регламент обхваща само процедурата, а не методологията на изчисление. ЛУАИФ могат сами да изчисляват нетната стойност на активите на дял или акция в рамките на административните функции, които изпълняват за АИФ. Като алтернатива може да бъде посочена трета страна, която да изпълнява административните функции, включително изчислението на нетната стойност на активите. За целите на Директива 2011/61/ЕС не следва да се счита, че трета страна, извършваща изчислението на нетната стойност на активите на АИФ, е външен оценител, доколкото тя не оценява индивидуалните активи, включително тези, за които се налага субективна преценка, а при изчислението използва стойности, които са получени от ЛУАИФ, ценови източници или външен оценител.
(81)
Съществуват процедури за оценка, които могат да се извършват ежедневно, като например оценка на финансовите инструменти, но също така има процедури за оценка, които не могат да се извършват с честотата на емитиране, записване, обратно изкупуване и обезсилване, например при оценка на недвижимата собственост. Честотата на оценяване на активите, притежавани от фонд от отворен тип, следва да е съобразена с разликите в процедурите за оценка на видовете активи, притежавани от АИФ.
(82)
В Директива 2011/61/ЕС са установени строги изисквания и ограничения, които трябва да бъдат спазени, когато ЛУАИФ възнамеряват да делегират изпълнението на функции. ЛУАИФ продължат да носят във всеки един момент цялата отговорност за доброто изпълнение на делегираните функции и тяхната съвместимост с Директива 2011/61/ЕС и мерките за прилагането ѝ. ЛУАИФ следва поради това да гарантират, че подизпълнителят използва и прилага такива стандарти за качество, каквито и самите ЛУАИФ биха прилагали. Също така, ако е необходимо да се гарантира, че делегираните функции се изпълняват винаги съгласно високи стандарти, ЛУАИФ трябва да бъдат в състояние да прекратят делегирането и споразумението за делегиране, което налага предоставяне на гъвкави права на прекратяване на ЛУАИФ. Изискванията и ограниченията по отношение на делегирането следва да се прилагат към посочените в приложение I към Директива 2011/61/ЕС функции по управление, докато помощните задачи, като административни или технически функции, подпомагащи управленската дейност, например логистична подкрепа под формата на почистване, кетъринг и доставка на основни услуги или продукти, не следва да бъдат считани за делегиране на функциите на ЛУАИФ. Други примери за технически или административни функции са покупката на стандартен, предлаган в търговската мрежа софтуер и ползването на услуги на доставчици на софтуер по ad hoc оперативна помощ във връзка с предлагани в търговската мрежа система или по предоставяне на човешки ресурси под формата на временно заети лица или на услуги по администриране на заплатите.
(83)
Целият процес на делегиране следва да се основава на обективни критерии, за да се гарантира високо равнище на защита на инвеститорите в допълнение към по-високата ефективност на осъществяване на дейност на ЛУАИФ. Когато оценяват тези критерии, компетентните органи следва да отчитат структурата на делегирането и нейното въздействие върху структурата на ЛУАИФ, както и взаимодействието между делегираните дейности и дейностите, които продължават да се извършват от ЛУАИФ.
(84)
За да се установи дали лицето, което на практика управлява дейността на подизпълнителя, има достатъчно добра репутация, следва да се провери начинът, по който то осъществява дейността си, и наличието на нарушения във връзка с неговите финансови операции. При оценка на изискването за достатъчно добра репутация следва да бъде взета предвид всяка друга приложима информация относно личните качества, която може да повлияе неблагоприятно върху способността на лицето да осъществява дейност, като например съмнения относно неговата честност и почтеност.
(85)
Не се счита, че инвестиционните дружества, получили разрешение в съответствие с Директива 2009/65/ЕО, са предприятия, които са получили разрешение или са регистрирани за целите на управлението на активи и подлежат на надзор, тъй като те нямат право да участват в дейности, различни от колективното управление на портфейли по тази директива. Аналогично, вътрешно управляваните АИФ не следва да бъдат класифицирани като такива предприятия, тъй като те не следва да извършват друга дейност, освен вътрешното управление на АИФ.
(86)
Когато делегирането обхваща управление на портфейли или управление на риска, което представлява основна дейност на ЛУАИФ и поради това е особено важно за защитата на инвеститорите и системния риск, в допълнение към изискванията по член 20, параграф 1, буква в) от Директива 2011/61/ЕС компетентният орган на държавата членка по произход на ЛУАИФ и надзорният орган по отношение на предприятието от третата държава следва да са сключили основано на писмен договор споразумение за сътрудничество. Споразумението следва да бъде прието преди делегирането. Елементите на това споразумение следва да отчитат съществуващите международни стандарти.
(87)
Писмените договори следва да предоставят на компетентните органи правото да извършват проверки на място, включително когато изискват надзорният орган по отношение на предприятието от третата държава, на което са делегирани функции, да извърши проверки на място и когато искат разрешение от надзорния орган на третата държава сами да извършат проверка или да придружат служителите на надзорния орган на третата държава, за да ги подпомогнат в осъществяването на проверки на място.
(88)
Въз основа на задълженията, установени в Директива 2011/61/ЕС, ЛУАИФ следва винаги да действат в най-добрия интерес на АИФ или на инвеститорите в управляваните от тях АИФ. Поради това делегирането следва да бъде допустимо, само когато не възпрепятства ЛУАИФ да действат или да управляват АИФ в най-добрия интерес на инвеститорите.
(89)
За да се поддържа високо ниво на защита на инвеститорите, при всяко делегиране следва да бъдат отчетени възможните случаи на конфликт на интереси. Няколко критерия следва да бъдат определени за установяване на ситуациите, които биха довели до съществен конфликт на интереси. Този списък на критерии не следва да се приема за изчерпателен, т.е. за целите на Директива 2011/61/ЕС са от значение и несъществени конфликти на интереси. Ето защо следва да се счита, че осъществяването на функцията по съответствието или на одитната функция влиза в конфликт с дейностите по управление на портфейла, а поддържането на пазара или поемането на емисии - с управлението на портфейла или на риска. Това задължение не засяга задължението на подизпълнителя да осигурява функционалното и йерархично отделяне на функциите по управление на риска от управлението на портфейла в съответствие с разпоредбите по член 15 от Директива 2011/61/ЕС.
(90)
Изискванията по отношение на делегиране на изпълнението на функции от името на ЛУАИФ следва да се прилагат mutatis mutandis, когато подизпълнителят делегира вторично всяка от делегираните му функции, а също и при всички допълнителни случаи на вторично делегиране.
(91)
За да се гарантира, че при всички положения функциите по управление на инвестициите се изпълняват от ЛУАИФ, не трябва да се допуска такова делегиране на техните функции, при което по същество те вече не може да бъдат считани за лица, управляващи АИФ, т.е. те се превръщат в т.нар. дружества „пощенска кутия“. ЛУАИФ следва постоянно да разполагат с необходимите ресурси, позволяващи ефективен контрол на делегираните функции. От своя страна ЛУАИФ трябва да изпълняват функциите по управление на инвестициите, да притежават необходимите познания и ресурси, да запазват правомощията за вземане на решения, попадащи сред отговорностите на висшето ръководство, и да изпълняват функциите на висшето ръководство, които могат да включват изпълнение на общата инвестиционна политика и инвестиционни стратегии.
(92)
Оценката на структурата по делегиране е сложна задача, която трябва да се основава на редица критерии, за да могат компетентните органи да формират своята оценка. Необходимо е в комбинацията от критерии да бъде отчетено разнообразието от фондови структури и инвестиционни стратегии в целия Съюз. ЕОЦКП може да разработи насоки, за да се гарантира последователната оценка на структурите по делегиране в рамките на Съюза.
(93)
Комисията извършва мониторинг на начина на прилагане на критериите и тяхното влияние върху пазарите. Комисията прави преглед на ситуацията след две години и, ако е необходимо, предприема подходящи мерки за допълнително уточняване на условията, при които се смята, че ЛУАИФ е делегирало функциите си в такава степен, че се е превърнало в дружество „пощенска кутия“ и вече не може да бъдат считано за лице, управляващо АИФ.
(94)
За да се гарантира високо ниво на защита на инвеститорите, в Директива 2011/61/ЕС е установен обширен набор от изисквания относно депозитаря на АИФ. Съответните конкретни права и задължения на депозитаря, на ЛУАИФ и/или на АИФ и на третите страни следва да бъдат изрично посочени. Писменият договор следва да включва всички елементи, необходими за подходящото съхраняване на всички активи на АИФ от депозитаря или от трето лице, на което са делегирани функции по съхранение в съответствие с Директива 2011/61/ЕС, и за правилното осъществяване на надзорните и контролните функции на депозитаря. За да може депозитарят да оценява и наблюдава свързания с отговорното пазене риск, договорът следва да съдържа достатъчно подробна информация относно категориите активи, в които може да инвестират АИФ, и да обхваща географските региони, в които АИФ планират да инвестират. Договорът следва да съдържа също информация за поетапна процедура. Следователно депозитарят следва да предупреди ЛУАИФ за всеки съществен риск, установен в системата за сетълмент на даден пазар. По отношение на прекратяването на договора следва да се отчете фактът, че прекратяването на договора представлява крайна мярка за депозитаря, ако не е удовлетворен от съществуващата степен на защита на активите. Той следва също да предотвратява моралния риск, при който ЛУАИФ би взел инвестиционни решения, пренебрегвайки свързаните с отговорното пазене рискове, тъй като отговорността ще бъде поета в повечето случаи от депозитаря. За да се поддържа високо ниво на защита на инвеститорите, изискването за установяване на подробни правила за мониторинг на трети страни следва да се прилага спрямо цялата верига от услуги по отговорно пазене.
(95)
Депозитар, който е установен в трета държава, следва да подлежи на публично пруденциално регулиране и пруденциален надзор от страна на надзорен орган, който е натоварен с осъществяването на текущ надзор, провеждането на разследвания и налагането на санкции. Когато надзорът върху депозитаря се осъществява от няколко надзорни органа, един от тях следва да действа като лице за контакт за целите на Директива 2011/61/ЕС и всички приети съгласно нея делегирани актове и мерки за прилагане.
(96)
Оценката на правото на третата държава съгласно член 21, параграф 6, последна алинея от Директива 2011/61/ЕС следва да бъде направена от Европейската комисия чрез сравняване на критериите за издаване на разрешение и текущите условия във връзка с дейността, приложими спрямо депозитаря в третата държава, със съответните изисквания, приложими съгласно правото на Съюза спрямо кредитните институции и/или инвестиционните посредници, относно достъпа до осъществяване на депозитарна дейност и извършване на депозитарни функции, с цел да се установи дали местните критерии пораждат същото въздействие като установените с правото на Съюза. Депозитар, който не е кредитна институция или инвестиционен посредник, но е обект на пруденциален надзор и е лицензиран в трета държава, може да бъде оценен от Европейската комисия, с цел да се установи дали съответните разпоредби на правото на третата държава пораждат същото въздействие като разпоредбите, установени от правото на Съюза относно кредитните институции и/или инвестиционните посредници.
(97)
За да може депозитарят при всички случаи да получи ясна представа за всички входящи и изходящи парични потоци на АИФ, ЛУАИФ следва да гарантират, че депозитарят своевременно получава точна информация за всички парични потоци, включително от всяка трета страна, при която е открита парична сметка на АИФ.
(98)
С оглед осъществяването на целесъобразен мониторинг на паричните потоци на АИФ депозитарят е задължен да гарантира, че са въведени и ефективно прилагани процедури за целесъобразен мониторинг на паричните потоци на АИФ, които биват периодично преразглеждани. Депозитарят следва по-специално да провери процедурата по равнение, за да се увери, че процедурата е подходяща за АИФ и се провежда на подходящи интервали, отчитайки естеството, мащаба и сложността на АИФ. При тази процедура следва например да се сравнят отделните движения, отчетени в банковите извлечения, с паричните потоци, регистрирани по сметките на АИФ. Когато равнението се извършва ежедневно, както е при повечето АИФ от отворен тип, депозитарят следва също да извършва равнението ежедневно. Депозитарят следва конкретно да следи за откритите в рамките на процедурите по равнение несъответствия и за предприетите коригиращи мерки, за да може своевременно да уведоми ЛУАИФ за всяка аномалия, която не е била отстранена, и да извърши цялостен преглед на процедурите по равнение. Този преглед следва да се извършва най-малко веднъж годишно. Депозитарят следва също своевременно да идентифицира значителните парични потоци и по-специално тези, които биха могли да несъответстват на операциите на АИФ, като промени в позициите от активи на АИФ или в записванията и обратното изкупуване, и следва периодично да получава извлечения от паричните сметки и да проверява съответствието между собствените си данни по паричните позиции и тези на ЛУАИФ. Депозитарят следва да актуализира своите регистри в съответствие с член 21, параграф 8, буква б) от Директива 2011/61/ЕС.
(99)
Депозитарят трябва да гарантира, че всички плащания, извършени от или от името на инвеститорите при записването на акции или дялове от АИФ, са били получени и заведени по една или повече парични сметки в съответствие с Директива 2011/61/ЕС. ЛУАИФ следва да гарантират, че депозитарят разполага със съответната информация, която му е необходима за целесъобразния мониторинг на плащанията, получени от инвеститорите. ЛУАИФ трябва да гарантират, че тази информация достига своевременно до депозитаря, когато третата страна е получила поръчка за обратно изкупуване или емитиране на акции или дяловете от АИФ. Поради това лицето, което отговаря за записването и обратното изкупуване на акции или дялове от АИФ, следва в края на работния ден да предаде тази информация на депозитаря, за да се избегне злоупотребата с плащания на инвеститорите
(100)
В зависимост от вида си активите могат или да бъдат държани на отговорно пазене, например финансови инструменти, които могат да бъдат вписани по сметка за финансови инструменти, или да бъдат физически предадени на депозитаря в съответствие с Директива 2011/61/ЕС, или да подлежат на проверка на собствеността и водене на регистри. Депозитарят следва да държи на отговорно пазене всички финансови инструменти на АИФ или на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, които могат да бъдат регистрирани или заведени по сметка пряко или непряко на името на депозитаря или на трета страна, на която са делегирани функции по отговорно пазене, особено на равнище централен депозитар на ценни книжа. Освен това на отговорно пазене се държат тези финансови инструменти, които са единствено пряко регистрирани при самия емитент или негов агент на името на депозитаря или на трета страна, на която са делегирани функции по отговорно пазене. Тези финансови инструменти, които в съответствие с приложимото национално законодателство, са единствено регистрирани на името на АИФ при емитента или негов агент, например инвестиции на фондове за дялово участие и рисков капитал в некотирани дружества, не следва да се държат на отговорно пазене. Всички финансови инструменти, които могат да бъдат физически предадени на депозитар, следва да се държат на отговорно пазене. Когато са изпълнени условията, при които финансовите инструменти трябва да бъдат държани на отговорно пазене, финансовите инструменти, които са предоставени като обезпечение на трета страна или са предоставени от трета страна в полза на АИФ, трябва също да бъда държани на отговорно пазене от самия депозитар или от трета страна, на която са делегирани функции по отговорно пазене, при условие че те са собственост на АИФ или на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ. Също така финансовите инструменти, които са собственост на АИФ или на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, за които АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, е дал съгласието си за повторна използване от страна на депозитаря, остават на отговорно пазене до упражняване на правото на повторно използване.
(101)
Спрямо финансовите инструменти, които са държани на отговорно пазене, следва във всеки един момент да бъдат полагани дължимите грижи и защита. За да се осигури правилната оценка на свързания с отговорното пазене риск, при полагане на дължимите грижи депозитарят следва конкретно да е наясно кои трети страни участват по веригата от услуги по отговорно пазене, да гарантира, че задълженията за извършване на комплексна проверка и отделяне се спазват по цялата верига, да гарантира, че разполага с необходимите права за достъп до счетоводните отчети и документацията на третите страни, на които са делегирани функции по отговорно пазене, да осигури съблюдаването на тези изисквания и да документира всички тези задължения, като предоставя достъп и докладва тези документи пред ЛУАИФ.
(102)
С цел да се избегне заобикалянето на изискванията на Директива 2011/61/ЕС, депозитарят следва да прилага задълженията за съхранение спрямо базовите активи на финансовите структури и/или правно-организационните структури, контролирани пряко или непряко от АИФ или от ЛУАИФ, действащо от името на АИФ. Този подход на прозрачност не следва да се прилага за фонд, инвестиращ в други фондове, или структура от типа главен фонд - захранващи фондове, при условие че те използват депозитар, съхраняващ по подходящ начин активите на фонда.
(103)
Депозитарят следва във всеки един момент да има цялостен поглед върху всички държани на отговорно пазене активи, които не са финансови инструменти. Тези активи биха подлежали на задължението за проверка на собствеността и водене на регистри съгласно Директива 2011/61/ЕС. Такива са например материалните активи, които не могат да бъдат класифицирани като финансови инструменти съгласно Директива 2011/61/ЕС или не могат да бъдат физически предадени на депозитаря, в т.ч. финансови договори, например деривати, парични депозити или инвестиции в частни дружества и дружествени дялове.
(104)
За да бъде напълно сигурен, че АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, действително е собственик на активите, депозитарят следва да се увери, че е получил цялата информация, която счита за необходима, за да се убеди, че АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, притежава правото на собственост върху актива. Тази информация може да бъде копие на официален документ, удостоверяващ, че АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, е собственик на актива, или всяко документално и надеждно доказателство, което депозитарят счита за подходящо. При необходимост депозитарят следва да поиска допълнителни доказателства от АИФ или ЛУАИФ или според случая от трета страна.
(105)
Депозитарят следва да води регистър за всички активи, за които е убеден, че са собственост на АИФ. Той може да установи процедура за получаване на информация от трети страни, като по отношение на АИФ, които рядко сключват сделки и/или чиито сделки подлежат на предхождащо сетълмента договаряне, се допускат процедури, с които се гарантира, че активите не може да бъдат прехвърлени без депозитарят или третата страна, на която са делегирани функции по съхранение, да бъдат информирани за тези сделки. Изискването третата страна да предоставя достъп до документални доказателства за всяка сделка би било подходящо за по-често търгуващите АИФ, например които инвестират в котирани деривати.
(106)
За да се гарантира, че депозитарят е в състояние да изпълнява своите задължения, е необходимо да се изяснят задачите, предвидени в член 21, параграф 9 от Директива 2011/61/ЕС, и по-специално второто ниво на осъществяваните от депозитаря контролни функции. Тези задачи не следва да възпрепятстват депозитаря от провеждането на предварителни проверки, когато той счита това за уместно и в съгласие с ЛУАИФ. С цел да се гарантира, че депозитарят е в състояние да изпълнява своите задължения, той следва да установи своя собствена поетапна процедура, регламентираща случаите на разкриване на нередности. Тази процедура следва да гарантира уведомяването на компетентните органи за всяко съществено нарушение. Определените с настоящия регламент надзорни отговорности на депозитарите по отношение на трети страни не засягат отговорностите на ЛУАИФ по Директива 2011/61/ЕС.
(107)
Депозитарят следва да проверява съответствието между броя емитирани дялове или акции и получените приходи от записване. Освен това, за да гарантира, че плащанията, извършени след записване от страна на инвеститорите, са получени, депозитарят следва също да осигури извършването на равнение между поръчките за и приходите от записването. Същото равнение следва да се извърши и по отношение на поръчките за обратно изкупуване. Депозитарят следва още да провери дали броят дялове или акции по сметките на АИФ отговаря на броя на нереализираните дялове или акции в регистъра на АИФ. Депозитарят следва да адаптира процедурите си съобразно честотата на записване и обратно изкупуване.
(108)
Депозитарят следва да предприеме всички необходими стъпки, за да гарантира, че съответните процедури и политики за оценка на активите на АИФ биват ефективно прилагани, като извършва извадкови проверки или съпоставя във времето промяната на изчислената нетна стойност на активите спрямо сравнителен показател. При установяване на своите процедури депозитарят следва да има ясна представа за методите на оценяване на активите на АИФ, използвани от ЛУАИФ или външния оценител. Честотата на тези проверки следва да бъде съгласувана с честота на оценяване на активите на АИФ.
(109)
По силата на своите надзорни задължения съгласно Директива 2011/61/ЕС депозитарят следва да въведе процедура за последваща проверка дали АИФ спазва приложимото законодателство и разпоредби, както и своя устав и учредителни документи. Това включва проверка дали инвестициите на АИФ съответстват на неговите инвестиционни стратегии, описани в устава и документите за предлагане на АИФ, и осигуряване спазването на съществуващите инвестиционни ограничения на АИФ. Депозитарят следва да следи сделките на АИФ, като проучва необичайните между тях. Ако не бъдат спазени праговете или ограниченията, установени в приложимото национално законодателство и нормативни актове или в устава и учредителните документи на АИФ, депозитарят следва например да получи указания от ЛУАИФ за отмяна на сделката, която е била в нарушение, за негова собствена сметка. Настоящият регламент не възпрепятства депозитаря от приемане на предварителен подход, когато той счита това за уместно и в съгласие с ЛУАИФ.
(110)
Депозитарят следва да гарантира, че в съответствие с Директива 2011/61/ЕС приходите се изчисляват акуратно. За тази цел депозитарят трябва да гарантира, че разпределението на приходите е целесъобразно, а при установяването на грешка, че ЛУАИФ ще предприеме подходящите коригиращи мерки. След като това бъде гарантирано, депозитарят следва да провери пълнотата и точността на разпределението на приходите и по-специално на изплащането на дивиденти.
(111)
Когато съгласно Директива 2011/61/ЕС се делегират функции по съхранение, свързани с други активи, е вероятно делегирането в повечето случаи да засегне и административни функции. Следователно, когато депозитарят делегира функции по съхранение, от него ще се изисква да въведе и прилага подходяща документирана процедура, осигуряваща във всеки един момент спазването от страна на подизпълнителя на изискванията по член 21, параграф 11, буква г) от Директива 2011/61/ЕС. За да се осигури необходимото ниво на защита на активите, е необходимо да се определят някои принципи, които следва да се прилагат по отношение на делегирането на функции по съхранение. При делегиране на отговорно пазене е важно да се определят някои основни принципи, които трябва ефективно да се прилагат в рамките на процеса на делегиране. Тези принципи не следва да се считат за изчерпателни нито по отношение определянето на всички елементи на прилаганите от депозитаря необходими умения, грижа и внимание, нито по отношение установяването на всички стъпки, които депозитарят следва да предприеме във връзка с тези принципи. Задължението за текущ мониторинг върху третата страна, на която са делегирани функции по съхранение, следва да се състои от проверка дали тази трета страна извършва правилно всички делегирани функции и дали съблюдава договора за делегиране. Третата страна следва да действа честно, добросъвестно и в най-добър интерес на АИФ и неговите инвеститори съгласно регулаторните и надзорните изисквания и да прилага необходимата грижа, внимание и умения, които при сравними обстоятелства обикновено се очакват от упражняващите тази финансова професия субекти, които са доказали своята предпазливост. Депозитарят следва, inter alia, да разгледа елементите, оценени по време на процеса на избор и определяне, като ги поставя в перспектива, сравнявайки ги с развитието на пазара. Редовният преглед следва да отразява обстоятелствата, така че депозитарят да може да оцени по подходящ начин рисковете, свързани с решението за поверяване на активи на трета страна. Честотата на прегледа следва да бъде адаптирана, така че винаги да се запазва съответствието с пазарните условия и приложимите рискове. За да може депозитарят да реагира ефективно на евентуална несъстоятелност на третата страна, той следва да планира действията при непредвидени ситуации, включително разработване на алтернативни стратегии или по целесъобразност евентуален избор на алтернативни доставчици. Въпреки че тези мерки могат да намалят свързания с отговорното пазене риск, поет от депозитаря, те не променят задължението за възстановяване на финансовите инструменти или за изплащане на съответната сума при тяхната загуба, което зависи от това дали са изпълнени изискванията по член 21, параграф 12 от Директива 2011/61/ЕС.
(112)
Когато делегира функции по съхранение, депозитарят следва да гарантира, че са изпълнени изискванията по член 21, параграф 11, буква г), подточка iii) от Директива 2011/61/ЕС и активите на АИФ, които са клиенти на депозитаря, са целесъобразно отделени. С това задължение следва конкретно да се гарантира, че активите на АИФ няма да бъдат загубени при несъстоятелност на третата страна, на която са делегирани функции по съхранение. С цел този риск да бъде сведен до минимум в държавите, в които законодателството в областта на несъстоятелността не признава последствията от отделянето, депозитарят следва да предприеме допълнителни мерки. Депозитарят може да оповести това пред АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, за да бъдат тези аспекти на свързания с отговорното пазене риск надлежно отчетени при инвестиционното решение, или да предприеме такива мерки, които са позволени в местните юрисдикции и предоставят максимална защита от неплатежоспособност съгласно местното законодателство. Освен това депозитарят би могъл да забрани временните дефицити по клиентските активи, да използва буфери или да приеме правила, забраняващи нетирането на кредитни и дебитни клиентски салда. Въпреки че тези мерки могат да намалят свързания с отговорното пазене риск, поет от депозитаря при делегиране на функции по отговорно пазене, те не променят задължението за възстановяване на финансовите инструменти или за изплащане на съответната сума при тяхната загуба, което зависи от това дали са изпълнени изискванията по Директива 2011/61/ЕС.
(113)
Отговорността на депозитаря по член 21, параграф 12, втора алинея от Директива 2011/61/ЕС се задейства при загуба на финансов инструмент, държан на отговорно пазене при самия депозитар или при трета страна, на която са били делегирани функции по отговорното пазене, при условие че депозитарят не може да докаже, че загубата е резултат от външно събитие, което е извън неговия контрол и чиито последици биха били неизбежни независимо от всички разумни усилия за предотвратяването им. Следва да се прави разлика между тази загуба и инвестиционната загуба, претърпяна от инвеститорите поради намаление в стойността на активите след вземане на инвестиционното решение.
(114)
За да бъде установена като такава, загубата трябва да е окончателна и да няма изгледи за възстановяване на финансовия актив. Поради това случаите, при които даден финансов инструмент само временно не е на разположение или е замразен, следва да не се считат за загуба по смисъла на член 21, параграф 12 от Директива 2011/61/ЕС. От друга страна, съществуват три вида ситуации, при които загубата следва да се счита за окончателна: финансовият инструмент вече не съществува или никога не е съществувал; финансовият инструмент съществува, но АИФ е загубил окончателно правото си на собственост върху него; АИФ има правото на собственост, но вече окончателно не може да прехвърля собствеността или да създава ограничени права на собственост върху финансовия инструмент.
(115)
Счита се, че финансов инструмент вече не съществува, ако например той е загубен вследствие на счетоводна грешка, която не може да бъде коригирана, или ако никога не е съществувал, т.е. собствеността на АИФ е била регистрирана въз основа на фалшифицирани документи. Случаите, при които загубата на финансови инструменти е причинена от измама, следва да се считат за загуба.
(116)
Не може да бъде установена загуба, когато финансовият инструмент е бил заменен от или преобразуван в друг финансов инструмент, например когато акции биват анулирани и заменени с емисия на нови акции при реорганизация на дружество. Не следва да се счита, че АИФ е лишен завинаги от правото си на собственост върху финансов инструмент, ако АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, е прехвърлил(о) по законен път собствеността на трета страна. Когато се прави разграничение между юридическата собственост и действителната собственост върху активите, определението за загуба следва да се отнася до загубата на право на действителна собственост.
(117)
Единствено при външно събитие, което е извън неговия контрол и чиито последици биха били неизбежни независимо от всички разумни усилия за предотвратяването им, депозитарят може да избегне подвеждане под отговорност по член 21, параграф 12 от Директива 2011/61/ЕС. За да бъде освободен от отговорност, депозитарят следва да докаже, че тези условия са били едновременно изпълнени.
(118)
Първоначално следва да се определи дали довелото до загубата събитие е външно. Отговорността на депозитаря не следва да се влияе от делегирането и поради това едно събитие следва да се счита за външно, ако то не е настъпило в резултат на действие или бездействие от страна на депозитаря или третата страна, на която е било делегирано отговорното пазене на финансови инструменти, държани на отговорно пазене. След това следва да се прецени дали събитието е било извън контрола на депозитаря, като се провери дали един предпазлив депозитар би могъл по някакъв начин да предотврати възникването на събитието. Съгласно тези изисквания, както природните явления, така и действията на публичните органи могат да се считат за външни събития извън възможния контрол. Следователно за външно събитие, което е извън възможния контрол, се счита ситуацията, когато при неплатежоспособност на трета страна, на която са делегирани функции по отговорно пазене, законодателството на държавата, в която инструментите са държани на отговорно пазене, не признава последствията от целесъобразно прилагано отделяне. От друга страна, загуба, предизвикана от неприлагане на изискванията за отделяне по член 21, параграф 11, буква г), подточка iii) от Директива 2011/61/ЕС, или загуба на активи поради прекъсване на дейността на третата страна вследствие на нейната неплатежоспособност не могат да се считат за външни събития извън възможния контрол.
(119)
И накрая, депозитарят следва да докаже, че загубата би била неизбежна независимо от всички разумни усилия за предотвратяването ѝ. В тази връзка депозитарят следва да информира ЛУАИФ и да предприеме подходящи действия в зависимост от обстоятелствата. Например, когато депозитарят смята, че единственото подходящо действие е да се освободи от финансовите инструменти, той следва надлежно да информира за това ЛУАИФ, което от своя страна трябва да даде писмени указания на депозитаря дали да запази или да се освободи от финансовите инструменти. Всяко указание до депозитаря за запазване на собствеността върху активите следва да бъде своевременно докладвано на инвеститорите в АИФ. ЛУАИФ или АИФ следва да отдели дължимото внимание на препоръките на депозитаря. В зависимост от обстоятелствата, ако въпреки неколкократните предупреждения депозитарят продължава да бъде загрижен относно недостатъчното ниво на защита на финансовия инструмент, той следва да обмисли евентуални допълнителни действия, например прекратяване на договора, като съгласно националното законодателство на АИФ се предоставя време да намери друг депозитар.
(120)
За осигуряване на идентично равнище на защита на инвеститорите същите съображения следва да се прилагат също така спрямо подизпълнители, на които депозитарят договорно е прехвърлил отговорността си. Поради това, за да бъде освободен от отговорност по член 21, параграф 12 от Директива 2011/61/ЕС, подизпълнителят следва да удостовери, че едновременно изпълнява същите условия.
(121)
На депозитар е разрешено при определени обстоятелства да се освободи от отговорност за загубата на финансови инструменти, държани на отговорно пазене от трета страна, на която са делегирани функции по отговорно пазене. Такова освобождаване от отговорност може да бъде позволено, когато съществува обективна причина за договаряне на такова освобождаване, която се приема както от депозитаря, така и от АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ. За всяко освобождаване от отговорност следва да се установи обективна причина, като се вземат предвид конкретните обстоятелства, при които е било делегирано отговорното пазене.
(122)
При установяване на обективните причини следва да се намери точният баланс, осигуряващ ефективното прилагане на договорното освобождаване при нужда и необходимите гаранции за предотвратяване на злоупотребата с договорното освобождаване от отговорност от страна на депозитаря. Договорното освобождаване от отговорност не следва при никакви обстоятелства да бъде използвано за заобикаляне на изискванията по отношение на отговорността на депозитаря съгласно Директива 2011/61/ЕС. Депозитарят следва да удостовери, че е бил принуден от конкретните обстоятелства да делегира отговорното пазене на трета страна. Договорното освобождаване следва да служи винаги в най-добрия интерес на АИФ или на инвеститорите в него, а АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, следва ясно да заяви, че също действат в този най-добър интерес. Ситуациите, при които може да се счита, че даден депозитар не е имал друг избор и е трябвало да делегира отговорното пазене на трета страна, трябва да се посочат чрез примерни сценарии.
(123)
За компетентните органи е от съществено значение да получават нужната им подходяща информация, за да упражняват целесъобразен и непрекъснат надзор върху дейностите на ЛУАИФ и свързаните с тях рискове. Освен това, тъй като дейностите на ЛУАИФ биха могли да имат трансгранично въздействие и да повлияят на финансовите пазари, компетентните органи следва да следят отблизо ЛУАИФ и АИФ, за да предприемат действия, необходими за избягване натрупването на системни рискове. С повишаването на прозрачността и съгласуваността посредством разпоредби относно докладването и оповестяването на съответната информация, посочена в мерките за изпълнение, следва да се даде възможност на компетентните органи да установяват и реагират на рискове на финансовите пазари.
(124)
За инвеститорите е от съществено значение да получават необходимото им минимално количество информация относно отделните АИФ, ЛУАИФ и тяхната структура, за да могат да вземат правилното инвестиционно решение, съобразено с техните потребностите и склонност за поемане на риск. Тази информация следва да бъде ясна, надеждна, лесно разбираема и нагледна, като нейната полезност нараства, ако може да бъде съпоставена информацията за отделните ЛУАИФ, АИФ и различните периоди. ЛУАИФ не следва да се ангажира с дейности, които биха могли да попречат на обективното разбиране и практическо използване на информацията преди нейното оповестяване пред инвеститорите, като например разкрасяване на финансовото състояние („window dressing“).
(125)
Необходимо е да се установи рамка, която предвижда минимални стандарти по отношение на изискванията за годишна отчетност, включително ключови елементи и неизчерпателен списък на позиции. Съществените промени в информацията, посочени в член 22, параграф 2, буква г) от Директива 2011/61/ЕС, следва да бъдат оповестявани в годишния отчет към финансовите отчети. Към неизчерпателния списък от основни позиции могат да се включат допълнителни позиции, редове и общи суми, когато представянето на тези позиции е от полза за разбирането на цялостното финансово състояние или резултати на АИФ. Позиции от несходен характер или функция биха могли да бъдат обединени, при условие че поотделно тези позиции не са съществено значими. Тези позиции могат да бъдат обобщени в категорията „други“, като например „други активи“ или „други пасиви“. Позициите, които не са приложими за даден АИФ, не трябва да бъдат представени. Независимо от счетоводните стандарти, прилагани в съответствие с Директива 2011/61/ЕС, всички активи следва да бъдат оценявани най-малко веднъж годишно. Счетоводният баланс или отчетът за активите и пасивите по Директива 2011/61/ЕС следва да включва, наред с другото, парични средства и парични еквиваленти. Следователно за целите на изчисляване на експозицията на АИФ паричните еквиваленти следва да се считат за високоликвидни инвестиции.
(126)
По отношение съдържанието и формата на отчета за дейността за финансовата година, който трябва да бъде част от годишния отчет по Директива 2011/61/ЕС, отчетът следва да включва балансиран преглед на дейностите на АИФ, описващ главните рискове, инвестиции или икономически несигурности, пред които фондът е изправен. Това оповестяване не следва да води до публикуване на поверителна информация на АИФ, което би навредило на АИФ и на инвеститорите в него. Поради това, ако публикуването на определена поверителна информация би имало неблагоприятни последствия, тя би могло да се обобщи до равнище, при което тези последствия ще бъдат избегнати, като например няма да е необходимо да се представят показателите или статистически данни на отделно дружество или инвестиция от портфейла, което може да доведе до оповестяване на поверителна информация на АИФ. Тази информация следва да бъде част от отчета за управлението, който обикновено се представя успоредно с финансовите отчети.
(127)
По отношение съдържанието и формата на отчета за възнаграждението, в който информацията е представена на равнище ЛУАИФ, следва да се представи допълнителна информация, включваща разпределението или разбивката на общото възнаграждение за съответния АИФ. Това би могло да се постигне посредством оповестяване на общите данни за възнаграждението на ЛУАИФ, разделени на постоянни и променливи компоненти, декларация, че тези данни се отнасят за цялото ЛУАИФ, а не за АИФ, броя на управляваните от ЛУАИФ АИФ и ПКИПЦК и общия размер на управляваните активи на тези АИФ и ПКИПЦК, с преглед на политиката на възнаграждение и препратка към източника, от който пълната политика на възнаграждение на ЛУАИФ може да бъде получена при поискване от инвеститорите. Допълнителни подробности могат да бъдат предоставени чрез оповестяване на общия размер на променливото възнаграждение, финансирано от АИФ чрез заплащаните от него такси за постигнати резултати или отсрочени възнаграждения. В допълнение към отчета за възнаграждението може да е целесъобразно ЛУАИФ да предостави информация относно финансовите и нефинансовите критерии на политиките и практиките на възнаграждение за отделните категории персонал, за да се даде възможност на инвеститорите да оценят съществуващите стимули.
(128)
Когато АИФ емитира дялове, прехвърлянето на активи по сметки от типа „side-pockets“ следва да се изчисли към момента на прехвърлянето, като броят на дяловете, разпределени за прехвърлянето на активи, се умножава по стойността на един дял. Основата на оценката следва при всякакви обстоятелства да бъде ясно оповестена и да включва датата, на която оценката е била извършена.
(129)
С цел управление на ликвидността на ЛУАИФ следва да бъде позволено да сключват кредитни споразумения от името на управляваните от тях АИФ. Тези споразумения могат да бъдат краткосрочни или с по-дългосрочен характер. Във втория случай е по-вероятно те да са под формата на специални споразумения за управление на неликвидни активи.
(130)
В съответствие с принципа на диференциация и като бъдат отчетени различните видове АИФ, изискванията към ЛУАИФ за оповестяване на информация пред инвеститорите следва да варират според вида АИФ и биха зависили от други фактори като инвестиционна стратегия и състав на портфейла.
(131)
Директива 2011/61/ЕС изисква ЛУАИФ редовно да предоставят определена информация на компетентния орган на своята държава членка по произход за всеки управляван от тях АИФ от ЕС, както и за всеки АИФ, който предлагат в Съюза. Поради това е важно да се уточни допълнително информацията, която трябва да бъде предоставяна, и честотата на докладване, която зависи от стойността на управляваните активи в портфейлите на АИФ, управлявани от дадено ЛУАИФ. Следва да бъдат предвидени стандартни образци за докладване, които да се попълват от ЛУАИФ за управляваните от него АИФ. Когато лице, получило разрешение да упражнява дейност като ЛУАИФ, предлага АИФ, които се управляват от друго ЛУАИФ, то не действа като лице, управляващо тези АИФ, а като посредник каквито са инвестиционните посредници, попадащи в обхвата на Директива 2004/39/ЕО. Поради това от него не следва да се изисква да докладва за тези АИФ, тъй като това ще доведе до дублиране на докладваната информация. Това изискване за докладване следва обаче да важи за ЛУАИФ от трета държава, които управляват предлагани в Съюза АИФ.
(132)
Предвиденият в настоящия регламент праг се отнася единствено до изискванията за докладване, посочени в член 24, параграф 4 от Директива 2011/61/ЕС. Не следва да се счита, че АИФ, чието съотношение на ливъридж, изчислено по метода на задълженията, не надхвърля три пъти нетната стойност на неговите активи, използва значителен ливъридж. Въпреки това компетентните органи могат да изискват допълнителна информация, когато това е необходимо за ефективния мониторинг на системния риск. С определянето на праг във връзка със задълженията за докладване се гарантира също така, че в целия ЕС информацията, отнасяща се до натрупването на системен риск, се събира по последователен начин и се осигурява сигурност за ЛУАИФ.
(133)
Надзорните правомощия на компетентния орган по член 25, параграф 3 от Директива 2011/61/ЕС се упражняват в рамките на нова система за надзор, която е част от текущите надзорни процеси и оценки на системния риск, на които компетентните органи и европейските надзорни органи подлагат ЛУАИФ във връзка със стабилността и целостта на финансовата система. Компетентните органи следва да използват по подходящ начин информацията, която те получават, и да налагат лимити на използвания от ЛУАИФ ливъридж или други ограничения върху управлението на АИФ, когато считат това за необходимо за осигуряване на стабилността и целостта на финансовата система. Оценката на системния риск вероятно ще се променя в зависимост от икономическата среда, като всяко ЛУАИФ, по отношение на управляваните от него АИФ, има потенциал да бъде системно важна институция. Следователно от основно значение е компетентните органи да получават цялата необходима информация за оценка на тези ситуации по подходящ начин, за да се избегне натрупването на системен риск. Компетентните органи следва да оценяват надлежно информацията и да предприемат необходимите мерки.
(134)
За да могат ЛУАИФ от ЕС да управляват и да предлагат АИФ от трета държава, както и ЛУАИФ от трета държава да управляват и предлагат АИФ в Съюза, Директива 2011/61/ЕС изисква да бъдат сключени подходящи споразумения за сътрудничество със съответните надзорни органи на третата държава, в която е установен АИФ от третата държава и/или ЛУАИФ от третата държава. Тези споразумения за сътрудничество следва да осигуряват най-малко ефикасния обмен на информация, позволяващ на компетентните органи от Съюза да изпълняват своите задължения съгласно Директива 2011/61/ЕС.
(135)
Споразуменията за сътрудничество следва да позволяват на компетентните органи да изпълняват своите надзорни и правоприлагащи задължения по отношение на лица от трети държави. Поради това споразуменията за сътрудничество следва да установяват ясен и точен режим за достъпа до информация, за провеждането на проверки на място, както и за предоставянето на помощ от органите на трети държави. Споразуменията за сътрудничество следва да гарантират, че получената информация може да бъде споделена с други заинтересовани компетентни органи, както и с ЕОЦКП и ЕССР.
(136)
За да се позволи на компетентните органи, ЛУАИФ и депозитарите да се адаптират към съдържащите се в настоящия регламент нови изисквания, с оглед те да бъдат ефективно и ефикасно прилагани, началната дата за прилагане на настоящия регламент следва да бъде съгласувана с датата за транспониране на Директива 2011/61/ЕС,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Определения
В допълнение към определенията, установени в член 2 от Директива 2011/61/ЕС, за целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
1)
„капиталов ангажимент“ означава договорно задължение на инвеститор да предостави на алтернативен инвестиционен фонд (АИФ) договорена по размер инвестиция по искане на ЛУАИФ;
2)
„заинтересовано лице“ във връзка с ЛУАИФ е едно от следните лица:
а)
директор, съдружник или подобно лице, или управител на ЛУАИФ;
б)
служител на ЛУАИФ или всяко друго физическо лице, чиито услуги са предоставени на разположение или са под контрола на ЛУАИФ и което участва в предоставянето на услуги по колективно управление на портфейли от страна на ЛУАИФ;
в)
физическо или юридическо лице, което участва пряко в предоставянето на услуги на ЛУАИФ по силата на споразумение за делегиране на трети страни за целите на колективното управление на портфейли от страна на ЛУАИФ;
3)
„висше ръководство“ е/са лицето или лицата, които ефективно ръководят стопанската дейност на ЛУАИФ в съответствие с член 8, параграф 1, буква в) от Директива 2011/61/ЕС и в зависимост от случая, изпълнителният член или членове на управителния орган;
4)
„управителен орган“ е органът, който носи крайната отговорност за вземане на решения в ЛУАИФ и изпълнява надзорната и управленската функция или само управленската, в случай че двете функции са отделени;
5)
„специална процедура“ е договореност, която възниква като пряко следствие от нисколиквидния характер на активите на АИФ, оказва въздействие върху специфичните права на обратно изкупуване на инвеститорите в определен вид дялове или акции на АИФ и представлява индивидуална процедура, отделена от общите права на обратно изкупуване на инвеститорите.
ГЛАВА II
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
РАЗДЕЛ 1
Изчисляване на управляваните активи
(член 3, параграф 2 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 2
Изчисляване на общата стойност на управляваните активи
1. За да се ползва от освобождаването, предвидено в член 3, параграф 2 от Директива 2011/61/ЕС, ЛУАИФ трябва:
а)
да установи всички АИФ, по отношение на които е назначен за външно ЛУАИФ, или АИФ, на които е ЛУАИФ, когато правно-организационната форма на АИФ позволява вътрешно управление в съответствие с член 5 от Директива 2011/61/ЕС;
б)
да установи за всеки управляван АИФ портфейла от активи и в съответствие с правилата за оценяване, предвидени в законодателството на държавата, в която АИФ е установен, и/или в устава или учредителните документи на АИФ, да определи съответната стойност на всички управлявани активи, включително всички активи, придобити чрез използване на ливъридж;
в)
да сумира определените стойности на управляваните активи за всички управлявани АИФ и да сравни получената обща стойност на управляваните активи със съответния праг, предвиден в член 3, параграф 2 от Директива 2011/61/ЕС.
2. За целите на параграф 1 в изчислението не се включват предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (по-долу „ПКИПЦК“), по отношение на които ЛУАИФ действа като посочено управляващо дружество съгласно Директива 2009/65/ЕО.
За целите на параграф 1 в изчислението се включват АИФ, управлявани от ЛУАИФ, за които ЛУАИФ е делегирал функции в съответствие с член 20 от Директива 2011/61/ЕС. От изчислението обаче се изключват портфейлите на АИФ, които ЛУАИФ управлява чрез делегиране.
3. С цел изчисляване на общата стойност на управляваните активи всяка позиция в дериватен инструмент, включително всеки включен в прехвърлими ценни книжа дериват, се преобразува в неговата еквивалентна позиция в базовите активи на този дериват, като се използват посочените в член 10 методи на преобразуване. Абсолютната стойност на еквивалентната позиция се използва впоследствие за изчисляване на общата стойност на управляваните активи.
4. Когато даден АИФ инвестира в други АИФ, управлявани от същото външно посочено ЛУАИФ, тази инвестиция може да бъде изключена от изчислението на управляваните от ЛУАИФ активи.
5. Когато едно подразделение на вътрешно или външно управляван АИФ инвестира в друго подразделение на този АИФ, тази инвестиция може да бъде изключена от изчислението на управляваните от ЛУАИФ активи.
6. Общата стойност на управляваните активи се изчислява в съответствие с параграфи 1-4 най-малко веднъж годишно, като се използват най-актуалните стойности на активите. Най-актуалната стойност на активите за всеки АИФ се изготвя през дванадесетте месеца, предхождащи датата за изчисляване на прага съгласно първото изречение от настоящия параграф. ЛУАИФ определя дата за изчисляване на прага и я прилага по последователен начин. Всяка последваща промяна на определената дата трябва да бъде обоснована пред компетентния орган. При избора на дата за изчисляване на прага ЛУАИФ взема предвид момента и честотата на оценяване на управляваните активи.
Член 3
Текущ мониторинг на управляваните активи
ЛУАИФ установява, прилага и използва процедури за текущ мониторинг на общата стойност на управляваните активи. Мониторингът представлява актуален преглед на управляваните активи и включва наблюдение на сделките по записване и обратно изкупуване или по целесъобразност на акумулирането и разпределението на капитал и на стойността на активите, инвестирани за всеки АИФ.
Близостта на общата стойност на управляваните активи до прага, определен в член 3, параграф 2 от Директива 2011/61/ЕС, и очакваният обем на сделките по записване и обратно изкупуване трябва да бъдат отчетени, за да се оцени необходимостта от по-често изчисляване на общата стойност на управляваните активи.
Член 4
Случайно превишаване на прага
1. ЛУАИФ разглежда ситуациите, при които общата стойност на управляваните активи надхвърля съответния праг, с цел да определи дали те са с временен характер.
2. Когато общата стойност на управляваните активи надхвърля съответния праг и ЛУАИФ счита, че превишението не е с временен характер, ЛУАИФ трябва незабавно да уведоми компетентния орган за това и в срок от 30 календарни дни да поиска разрешение в съответствие с член 7 от Директива 2011/61/ЕС.
3. Когато общата стойност на управляваните активи надхвърля съответния праг и ЛУАИФ счита, че превишението е с временен характер, ЛУАИФ трябва незабавно да уведоми компетентния орган, декларирайки временния характер на ситуацията. Уведомлението включва допълнителна информация, подкрепяща оценката на ЛУАИФ относно временния характер на ситуацията, включително описание на ситуацията и обяснение на причините, за да се счита тя за временна.
4. Ситуацията не се счита за временна, когато е вероятно тя да продължи за период, надхвърлящ три месеца.
5. Три месеца след датата, на която общата стойност на управляваните активи е надхвърлила съответния праг, ЛУАИФ преизчислява общата стойност на управляваните активи, за да удостовери, че тя е под съответния праг или за да докаже пред компетентния орган, че ситуацията, при която управляваните активи са превишили съответния праг, е преустановена и не е необходимо да иска съответното разрешение.
Член 5
Информация, която се предоставя при регистрация
1. Като част от изискването по член 3, параграф 3, буква б) от Директива 2011/61/ЕС ЛУАИФ съобщават на компетентните органи общата стойност на управляваните активи, изчислена съгласно посочената в член 2 процедура.
2. Като част от изискването по член 3, параграф 3, буква в) от Директива 2011/61/ЕС ЛУАИФ предоставят документа за предлагане на всеки АИФ, съответното извлечение от документа за предлагане или общо описание на инвестиционната стратегия. Съответното извлечение от документа за предлагане или описанието на инвестиционната стратегия включват най-малко следната информация:
а)
основните категории активи, в които може да инвестира АИФ;
б)
промишлени, географски или други пазарни сектори или определени класове активи, към които е насочена инвестиционната стратегия;
в)
описание на политиката на АИФ по отношение на заемането на средства и използването на ливъридж.
3. Информацията, която трябва да бъде предоставена от ЛУАИФ съгласно член 3, параграф 3, буква г) от Директива 2011/61/ЕС, е изброена в член 110, параграф 1 от настоящия регламент. Тя се предоставя чрез стандартните образци за докладване, посочени в приложение IV.
4. Информацията, събирана в съответствие с член 3, параграф 3, буква г) от Директива 2011/61/ЕС, се споделя между компетентните органи в Съюза, Европейския орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП) и Европейския съвет за системен риск (ЕССР), когато това е необходимо за изпълнението на техните задължения.
5. Информацията, която се изисквана при регистрация, се актуализира и предоставя на годишна база. По причини, свързани с упражняването на техните правомощия по член 46 от Директива 2011/61/ЕС, компетентните органи могат да изискват от ЛУАИФ да предоставят по-често информацията, посочена в член 3 от Директива 2011/61/ЕС.
РАЗДЕЛ 2
Изчисляване на ливъридж
(член 4, параграф 3 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 6
Общи разпоредби относно изчисляването на ливъридж
1. Използваният от АИФ ливъридж се изразява като съотношение между експозицията на АИФ и нетната стойност на неговата активи.
2. ЛУАИФ изчислява експозицията на управляваните АИФ в съответствие с брутния метод, посочен в член 7, и метода на задълженията, посочен в член 8.
За да вземе решение дали тези методи са достатъчни и подходящи за всички видове АИФ, или е необходимо да се разработи допълнителен незадължителен метод за изчисляването на ливъридж, Комисията преразглежда не по-късно от 21 юли 2015 г. изчислителните методи, посочени в първата алинея, отчитайки развитието на пазара.
3. В изчислението се включват експозициите във всички финансови или правно-организационни структури, в които участват трети страни, контролирани от съответния АИФ, когато въпросните структури са създадени специално с цел пряко или непряко увеличение на експозицията на равнище АИФ. За АИФ, чиято основна инвестиционна политика се състои в придобиване на контрол върху некотирани дружества или емитенти, ЛУАИФ не включва в изчислението на ливъриджа експозициите, които съществуват на нивото на тези некотирани дружества и емитенти, при условие че АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, не трябва да понесе потенциалните загуби, надхвърлящи неговата инвестиция в съответното дружество или емитент.
4. ЛУАИФ изключват сключените кредитни споразумения, когато те са с временен характер и са изцяло покрити от капиталови ангажименти на инвеститорите в АИФ.
5. ЛУАИФ разполага с надлежно документирани процедури за изчисляване на експозицията на всеки управляван от него АИФ в съответствие с брутния метод и метода на задълженията. Изчислението се прилага последователно във времето.
Член 7
Брутен метод за изчисляване на експозицията на АИФ
Изчислената по брутния метод експозиция на АИФ е сумата на абсолютните стойности на всички позиции, оценени в съответствие с член 19 от Директива 2011/61/ЕС и всички приети съгласно нея делегирани актове.
Когато изчислява експозицията на АИФ по брутния метод, ЛУАИФ:
а)
изключва стойността на всички парични средства и парични еквиваленти, представляващи високоликвидни инвестиции в основната валута на АИФ, които лесно могат да бъдат превърнати в определен размер парични средства, носят незначителен риск от промяна на стойността и осигуряват възвръщаемост, която не надхвърля възвръщаемостта по тримесечни висококачествени държавни облигации;
б)
преобразува дериватните инструменти в еквивалентната позиция в базовите им активи, като използва посочените в член 10 методи на преобразуване и методите, определени в параграфи 4-9 и 14 от приложение I;
в)
изключва паричните заеми, които остават в парични средства или парични еквиваленти, посочени в буква а), и по които са известни дължимите суми;
г)
включва експозициите, произтичащи от реинвестиране на парични заеми, изразени като по-високата стойност от пазарната стойност на извършената инвестиция или общия размер на заетите парични средства по параграфи 1 и 2 от приложение I;
д)
включва позициите по репо или обратно репо сделки, сделките по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или по други споразумения в съответствие с параграфи 3 и 10-13 от приложение I.
Член 8
Метод на задълженията за изчисляване на експозицията на АИФ
1. Изчислената по метода на задълженията експозиция на АИФ е сумата на абсолютните стойности на всички позиции, оценени в съответствие с член 19 от Директива 2011/61/ЕС и всички приети съгласно нея делегирани актове, при спазване на посочените в параграфи 2-9 критерии.
2. Когато изчислява експозицията на АИФ по метода на задълженията, ЛУАИФ:
а)
преобразува всяка позиция в дериватен инструмент в еквивалентна позиция в базовите активи на този дериват, като използва посочените в член 10 и параграфи 4-9 и 14 от приложение II методи на преобразуване;
б)
прилага споразумения за нетиране и хеджиране;
в)
изчислява експозицията, създадена чрез реинвестиране на заеми, когато това реинвестиране увеличава експозицията на АИФ, както е описано в параграфи 1 и 2 от приложение I;
г)
включва в изчисленията и други споразумения в съответствие с параграфи 3 и 10-13 от приложение I.
3. За целите на изчисляването на експозицията на АИФ по метода на задълженията:
а)
споразуменията за нетиране включват комбинации от сделки с дериватни инструменти или позиции от ценни книжа, които се отнасят до един и същ базов актив, независимо от датата на падежа при дериватните инструменти, когато тези сделки с дериватни инструменти или позиции от ценни книжа са сключени единствено с цел премахване на рисковете по позициите, открити в резултат на други дериватни инструменти или позиции от ценни книжа;
б)
споразуменията за хеджиране включват комбинации от сделки с дериватни инструменти или позиции от ценни книжа, които не винаги се отнасят до един и същ базов актив, когато тези сделки с дериватни инструменти или позиции от ценни книжа са сключени единствено с цел компенсиране на рисковете по позициите, открити в резултат на други дериватни инструменти или позиции от ценни книжа.
4. Чрез дерогация от параграф 2, дериватен инструмент не се преобразува в еквивалентна позиция в базовия актив, ако притежава всяка една от следните характеристики:
а)
той заменя резултатите от финансовите активи в портфейла на АИФ с резултатите от други референтни финансови активи;
б)
той компенсира напълно рисковете по заменените активи в портфейла на АИФ, така че резултатите на АИФ да не зависят от резултатите на заменените активи;
в)
в сравнение с прякото притежание на референтните финансови активи той не съдържа никакви допълнителни факултативни елементи, клаузи за използване на ливъридж или други допълнителни рискове.
5. Чрез дерогация от параграф 2 дериватен инструмент не се преобразува в еквивалентна позиция в базовия актив при изчисляване на експозицията по метода на задълженията, ако изпълнява едновременно следните две условия:
а)
АИФ притежава комбинация от свързан с финансов актив дериватен инструмент и парични средства, инвестирани в паричен еквивалент по член 7, буква а), която е еквивалентна на притежаването на дълга позиция в даден финансов актив;
б)
дериватният инструмент не създава допълнителни експозиции, ливъридж или риск.
6. Споразуменията за хеджиране се вземат предвид при изчисляване на експозицията на АИФ само ако изпълняват едновременно следните условия:
а)
участващите в хеджирането позиции нямат за цел да генерират печалба, а общите и специфичните рискове са компенсирани;
б)
съществува доказано намаление на пазарния риск на равнище АИФ;
в)
евентуалните общи и специфични рискове, свързани с дериватните инструменти, са компенсирани;
г)
споразуменията за хеджиране се отнасят за един и същ клас активи;
д)
те са ефективни и при неблагоприятни пазарни условия.
7. При спазване на разпоредбите по параграф 6 в изчислението не се включват дериватни инструменти, които са използвани за хеджиране на валута и не създават допълнителни експозиции, ливъридж или други рискове.
8. ЛУАИФ нетират следните позиции:
а)
между дериватни инструменти, при условие че те се отнасят до един и същ базов актив, дори ако датите им на падежа се различават;
б)
между дериватен инструменти, чийто базов актив е прехвърлима ценна книга, инструмент на паричния пазар или дялове в предприятие за колективно инвестиране, както е посочено в раздел В, точки 1-3 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, и същия базов актив.
9. ЛУАИФ, управляващи АИФ, които в съответствие със своята основна инвестиционна политика инвестират предимно в лихвени деривати, могат съгласно член 11 да използват специфични правила за нетиране на дюрацията, за да бъде отчетена корелацията между падежните интервали на кривата на лихвения процент.
Член 9
Методи за увеличаване на експозицията на АИФ
При изчисляване на експозициите ЛУАИФ използват методите, изложени в приложение I, по отношение на посочените в него случаи.
Член 10
Методи на преобразуване за дериватни инструменти
ЛУАИФ използва методите на преобразуване, посочени в приложение II, за посочените в него дериватни инструменти.
Член 11
Правила за нетиране на дюрация
1. При изчисляване на експозицията на АИФ в съответствие с член 8, параграф 9 ЛУАИФ прилагат правила за нетиране на дюрацията.
2. Правилата за нетиране на дюрацията не се използват, когато те биха доведи до въвеждане в заблуждение относно рисковия профил на АИФ. ЛУАИФ, които прилагат тези правила за нетиране, не включват в своята стратегия по отношение на лихвените проценти други източници на риск като например променливост. Следователно в стратегиите за лихвен арбитраж не трябва да се прилагат тези правила за нетиране.
3. Използването на тези правила за нетиране на дюрацията не трябва да води до необосновано високо равнище на ливъридж вследствие на инвестиции в краткосрочни позиции. Краткосрочните лихвени деривати не трябва да бъдат основният източник на печалба за средносрочен АИФ, използващ правилата за нетиране на дюрацията.
4. Лихвените деривати се преобразуват в еквивалентната им позиция в базовия актив и се нетират в съответствие с приложение III.
5. АИФ, който използва правилата за нетиране на дюрацията, може все пак да прилага правилата за хеджиране. Правилата за нетиране на дюрацията може да се прилагат само за лихвените деривати, които не са включени в споразуменията за хеджиране.
РАЗДЕЛ 3
Допълнителен собствен капитал и застраховка за професионална отговорност
(член 9, параграф 7 и член 15 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 12
Рискове, свързани с професионалната отговорност
1. Свързаните с професионалната отговорност рискове, които трябва да бъдат обхванати по член 9, параграф 7 от Директива 2011/61/ЕС, представляват рискове от щета или загуби, причинена от съответното лице вследствие на небрежно изпълнение на дейностите, за които ЛУАИФ носи правна отговорност.
2. Рисковете, които съгласно определението по параграф 1 са свързани с професионалната отговорност, включват, наред с другото:
а)
риск от загуба на документи, удостоверяващи собствеността на АИФ върху активи;
б)
риск от въвеждане в заблуждение или подвеждащи твърдения пред АИФ или неговите инвеститори;
в)
риск от действия, грешки или пропуски, водещи до нарушаване на:
i)
законови и регулаторни задължения;
ii)
задължения за полагане на необходимата грижа и умения спрямо АИФ или неговите инвеститори;
iii)
доверителни задължения;
iv)
задължения за поверителност;
v)
устава или учредителните документи на АИФ;
vi)
условията, при които АИФ е определил ЛУАИФ;
г)
риск от пропуски в установяването, прилагането и поддържането на адекватни процедури за предотвратяване на непочтени, измамни или злонамерени действия;
д)
риск от неправомерно извършена оценка на активи или изчисление на цената на дял/акция;
е)
риск от загуби вследствие на прекъсване на дейността, неизправности на системата, пропуски в обработката на трансакции или управлението на процеси.
3. Рисковете, свързани с професионалната отговорност, трябва във всеки един момент да бъдат покрити от необходимия допълнителен собствен капитал, определен в съответствие с член 14, или чрез подходяща застраховка за професионална отговорност, определена в съответствие с член 15.
Член 13
Качествени изисквания относно рисковете, свързани с професионалната отговорност
1. ЛУАИФ прилага ефективни вътрешни политики и процедури за управление на оперативния риск с цел целесъобразно идентифициране, измерване, управление и мониторинг на оперативните рискове, включително свързаните с професионалната отговорност рискове, на които ЛУАИФ е или е логично да бъде изложено. Дейностите по управление на оперативния риск се извършват независимо в рамките на политиката за управление на риска.
2. ЛУАИФ създава база данни за загуби от отминали периоди, в която се регистрират всички претърпени оперативни пропуски, загуби и щети. В тази база данни се регистрират, наред с другото, всички настъпили рискове, свързани с професионалната отговорност, посочени в член 12, параграф 2.
3. При управлението на риска ЛУАИФ използва своята вътрешна база данни за загуби от отминали периоди и по целесъобразност външни данни, сценариен анализ и фактори, отразяващи стопанската среда и системите за вътрешен контрол.
4. Експозициите и претърпените загуби от оперативен риск подлежат на непрекъснат мониторинг и на редовно вътрешно докладване.
5. Политиките и процедурите за управление на оперативния риск на ЛУАИФ са надлежно документирани. ЛУАИФ разполага с механизми за гарантиране на съответствието със своите политики за управление на оперативния риск, както и с ефективни мерки за действие при неспазване на тези политики. ЛУАИФ разполага с процедури за предприемане на подходящи коригиращи действия.
6. Политиките и процедурите за управление на оперативния риск и системите за измерване на риска подлежат на редовен, най-малко ежегоден, преглед.
7. ЛУАИФ поддържа финансови ресурси, които са съобразени с оценката на рисковия му профил.
Член 14
Допълнителен собствен капитал
1. Настоящият член се прилага за ЛУАИФ, които са избрали да покриват рисковете, свързани с професионалната отговорност, чрез допълнителен собствен капитал.
2. ЛУАИФ осигурява допълнителен собствен капитал за покриване на рисковете, свързани с отговорността, породена от професионална небрежност, който е равен най-малко на 0,01 % от стойността на управляваните от него портфейли на АИФ.
Стойността на управляваните портфейли на АИФ представлява сумата от абсолютната стойност на всички активи на всички управлявани от ЛУАИФ АИФ, включително тези придобити чрез използването на ливъридж, като дериватните инструменти се оценяват по тяхната пазарна стойност.
3. Изискваният допълнителен собствен капитал, посочен в параграф 2, се преизчислява в края на всяка финансова година и размерът на допълнителния собствен капитал съответно се коригира.
ЛУАИФ установява, прилага и използва процедури за текущ мониторинг на стойността на портфейлите на управляваните АИФ, изчислена в съответствие с посоченото във втората алинея на параграф 2. Когато упоменатата в първата алинея стойност на портфейлите на управляваните АИФ нарасне значително преди годишното преизчисляване, ЛУАИФ своевременно преизчислява изисквания допълнителен собствен капитал и съответно коригира размера на допълнителния собствен капитал.
4. Компетентният орган на държавата членка по произход на ЛУАИФ може да разреши на ЛУАИФ да заделя допълнителен собствен капитал, чийто размер е по-нисък от упомената в параграф 2 стойност, само когато той е убеден - въз основа на базата данни на ЛУАИФ за загуби от отминали периоди, съхранявана за период от най-малко три години преди оценката, че ЛУАИФ разполага с необходимия допълнителен собствен капитал, адекватно покриващ свързаните с професионалната отговорност рискове. Разрешеният по-нисък размер на допълнителния собствен капитал не трябва да е по-малък от 0,008 % от стойността на портфейлите на АИФ, управлявани от ЛУАИФ.
5. Компетентният орган на държавата членка по произход на ЛУАИФ може да изиска от ЛУАИФ да разполага с допълнителен собствен капитал, чийто размер е по-висок от упомената в параграф 2 стойност, когато той не е убеден, че ЛУАИФ разполага с необходимия допълнителен собствен капитал, адекватно покриващ свързаните с професионалната отговорност рискове. Компетентният орган посочва причините, поради които счита, че допълнителният собствен капитал на ЛУАИФ е недостатъчен.
Член 15
Застраховка за професионална отговорност
1. Настоящият член се прилага за ЛУАИФ, които са избрали да покриват рисковете, свързани с професионалната отговорност, чрез застраховка за професионална отговорност.
2. ЛУАИФ сключва и поддържа във всеки един момент застраховка за професионална отговорност:
а)
чийто първоначален срок е най-малко една година;
б)
чийто срок за предизвестие при прекратяване е най-малко 90 дни;
в)
която покрива свързаните с професионалната отговорност рискове, посочени в член 12, параграфи 1 и 2;
г)
която е сключена с предприятие от ЕС или от трета държава, получило разрешение да предоставя застраховка за професионална отговорност в съответствие със законодателството на Съюза или националното законодателство;
д)
която се предоставя от трето лице.
Всяко договорено фиксирано самоучастие се покрива изцяло със собствен капитал, допълващ собствения капитал, който трябва да бъде заделен в съответствие с член 9, параграфи 1 и 3 от Директива 2011/61/ЕС.
3. Покритието на застраховката за индивидуална претенция трябва да е най-малко 0,7 % от стойността на портфейлите на АИФ, управлявани от ЛУАИФ, изчислена съгласно предвиденото по член 14, параграф 2, втора алинея.
4. Покритието на застраховката за претенции на годишна база трябва да е най-малко 0,9 % от стойността на портфейлите на АИФ, управлявани от ЛУАИФ, изчислена съгласно предвиденото по член 14, параграф 2, втора алинея.
5. ЛУАИФ прави преглед на полицата по застраховката за професионална отговорност и проверява дали спазва задълженията си по настоящия член най-малко веднъж годишно и при всяка промяна, която оказва влияние върху съответствието на полицата с изискванията по настоящия член.
ГЛАВА III
УСЛОВИЯ ВЪВ ВРЪЗКА С ДЕЙНОСТТА НА ЛУАИФ
РАЗДЕЛ 1
Общи принципи
(член 12, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 16
Общи задължения на компетентните органи
Когато оценяват дали ЛУАИФ спазват изискванията по член 12, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС, компетентните органи използват най-малко посочените в настоящия раздел критерии.
Член 17
Задължение за действие в най-добрия интерес на АИФ или на инвеститорите в АИФ и на целостта на пазара
1. ЛУАИФ прилагат политики и процедури, имащи за цел да предотвратят злоупотреби, включително такива, които основателно може да се очаква да засегнат неблагоприятно стабилността и целостта на пазара.
2. ЛУАИФ гарантират, че на управляваните от тях АИФ или на инвеститорите в тези АИФ не се начисляват излишни разходи.
Член 18
Комплексна проверка
1. ЛУАИФ полагат висока степен на старание при избора и текущия мониторинг на инвестициите.
2. ЛУАИФ гарантират, че разполагат с адекватни познания и разбиране на активите, в които инвестира АИФ.
3. ЛУАИФ установяват, прилагат и използват писмени политики и процедури за комплексна проверка и прилагат ефективни организационни мерки за гарантиране, че взетите от името на АИФ инвестиционни решения съответстват на целите, инвестиционната стратегия и по целесъобразност на праговете на риска на АИФ.
4. Политиките и процедурите за комплексна проверка, посочени в параграф 3, се преразглеждат и актуализират редовно.
Член 19
Комплексна проверка при инвестиции в активи с ограничена ликвидност
1. Когато ЛУАИФ инвестират в активи с ограничена ликвидност и тази инвестиция е предшествана от етап на договаряне, в допълнение към изискванията по член 18 ЛУАИФ трябва във връзка с договарянето:
а)
да изготвят и редовно да актуализират бизнес план, съобразен с дюрацията на АИФ и с пазарните условия;
б)
да търсят и избират евентуалните трансакции, които съответстват на посочения в буква а) бизнес план;
в)
да оценяват избраните трансакции с оглед на евентуалните възможности и на свързаните с тях рискове, всички приложими правни, данъчни, финансови или други влияещи върху стойността фактори, човешки и материални ресурси, както и стратегии, включително изходни стратегии;
г)
да извършат комплексна проверка на дейностите, свързани с трансакциите, преди да пристъпят към изпълнение;
д)
да следят изпълнението на посочения в буква а) бизнес план от страна на АИФ.
2. ЛУАИФ съхраняват данни за дейностите, извършвани в съответствие с параграф 1, за период от най-малко пет години.
Член 20
Комплексна проверка при избора и определянето на контрагенти и основни борсови посредници
1. При избора и определянето на контрагенти и основни борсови посредници ЛУАИФ проявяват необходимите умения, грижа и внимание преди и редовно след сключването на договор, отчитайки пълният набор и качеството на техните услуги.
2. При избора на основни борсови посредници или контрагенти на ЛУАИФ или на АИФ по сделка с извънборсови деривати, предоставяне в заем на ценни книжа или по репо сделка, ЛУАИФ гарантират, че тези основни борсови посредници или контрагенти удовлетворяват всяко едно от следните условия:
а)
те подлежат на постоянен надзор от страна на публичен орган;
б)
те са финансово стабилни;
в)
те разполагат с необходимата организационна структура и ресурси за осъществяване на услугите, които трябва да предоставят на ЛУАИФ или АИФ.
3. При оценката на финансовата стабилност, посочена в параграф 2, буква б), ЛУАИФ вземат предвид дали основният борсов посредник или контрагентът подлежи на пруденциално регулиране, включително подходящи капиталови изисквания, и на ефективен надзор.
4. Списъкът на избраните основни борсови посредници се одобрява от висшето ръководство на ЛУАИФ. По изключение могат да бъдат определени основни борсови посредници, които не са включени в списъка, при условие че те отговарят на установените в параграф 2 изисквания и са били одобрени от висшето ръководство. ЛУАИФ трябва да могат да удостоверят причините за подобен избор и комплексната проверка, извършена при избора и мониторинга на невключените в списъка основни борсови посредници.
Член 21
Честност, коректност и необходими умения
Когато установяват дали ЛУАИФ действа честно, коректно и с необходимите умения, компетентните органи оценяват дали са изпълнени най-малко следните условия:
а)
управителният орган на ЛУАИФ притежава необходимите колективни знания, умения и опит, за да може да разбере дейностите на ЛУАИФ, по-специално основните рискове, свързани с тези дейности, и активите, в които е инвестирал АИФ;
б)
членовете на управителния орган отделят достатъчно време за целесъобразното изпълнение на задълженията си в ЛУАИФ;
в)
всеки член на управителния орган действа честно, почтено и независимо;
г)
ЛУАИФ отделя достатъчно ресурси за въвеждане в работния процес и обучение на членовете на управителния орган.
Член 22
Ресурси
1. ЛУАИФ наемат достатъчно персонал, притежаващ необходимите умения, знания и опит за изпълнение на възложените им отговорности.
2. За целите на параграф 1, ЛУАИФ вземат предвид естеството, мащаба и сложността на дейността си, както и естеството и обхвата на услугите и дейностите, извършвани в хода на тази стопанска дейност.
Член 23
Равностойно третиране на инвеститорите в АИФ
1. ЛУАИФ гарантират, че техните процедури за вземане на решение и организационна структура, посочени в член 57, осигуряват равностойно третиране на инвеститорите.
2. Всяко одобрено от ЛУАИФ преференциално третиране на един или повече инвеститори не трябва като цяло да поставя другите инвеститори в неизгодно положение.
Член 24
Стимули
1. Счита се, че ЛУАИФ не действат честно, коректно и в съответствие с най-добрия интерес на управляваните от тях АИФ или на инвеститорите в тези АИФ, ако във връзка с дейностите, извършени при изпълнение на посочените в приложение I към Директива 2011/61/ЕС функции, те плащат или получават такса или комисиона, или предоставят или получават непарични стимули, освен:
а)
такса, комисиона или непаричен стимул, платени или предоставени на или от АИФ или лице, действащо от името на АИФ;
б)
такса, комисиона или непаричен стимул, платени или предоставени на или от трета страна или лице, действащо от името на трета страна, когато ЛУАИФ може да докаже, че са изпълнени следните условия:
i)
съществуването, естеството и размерът на таксата, комисионата или стимула или когато размерът не може да бъде установен, методът за изчисляване на сумата, са ясно оповестени пред инвеститорите в АИФ по изчерпателен, точен и разбираем начин, преди да бъде предоставена съответната услуга;
ii)
плащането на таксата или комисионата или предоставянето на непаричната облага има за цел да подобри качеството на съответната услуга, а не да възпрепятства спазването на задължението на ЛУАИФ да действа в най-добрия интерес на управляваните от него АИФ или на инвеститорите в АИФ;
в)
подходящи такси, които подпомагат или са необходими за предоставянето на съответната услуга, включително такси за отговорно пазене, такси за сетълмент и обмяна на валута, законови налози или правни такси, и които по своя характер не могат да доведат до конфликти със задълженията на ЛУАИФ да действа честно, коректно и в съответствие с най-добрия интерес на управляваните от него АИФ или на инвеститорите в АИФ.
2. Оповестяването в обобщена форма на основните условия на споразуменията относно таксите, комисионите или непаричните облаги се счита за задоволително за целите на параграф 1, буква б), подточка i), когато ЛУАИФ е поело ангажимент да оповестява допълнителни подробности по искане на инвеститорите в АИФ и този ангажимент бива спазван.
Член 25
Ефективно използване на ресурси и процедури - обработка на поръчки
1. ЛУАИФ установяват, прилагат и използват процедури и мерки, които осигуряват надлежно, правилно и бързо изпълнение на поръчките от името на АИФ.
2. Посочените в параграф 1 процедури и мерки отговарят на следните изисквания:
а)
те осигурят незабавното и точно регистриране и разпределяне на поръчките, изпълнени от името на АИФ;
б)
те извършват последователно и надлежно сравнимите поръчки на АИФ, освен ако това е трудно осъществимо поради характеристиките на поръчката или съществуващите пазарни условия или ако интересите на АИФ или на инвеститорите в АИФ изискват друго.
3. Финансовите инструменти, паричните суми или други активи, получени при сетълмент на изпълнените поръчки, се превеждат или регистрират незабавно и точно по сметката на съответния АИФ.
4. ЛУАИФ не злоупотребяват с информацията, свързана с неизпълнените поръчки на АИФ, и предприемат всички необходими мерки за предотвратяване на злоупотребата с такава информация от съответните му заинтересовани лица.
Член 26
Задължения за докладване по отношение на изпълнението на поръчки за записване и обратно изкупуване
1. Когато ЛУАИФ изпълняват поръчка на инвеститор за записване или евентуално обратно изкупуване, те незабавно му предоставят на траен носител основната информация относно изпълнението на поръчката или съответно приемането на предложението за записване.
2. Параграф 1 не се прилага, когато потвърждението относно изпълнението на поръчката трябва да бъде предоставено на инвеститора от трето лице и когато потвърждението съдържа основната информация.
ЛУАИФ гарантират, че третото лице съблюдава своите задължения.
3. Основната информация, посочена в параграфи 1 и 2, включва следното:
а)
идентификационни данни на ЛУАИФ;
б)
идентификационни данни на инвеститора;
в)
дата и час на получаване на поръчката;
г)
дата на изпълнение;
д)
идентификационни данни на АИФ;
е)
брутната стойност на поръчката, включително такси за записване или нетната сума след таксите за обратно изкупуване.
4. ЛУАИФ предоставят на инвеститора, при поискване, информация относно статута на поръчката или приемането на предложението за записване, или и двете в зависимост от случая.
Член 27
Изпълнение на решения за търгуване от името на управлявания АИФ
1. ЛУАИФ действат в най-добрия интерес на АИФ или на инвеститорите в управляваните от тях АИФ, когато изпълняват решения за търгуване от името на управлявания АИФ в рамките на управлението на техните портфейли.
2. Когато ЛУАИФ купуват или продават финансови инструменти или други активи, за които се прилага принципът на най-доброто изпълнение, както и за целите на параграф 1, те предприемат всички необходими мерки, за да получат възможно най-добрия резултат за управляваните от тях АИФ или инвеститорите в тези АИФ, като се вземат предвид цената, разходите, срокът, вероятността за изпълнение и сетълмент, обемът и естеството на поръчката или всяко друго съображение, свързано с нейното изпълнение. За определяне на съответното значение на тези фактори се прилагат следните критерии:
а)
целите, инвестиционната политика и специфичните рискове за АИФ, както е посочено в правилника или устава на АИФ, проспекта или документите за предлагане на АИФ;
б)
характеристиките на поръчката;
в)
характеристиките на финансовите инструменти или другите активи, които са предмет на тази поръчка;
г)
характеристиките на мястото на изпълнение, към което може да бъде отнесена поръчката.
3. ЛУАИФ установяват и изпълняват ефективни организационни мерки за спазване на задължението по параграфи 1 и 2. По-специално ЛУАИФ установяват и прилагат писмена политика за изпълнение, която позволява на АИФ и техните инвеститори да получават възможно най-добрия резултат за поръчките на АИФ в съответствие с параграф 2.
4. ЛУАИФ редовно следят за ефективността на своите организационни мерки и политика за изпълнение на поръчките с оглед установяване и при необходимост отстраняване на слабостите.
5. ЛУАИФ ежегодно преглеждат политиката за изпълнение на поръчките. Преглед се извършва и при наличието на съществена промяна, която влияе на способността на ЛУАИФ да продължи да постига възможно най-добрите резултати за управляваните АИФ.
6. ЛУАИФ трябва да бъдат в състояние да удостоверят, че са изпълнили поръчките от името на АИФ в съответствие със своята политика за изпълнение.
7. Когато липсват алтернативи по отношение на местата на изпълнение, разпоредбите по параграфи 2-5 не се прилагат. ЛУАИФ трябва обаче да бъдат в състояние да удостоверят, че не съществуват други алтернативни места на изпълнение.
Член 28
Възлагане на поръчки за търгуване от името на АИФ на други изпълняващи субекти
1. Когато ЛУАИФ купува или продава финансови инструменти или други активи, за които се прилага принципът на най-доброто изпълнение, то действа в най-добрия интерес на управляваните от него АИФ или инвеститорите в АИФ, когато при управлението на техните портфейли възлага поръчки за търгуване от името на АИФ на други изпълняващи субекти.
2. ЛУАИФ предприемат всички необходими мерки, за да постигнат възможно най-добрия резултат за АИФ или инвеститорите в АИФ, като се вземат предвид цената, разходите, срокът, вероятността за изпълнение и сетълмент, обемът и естеството на поръчката или всяко друго съображение, свързано с нейното изпълнение. За определяне на съответното значение на тези фактори се прилагат изискванията по член 27, параграф 2.
ЛУАИФ установяват, прилагат и използват политика, позволяваща им да спазват посоченото в първата алинея задължение. Политиката установява по отношение на всеки клас инструменти субектите, на които могат да бъдат възлагани поръчки. ЛУАИФ сключва споразумения за изпълнение на поръчка, само ако тези споразумения отговарят на задълженията по настоящия член. ЛУАИФ предоставя на инвеститорите в управляваните от него АИФ подходяща информация относно установената в съответствие с настоящия параграф политика, както и всякакви съществени промени в тази политика.
3. ЛУАИФ редовно следят за ефективността на установената в съответствие с параграф 2 политика и по-специално за качеството на изпълнението от страна на определените в тази политика субекти и при необходимост отстраняват евентуалните слабости.
Освен това ЛУАИФ ежегодно преглеждат тази политика. Такъв преглед се извършва и при наличието на съществена промяна, която влияе на способността на ЛУАИФ да продължи да постига възможно най-добрите резултати за управляваните АИФ.
4. ЛУАИФ трябва да бъдат в състояние да удостоверят, че са възлагали поръчки от името на АИФ в съответствие с установената по параграф 2 политика.
5. Когато липсват алтернативи по отношение на местата на изпълнение, разпоредбите по параграфи 2-5 не се прилагат. ЛУАИФ трябва обаче да бъдат в състояние да удостоверят, че не съществуват други алтернативни места на изпълнение.
Член 29
Обединяване и разпределяне на поръчки за търговия
1. ЛУАИФ може да изпълняват поръчка на АИФ, обединена с поръчка на друг АИФ, ПКИПЦК или клиент или с поръчка, свързана с инвестирането на неговия собствен капитал, когато:
а)
може разумно да се очаква, че обединяването на поръчките няма да накърнява интересите на АИФ, ПКИПЦК или клиентите, чиито поръчки са обединени;
б)
е установена и ефективно се прилага политика за разпределяне на поръчките, която съдържа достатъчно конкретни правила за справедливото разпределяне на обединените поръчки, включително за това как обемът и цената на поръчките определят разпределянето и обработването на частични изпълнения.
2. Когато ЛУАИФ обединява поръчка на АИФ с една или повече поръчки на други АИФ, ПКИПЦК или клиенти и обединената поръчка е частично изпълнена, ЛУАИФ разпределя съответните търговски трансакции в съответствие със своята политика за разпределяне на поръчки.
3. Когато ЛУАИФ обединява трансакциите си за собствена сметка с една или повече поръчки на АИФ, ПКИПЦК или клиенти, ЛУАИФ не трябва да разпределя съответните търговски трансакции по начин, ощетяващ АИФ, ПКИПЦК или клиент.
4. Когато ЛУАИФ обединява поръчка на АИФ, ПКИПЦК или друг клиент с трансакция за собствена сметка и обединената поръчка е частично изпълнена, ЛУАИФ разпределя съответните търговски трансакции приоритетно на АИФ, ПКИПЦК или клиентите, преди да разпредели трансакциите за своя собствена сметка.
Ако ЛУАИФ обаче е в състояние да обоснове разумно пред АИФ или клиент, че, без да бъде обединена, поръчката нямаше да може да бъде изпълнена при такива изгодни условия или въобще да бъде изпълнена, ЛУАИФ може да разпредели пропорционално трансакцията за своя собствена сметка в съответствие с политиката, посочена в параграф 1, буква б).
РАЗДЕЛ 2
Конфликти на интереси
(член 14 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 30
Видове конфликти на интереси
Когато определят видовете конфликти на интереси, възникващи в хода на управлението на АИФ, ЛУАИФ вземат под внимание конкретно дали ЛУАИФ, заинтересовано лице или лице, пряко или косвено свързано чрез упражняване на контрол върху ЛУАИФ:
а)
може да реализира финансова печалба или да избегне финансова загуба за сметка на АИФ или неговите инвеститори;
б)
има интерес от резултата от предоставяната на АИФ, на неговите инвеститори или на клиент услуга или дейност или от трансакция, извършена от името на АИФ или клиент, който е различен от интереса на АИФ от такъв резултат;
в)
има финансов или друг стимул да предпочете:
-
интереса на ПКИПЦК, на клиент или група от клиенти или на друг АИФ пред интереса на АИФ;
-
интереса на един инвеститор пред интереса на друг инвеститор или група от инвеститори в същия АИФ;
г)
извършва същата дейност за АИФ и за друг АИФ, ПКИПЦК или клиент; или
д)
получава или ще получи от лице, различно от АИФ или неговите инвеститори, стимули във връзка с предоставяните на АИФ дейности по колективно управление на портфейли, под формата на пари, стоки или услуги, различни от стандартната комисиона или такса за такава услуга.
Член 31
Политика по отношение на конфликти на интереси
1. ЛУАИФ установява, прилага и използва ефективна политика по отношение на конфликтите на интереси. Тази политика е изготвена в писмена форма и отговаря на размера и организационната структура на ЛУАИФ, както и на естеството, мащаба и сложността на неговата дейност.
Ако ЛУАИФ е член на група, политиката отчита и всички обстоятелства, с които ЛУАИФ е или следва да бъде запознато, които могат да породят конфликти на интереси, произтичащи от структурата и стопанската дейност на другите членове на групата.
2. Политиката по отношение на конфликти на интереси, установена в съответствие с параграф 1, включва следното:
а)
по отношение на извършваните от ЛУАИФ или от негово име дейности, в т.ч. дейности, извършвани от подизпълнител, вторичен подизпълнител, външен оценител или контрагент, определяне на обстоятелствата, които представляват или могат да породят конфликт на интереси, водещ до значителен риск от увреждане на интересите на АИФ или на неговите инвеститори;
б)
процедури, които трябва да бъдат прилагани, и мерки, които трябва да бъдат приети, с цел предотвратяване, управление и мониторинг на такива конфликти на интереси.
Член 32
Конфликти на интереси, свързани с обратното изкупуване
ЛУАИФ, което управлява АИФ от отворен тип, установява, управлява и следи конфликтите на интереси, възникващи между инвеститори, които желаят техните инвестиции да бъдат обратно изкупени, и инвеститори, които желаят да запазят своите инвестиции в АИФ, както и евентуалните конфликти между стимулите за ЛУАИФ да инвестира в неликвидни активи и политиката за обратно изкупуване на АИФ в съответствие с неговите задължения по член 14, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС.
Член 33
Процедури и мерки за предотвратяване или управление на конфликти на интереси
1. Установените за предотвратяване или управление на конфликти на интереси процедури и мерки имат за цел да гарантират, че заинтересованите лица, участващи в различни дейности, свързани с риск от конфликти на интереси, упражняват тези дейности в степен на независимост, която отговаря на мащаба и дейностите на ЛУАИФ и на групата, към която то принадлежи, както и на значимостта на риска от увреждане на интересите на АИФ или неговите инвеститори.
2. Когато е необходимо и целесъобразно за ЛУАИФ да гарантира изискваната степен на независимост, процедурите, които трябва да бъдат прилагани, и мерките, които трябва да бъдат приети, по член 31, параграф 2, буква б) включват следното:
а)
ефективни процедури за предотвратяване или контрол на обмена на информация между заинтересованите лица, участващи в дейности по колективно управление на портфейли или други дейности по член 6, параграфи 2 и 4 от Директива 2011/61/ЕС, свързани с риск от конфликт на интереси, когато такъв обмен на информация може да увреди интересите на един или повече АИФ и техните инвеститори;
б)
обособен надзор на заинтересованите лица, чиито основни функции са свързани с извършване на дейности по колективно управление на портфейли от името на клиенти или на инвеститори или по предоставяне на услуги на клиенти или на инвеститори, чиито интереси могат да бъдат в конфликт, или които представляват по друг начин различни интереси, които могат да бъдат в конфликт включително с интересите на ЛУАИФ;
в)
премахване на всякаква пряка връзка между възнаграждението на заинтересованите лица, участващи главно в извършването на дадена дейност, и възнаграждението на различни заинтересовани лица, участващи главно в извършването на друга дейност, или приходите, създадени от тях, когато може да се породи конфликт на интереси относно тези дейности;
г)
мерки за предотвратяване или ограничаване на което и да е лице да упражнява неуместно влияние върху начина, по който заинтересовано лице извършва дейности по колективно управление на портфейли;
д)
мерки за предотвратяване или контрол на едновременно или последователно участие на заинтересовано лице в отделни дейности по колективно управление на портфейли или други дейности по член 6, параграфи 2 и 4 от Директива 2011/61/ЕС, когато такова участие може да попречи на правилното управление на конфликтите на интереси.
Ако приемането или прилагането на една или няколко от тези мерки и процедури не осигурява необходимата степен на независимост, ЛУАИФ приема такива алтернативни или допълнителни мерки и процедури, каквито са необходими и подходящи за тези цели.
Член 34
Управление на конфликти на интереси
Когато установените от ЛУАИФ организационни или административни механизми не са достатъчни, за да гарантират с необходимата сигурност предотвратяването на рисковете от накърняване на интересите на АИФ или на инвеститорите в АИФ, висшето ръководство или друг компетентен вътрешен орган на ЛУАИФ бива незабавно информиран, за да може да вземе всички необходими решения или действия, с които да се гарантира, че ЛУАИФ действа в най-добрия интерес на АИФ или инвеститорите в този АИФ.
Член 35
Мониторинг на конфликти на интереси
1. ЛУАИФ поддържа и редовно актуализира регистър на видовете дейности, извършвани от ЛУАИФ или от негово име, при които е възникнал или - в случай на текуща дейност - може да възникне конфликт на интереси, пораждащ значителен риск от увреждане на интересите на един или няколко АИФ или на техните инвеститори.
2. Висшето ръководство получава редовно и най-малко веднъж годишно писмени отчети относно посочените в параграф 1 дейности.
Член 36
Оповестяване на конфликти на интереси
1. Информацията, която трябва да бъде оповестена пред инвеститорите по член 14, параграфи 1 и 2 от Директива 2011/61/ЕС, се предоставя на инвеститорите на траен носител или посредством интернет страница.
2. Когато посочената в параграф 1 информация се предоставя посредством интернет страница и не е адресирана лично до инвеститора, трябва да бъдат изпълнени следните условия:
а)
инвеститорът е бил уведомен за адреса на интернет страницата и мястото на интернет страницата, от където може да бъде получен достъп до информацията, и е дал съгласието си информацията да бъде предоставена по такъв начин;
б)
информацията трябва да бъде актуална;
в)
информацията трябва да бъде непрекъснато достъпна посредством посочената интернет страница за срок, в рамките на който клиентът може да има основателна причина да я провери.
Член 37
Стратегии за упражняване на право на глас
1. ЛУАИФ разработва подходящи и ефективни стратегии за определяне на времето и начина, по който ще бъде упражнявано правото на глас, притежавано в управляваните от АИФ портфейли, в изключителния интерес на съответния АИФ или неговите инвеститори.
2. В посочената в параграф 1 стратегия се определят мерките и процедурите за:
а)
мониторинг на съответните корпоративни действия;
б)
гарантиране, че упражняването на право на глас е в съответствие с инвестиционните цели и политика на съответния АИФ;
в)
предотвратяване или управление на всякакви конфликти на интереси, възникващи от упражняването на правото на глас.
3. Обобщено описание на стратегиите, както и подробности за действията, предприети въз основа на тези стратегии, се предоставят на инвеститорите при поискване.
РАЗДЕЛ 3
Управление на риска
(член 15 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 38
Системи за управление на риска
За целите на настоящия раздел под системи за управление на риска се разбират системи, състоящи се от съответните елементи на организационната структура на ЛУАИФ, в която централна роля се отрежда на постоянната функцията за управление на риска, от политиките и процедурите, свързани с управлението на риска по всяка инвестиционна стратегия на АИФ, и от организационните мерки, процеси и техники, свързани с оценката и управлението на риска, прилагани от ЛУАИФ по отношение на всеки управляван от него АИФ.
Член 39
Постоянна функция по управление на риска
1. ЛУАИФ установя и поддържа постоянна функция по управление на риска, която:
а)
прилага ефективни политики и процедури за управление на риска, с цел текущо идентифициране, измерване, управление и мониторинг на всички рискове по всяка инвестиционна стратегия на АИФ, на които всеки АИФ е или може да бъде изложен;
б)
гарантира, че оповестеният пред инвеститорите в съответствие с член 23, параграф 4, буква в) от Директива 2011/61/ЕС рисков профил на АИФ съответства на праговете на риска, установени в съответствие с член 44 от настоящия регламент;
в)
следи за спазването на установените в съответствие с член 44 прагове на риска и своевременно уведомява управителния орган и функцията по надзора на ЛУАИФ, ако има такава, когато счита, че рисковият профил на АИФ не съответства на тези прагове или вижда значителен риск от възникване на бъдещо несъответствие между тях;
г)
предоставя на управителния орган и функцията по надзора на ЛУАИФ, ако има такава, актуална информация с честота, която съответства на естеството, мащаба и сложността на дейностите на АИФ или на ЛУАИФ, относно:
i)
съответствието и спазването на праговете на риска по член 44 от страна на рисковия профил на АИФ, оповестен в съответствие с член 23, параграф 4, буква в) от Директива 2011/61/ЕС;
ii)
адекватността и ефективността на процеса за управление на риска, като конкретно се посочва дали са или ще бъдат предприети съответни коригиращи мерки в случай на действителни или очаквани пропуски;
д)
предоставя на висшето ръководство актуална информация относно текущото ниво на риск, поет от всеки управляван АИФ, и всички действителни или очаквани нарушения на праговете на риска по член 44, с което да осигури предприемането на навременни и подходящи действия.
2. Функцията по управление на риска разполага с необходимите правомощия и достъп до съответната информация, необходима за изпълнение на посочените в параграф 1 задачи.
Член 40
Политика за управление на риска
1. ЛУАИФ изработва, прилага и поддържа подходяща и документирана политика за управление на риска, с помощта на която се установяват всички съответни рискове, на които са изложени или могат да бъдат изложени управляваните от него АИФ.
2. Политиката за управление на риска включва необходимите процедури, които позволяват на ЛУАИФ да оцени за всеки управляван от него АИФ до каква степен е изложен на пазарен риск, ликвиден риск и риск от контрагента, както и на всички други рискове, включително оперативни рискове, които могат да бъдат съществени за всеки управляван от него АИФ.
3. Политиката за управление на риска на ЛУАИФ съдържа най-малко следните елементи:
а)
техники, инструменти и мерки, които позволяват да се постигне съответствие с изискванията на член 45;
б)
техники, инструменти и мерки, които позволят да се оцени и наблюдава ликвидният риск на АИФ при обичайни и при извънредни обстоятелства, включително чрез провеждането на редовни стрес-тестове в съответствие с разпоредбите на член 48;
в)
разпределяне в рамките на ЛУАИФ на свързаните с управление на риска отговорности;
г)
праговете на риска, установени съгласно член 44 от настоящия регламент, както и обосновка на начина, по който те са съобразени с рисковия профил на АИФ, оповестен на инвеститорите в съответствие с член 23, параграф 4, буква в) от Директива 2011/61/ЕС;
д)
условията, съдържанието, честотата и лицата, на които посоченото в член 39 постоянна функция по управление на риска докладва.
4. Политиката за управление на риска включва описание на гаранциите, посочени в член 43, и по-специално:
а)
естеството на евентуални конфликти на интереси;
б)
предприети коригиращи мерки;
в)
причините, поради които се очаква тези мерки да доведат до независима работа на функцията по управление на риска;
г)
начина, по който ЛУАИФ възнамерява да гарантира, че гаранциите са винаги ефективни.
5. Политиката за управление на риска, посочена в параграф 1, е съобразена с естеството, мащаба и сложността на стопанската дейност на ЛУАИФ и на управлявания от него АИФ.
Член 41
Оценяване, контрол и преглед на политиката за управление на риска
1. ЛУАИФ оценява, контролира и периодично, поне веднъж годишно, прави преглед на:
а)
адекватността и ефективността на политиката за управление на риска и на мерките, процесите и техниките, посочени в член 45;
б)
степента до която ЛУАИФ съблюдава политиката за управление на риска и на мерките, процесите и техниките, посочени в член 45;
в)
адекватността и ефективността на мерките, предприети за отстраняване на слабостите във функционирането на процеса за управление на риска;
г)
постигнатите от функцията по управление на риска резултати;
д)
адекватността и ефективността на мерките, насочени към осигуряване на функционално и йерархично отделяне на функцията по управление на риска в съответствие с член 42.
Висшето ръководство определя в съответствие с принципа на пропорционалност колко често ще се извършва предвидения в първа алинея периодичен преглед, в зависимост от естеството, мащаба и сложността на стопанската дейност на ЛУАИФ и на управлявания от него АИФ.
2. В допълнение към периодичния преглед, посочен в параграф 1, системите за управление на риска подлежат на преглед, когато:
а)
са въведени съществени промени в политиките и процедурите за управление на риска и в мерките, процесите и техниките, посочени в член 45;
б)
вътрешни или външни събития показват, че е необходим допълнителен преглед;
в)
са направени съществени промени в инвестиционната стратегия и цели на управлявания АИФ.
3. ЛУАИФ актуализира системите за управление на риска въз основа на резултатите от прегледа, посочен в параграфи 1 и 2.
4. ЛУАИФ уведомява компетентния орган на своята държава членка по произход за всякакви съществени промени в политиката за управление на риска и в мерките, процесите и техниките, посочени в член 45.
Член 42
Функционално и йерархично отделяне на функцията по управление на риска
1. Смята се, че функцията по управление на риска е функционално и йерархично отделена от оперативните подразделения, включително от функцията по управление на портфейла, само когато са изпълнени всички от следните условия:
а)
лицата, ангажирани с функцията по управление на риска, не са подчинени на лицата, отговарящи за дейността на оперативните подразделения на ЛУАИФ, включително звеното за управление на портфейла;
б)
лицата, ангажирани с функцията по управление на риска, не са ангажирани с изпълнението на дейностите в рамките на оперативните подразделения, включително на звеното по управление на портфейла;
в)
възнагражденията на лицата, ангажирани с функцията по управление на риска, се определят в съответствие с постигането на целите на функцията, независимо от работата на оперативните подразделения, включително на функцията по управление на портфейла;
г)
възнагражденията на висшите служители, работещи във функцията за управление на риска, се контролират пряко от комитета по възнагражденията, когато има такъв.
2. Функционалното и йерархично отделяне на функцията по управление на риска в съответствие с параграф 1 се извършва по цялата йерархична структура на ЛУАИФ до управителния орган. Тя подлежи на преглед от управителния орган и от звеното на ЛУАИФ с функции по надзора, ако има такова.
3. Компетентните органи на държавата членка по произход на ЛУАИФ проверяват начина, по който ЛУАИФ изпълнява разпоредбите на параграфи 1 и 2 въз основа на критериите, посочени в член 15, параграф 1, втора алинея от Директива 2011/61/ЕС.
Член 43
Гаранции срещу конфликти на интереси
1. Гаранциите срещу конфликти на интереси, посочени в член 15, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС, гарантират най-малко, че:
а)
решенията, взети от функцията по управление на риска, се основават на надеждни данни, които се проверяват в необходимата степен от функцията по управление на риска;
б)
възнаграждението на лицата, ангажирани с функцията по управление на риска, отразява постигането на целите на функцията по управление на риска, независимо от резултатите на оперативните сектори, в които участват;
в)
функцията по управление на риска е предмет на подходящ независим преглед, за да се гарантира, че решенията са вземат независимо;
г)
функцията по управление на риска е представена в управителния орган или звеното по надзор, когато съществува такова, най-малко със същите правомощия както звеното по управление на портфейл;
д)
всички задължения, които влизат в конфликт с работата на функцията, са правилно отделени.
2. Когато е целесъобразно, като се отчитат естеството, мащабът и сложността на дейността на ЛУАИФ, посочените в параграф 1 гаранции предвиждат, че:
а)
извършването на функцията по управление на риска се разглежда редовно от звеното за вътрешен одит или ако не съществува такова - от външно лице, назначено от управителния орган;
б)
в случаите, в които е създаден комитет по риска, той е обезпечен с необходимите ресурси и неговите членове, които не са независими, не оказват неправомерно влияние върху работата на функцията по управление на риска.
3. Управителният орган на ЛУАИФ и звеното по надзора, когато има такова, въвеждат гаранции срещу конфликтите на интереси, посочени в параграфи 1 и 2, редовно правят преглед на тяхната ефективност и своевременно предприемат коригиращи действия за отстраняване на евентуални недостатъци.
Член 44
Прагове на риска
1. ЛУАИФ определя и прилага количествени или качествени, или и двата вида прагове на риска за всеки управляван от него АИФ, като взема предвид всички съответни рискове. Когато са определени само количествени прагове, ЛУАИФ трябва да може да обоснове този подход пред компетентния орган.
2. Качествените и количествените прагове на риска за всеки АИФ обхващат най-малкото следните рискове:
а)
пазарни рискове;
б)
кредитни рискове;
в)
ликвидни рискове;
г)
рискове от контрагента;
д)
оперативни рискове.
3. При определяне на праговете на риска ЛУАИФ взема предвид стратегиите и активите, използвани по отношение на всеки управляван от него АИФ, както и националните норми, приложими за всеки от тези АИФ. Тези прагове на риска са съобразени с рисковия профил на АИФ, оповестен на инвеститорите в съответствие с член 23, параграф 4, буква в) от Директива 2011/61/ЕС, и се одобряват от управителния орган.
Член 45
Измерване и управление на риска
1. ЛУАИФ въвежда подходящи и ефективни организационни мерки, процеси и техники с цел да:
а)
установява, измерва, управлява и контролира по всяко време рисковете, на които са или могат да бъдат изложени управляваните от него АИФ;
б)
осигурява спазване на праговете, определени в съответствие с разпоредбите на член 44.
2. Посочените в параграф 1 мерки, процеси и техники са съобразени с естеството, мащаба и сложността на стопанската дейност на ЛУАИФ и на всеки управляван от него АИФ и отговарят на рисковия профил на АИФ, оповестен на инвеститорите в съответствие с член 23, параграф 4, буква в) от Директива 2011/61/ЕС.
3. За целите на параграф 1 ЛУАИФ предприема следните действия за всеки управляван от него АИФ:
а)
въвежда организационни мерки, процеси и техники за измерване на риска, необходими да гарантират, че рисковете, свързани с откритите позиции, и техният принос към общия рисков профил са правилно измерени въз основа на ясни и надеждни данни и че мерките, процесите и техниките за измерване на риска са адекватно документирани;
б)
извършва периодични бек-тестове за преглед на валидността на мерките за измерване на риска, които включват базирани на модел прогнози и оценки;
в)
извършва периодични подходящи стрес-тестове и анализи на сценария с цел да набележи мерки в отговор на рисковете, възникващи от евентуални промени в пазарните условия, които може да повлияят неблагоприятно на АИФ;
г)
гарантира, че настоящото ниво на риск отговаря на праговете на риска в съответствие с член 44;
д)
установява, прилага и поддържа подходящи процедури, които в случай на действителни или очаквани нарушения на праговете на риска от страна на АИФ, водят до своевременни коригиращи действия в интерес на инвеститорите;
е)
осигурява подходящи системи и процедури за управление на ликвидността за всеки АИФ в съответствие с изискванията, определени в член 46.
РАЗДЕЛ 4
Управление на ликвидността
(член 16 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 46
Система и процедури за управление на ликвидността
ЛУАИФ са в състояние да докажат пред компетентните органи на своята държава членка по произход, че са въведени подходяща система и ефективни процедури за управление на ликвидността, както е посочено в член 16, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС, съобразени с инвестиционната стратегия, ликвидния профил и политиката на обратно изкупуване на дялове от всеки АИФ.
Член 47
Контрол и управление на ликвидния риск
1. Посредством системата и процедурите за управление на ликвидността, посочени в член 46, се гарантира най-малко, че:
а)
ЛУАИФ поддържа равнище на ликвидност в АИФ, съобразено с поетите задължения, което се основава на оценка на относителната ликвидност на активите на АИФ на пазара, като се отчита необходимото време за ликвидация и цената или стойността, на която тези активи могат да бъдат ликвидирани, и степента, до която те се влияят от други пазарни рискове или фактори;
б)
ЛУАИФ контролира ликвидния профил на портфейла от активи на АИФ, като взема предвид пределния дял на отделните активи, които може да имат съществено въздействие върху ликвидността, както и съществените пасиви и задължения, в т.ч. и условни, които АИФ може да има по отношение на поетите задължения. За тази цел ЛУАИФ взема предвид профила на инвеститорите в АИФ, включително вида на инвеститорите, относителния размер на инвестициите и условията на обратно изкупуване на дялове, приложими по отношение на тези инвестиции;
в)
когато АИФ инвестира в други предприятия за колективно инвестиране, ЛУАИФ контролира подхода, възприет от управителите на тези предприятия за колективно инвестиране, по отношение на управлението на ликвидността, включително като прави периодични прегледи с цел да наблюдава промените на клаузите за обратно изкупуване на базовите дялове в предприятия за колективно инвестиране, в които инвестира АИФ. При спазване на разпоредбите на член 16, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС това задължение не се прилага, когато другите предприятия за колективно инвестиране, в които инвестира АИФ, се търгуват активно на регулиран пазар по смисъла на член 4, параграф 1, точка 14 от Директива 2004/39/ЕО или на еквивалентен пазар на трета страна;
г)
ЛУАИФ прилага и поддържа подходяща мерки и процедури за измерване на ликвидността, за да оцени количествените и качествените рискове по позициите и по планираните инвестиции, които имат съществено въздействие върху ликвидния профил на портфейла на активите на АИФ, за да може тяхното въздействие върху цялостния профил на ликвидността да бъде измерено по подходящ начин. Използваните за целта процедури гарантират, че ЛУАИФ притежава необходимите познания и разбиране за ликвидността на активите, в които е инвестирал или възнамерява да инвестира АИФ, включително, когато е приложимо, за обема на търговията и чувствителността на цените и/или за спредовете на отделните активи при обичайни и извънредни обстоятелства, свързани с ликвидността;
д)
ЛУАИФ разглежда и привежда в действие инструменти и процедури, включително специални процедури, необходими за управлението на ликвидния риск на всеки управляван от него АИФ. За всеки управляван от него АИФ ЛУАИФ определя случаите, при които тези инструменти и мерки могат да се използват при обичайни и извънредни обстоятелства, като взема предвид справедливото третиране на всички инвеститори на АИФ във връзка с всеки управляван от него АИФ. ЛУАИФ може да използва подобни инструменти и процедури само при тези обстоятелства и ако съответните оповестявания са направени в съответствие с член 108.
2. ЛУАИФ документира своите политики и процедури за управление на ликвидността, както е посочено в параграф 1, като ги преразглежда най-малко веднъж годишно и ги актуализира с всяко изменение или нова процедура.
3. В системата и процедурите си за управление на ликвидността, посочени в параграф 1, ЛУАИФ включва подходящи поетапни мерки с цел да реагира при очаквани или действителни затруднения с ликвидността или друго влошаване на ситуацията на АИФ.
4. Параграф 1, буква д) не се прилага, когато ЛУАИФ управлява АИФ от затворен тип, използващ ливъридж.
Член 48
Прагове при управлението на ликвидност и стрес-тестове
1. Като имат предвид естеството, мащаба и сложността на всеки управляван от тях АИФ, ЛУАИФ, когато е уместно, прилагат и поддържат адекватни прагове за ликвидност или неликвидност на АИФ, съответстващи на поетите от фонда задължения и политиката за обратно изкупуване на дялове и в съответствие с изискванията, определени в член 44, свързани с количествените и качествените прагове на риска.
ЛУАИФ следят за спазването на тези прагове и когато те са надвишени или има вероятност да бъдат надвишени, те определят изисквания (или необходимия) курс на действие. При определяне на подходящи действия ЛУАИФ преценяват адекватността на политиките и процедурите за управление на ликвидността, целесъобразността на ликвидния профил на активите на АИФ и влиянието на нетипични нива на искове за обратно изкупуване.
2. ЛУАИФ редовно провеждат стрес-тестове при обичайни и извънредни условия, свързани с ликвидността, с помощта на които оценяват ликвидния риск на всеки управляван от тях АИФ. Тестовете за устойчивост:
а)
се извършват въз основа на надеждна и актуална информация, в количествено изражение или в случаите, когато това не е подходящо - в качествено изражение;
б)
когато е уместно, се симулира недостиг на ликвидност на активите на АИФ и нетипични искания за обратно изкупуване;
в)
обхващат пазарни рискове и свързани с тях евентуални последици, включително искане за допълнително изплащане (margin calls), изисквания за обезпечения и кредитни линии;
г)
отразяват чувствителността на оценяването при неблагоприятни пазарни условия;
д)
се извършват с честота, която е съобразена с естеството на АИФ, като се вземат предвид инвестиционната стратегия, ликвидният профил, видът на инвеститорите и политиката за обратно изкупуване на дялове на АИФ, но поне веднъж годишно.
3. ЛУАИФ действат в най-добрия интерес на инвеститорите съобразно резултатите от стрес-тестовете.
Член 49
Съответствие между инвестиционна стратегия, ликвиден профил и политика за обратно изкупуване
1. За целите на член 16, параграф 2 от Директива 2011/61/ЕС се счита, че между инвестиционната стратегия, ликвидния профил и политиката за обратно изкупуване на дялове на всеки управляван АИФ съществува съответствие, когато инвеститорите могат да поискат техните инвестиции да бъдат обратно изкупени по начин, отговарящ на справедливото третиране на всички инвеститори на АИФ и в съответствие с политиката за обратно изкупуване на АИФ и неговите задължения.
2. При оценяването на съответствието между инвестиционната стратегия, ликвидния профил и политиката за обратно изкупуване ЛУАИФ взема предвид и въздействието, което обратното изкупуване може да окаже върху базисните цени или спредовете на отделните активи на АИФ.
РАЗДЕЛ 5
Инвестиране в секюритизационни позиции
(член 17 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 50
Определения
За целите на настоящия раздел:
а)
„секюритизация“ означава секюритизация по смисъла на член 4, параграф 36 от Директива 2006/48/ЕО;
б)
„секюритизационна позиция“ означава секюритизационна позиция по смисъла на член 4, параграф 40 от Директива 2006/48/ЕО;
в)
„спонсор“ означава спонсор по смисъла на член 4, параграф 42 от Директива 2006/48/ЕО;
г)
„транш“ означава транш по смисъла на член 4, параграф 39 от Директива 2006/48/ЕО.
Член 51
Изисквания за запазен интерес
1. ЛУАИФ откриват експозиция към кредитния риск, свързан със секюритизация от името на един или повече управлявани от тях АИФ, само ако инициаторът, спонсорът или първоначалният кредитор изрично е оповестил на ЛУАИФ, че запазва постоянно значителен нетен икономически интерес, който по принцип не трябва да бъде по-малък от 5 %.
За запазване на значителен нетен икономически интерес от най-малко 5 % се смята само някое от следните:
а)
запазване на не по-малко от 5 % от номиналната стойност на всеки от траншовете, продадени или прехвърлени на инвеститори;
б)
в случай на секюритизация на револвиращи експозиции - запазване на интереса на инициатора в размер не по-малко от 5 % от номиналната стойност на секюритизираните експозиции;
в)
запазване на произволно избрани експозиции, съответстващи на не по-малко от 5 % от номиналната стойност на секюритизираните експозиции, ако в противен случай тези експозиции биха били секюритизирани при секюритизацията, при условие че броят на потенциално секюритизираните експозиции при инициирането е не по-малък от 100;
г)
запазване на транша за първа загуба и при необходимост на други траншове със същия или по-висок рисков профил от траншовете, прехвърлените или продадените на инвеститори, и чийто падеж не настъпва по-рано от падежа на траншовете, прехвърлени или продадени на инвеститори, така че запазването да се равнява общо на не по-малко от 5 % от номиналната стойност на секюритизираните експозиции;
д)
запазване на експозицията за първа загуба в размер на не по-малко от 5 % от всяка секюритизирана експозиция в схемата на секюритизация.
Нетният икономически интерес се изчислява при инициирането и се поддържа постоянно. По отношение на нетния икономически интерес, включително запазените позиции, интерес или експозиции, не може да се извършва редуциране на кредитния риск, поемане на къси позиции или други действия за хеджиране и той не може да бъде продаван. Нетният икономически интерес се определя по номиналната стойност на задбалансовите позиции.
Не се допуска многократно прилагане на изискванията за запазване при никоя схема за секюритизация.
2. Параграф 1 не се прилага, ако секюритизираните експозиции представляват вземания или условни вземания към институциите, посочени в член 122а, параграф 3, първа алинея от Директива 2006/48/ЕО, или са изцяло, безусловно и неотменяемо гарантирани от тези институции, и не се прилага за сделките, изброени в член 122а, параграф 3, втора алинея от Директива 2006/48/ЕО.
Член 52
Качествени изисквания относно спонсорите и инициаторите
Преди ЛУАИФ да открие експозиция към кредитен риск във връзка със секюритизация от името на един или повече от управляваните от него АИФ, той гарантира, че спонсорът и инициаторът:
а)
предоставят кредити въз основа на разумни и ясно определени критерии и имат ясно определен процес за одобряване, изменение, подновяване и рефинансиране на кредити за експозиции, които предстоят да бъдат секюритизирани, какъвто прилагат и по отношение на експозициите, които държат;
б)
са въвели и прилагат ефективни системи за управление на текущото администриране и наблюдение на техните рискови кредитни портфейли и експозиции, включително и за идентифициране и управление на проблемни кредити и за извършване на адекватни корекции на стойността и заделяне на провизии;
в)
адекватно диверсифицират всеки кредитен портфейл въз основа на целевия пазар и на цялостната кредитна стратегия;
г)
имат писмена политика за кредитния риск, която включва прагове за поемане на риск и политика по провизиране и описва по какъв начин този риск се измерва, наблюдава и контролира;
д)
предоставят лесен достъп до всички данни от съществено значение относно кредитното качество и резултатите от отделните базисни експозиции, паричните потоци и обезпечението на секюритизационните експозиции и такава информация, която е необходима за извършване на цялостни и добре информирани стрес-тестове на паричните потоци и на стойността на обезпеченията в подкрепа на базисните експозиции. За тази цел данните от съществено значение се определят към датата на секюритизацията, а при необходимост и след това с оглед на естеството на секюритизацията;
е)
предоставят лесен достъп до всички други данни от съществено значение, необходими на ЛУАИФ да спази изискванията, определени в член 53;
ж)
оповестяват размера на техния запазен нетен икономически интерес, както е посочено в член 51, както и всички въпроси, които биха могли да попречат на поддържането на задължителния минимален нетен икономически интерес, както е посочено в същия член.
Член 53
Качествени изисквания относно ЛУАИФ, притежаващи експозиции в секюритизации
1. Преди да бъдат изложени на кредитен риск във връзка със секюритизация от името на един или повече АИФ, а по целесъобразност и след това, ЛУАИФ доказват на компетентните органи за всяка от секюритизационните си позиции, че познават комплексно и задълбочено тези позиции и са приложили формалните политики и процедури за анализиране и вписване, подходящи за рисковия профил на съответните инвестиции на АИФ в секюритизирани позиции:
а)
информацията, оповестена от инициаторите или спонсорите съгласно член 51, в която се посочва нетният икономически интерес, поддържан постоянно от тях в схемата за секюритизация;
б)
рисковите параметри на отделната секюритизационна позиция;
в)
рисковите параметри на базовите експозиции, съставляващи секюритизационната позиция;
г)
репутацията и понесените загуби от страна на инициаторите или спонсорите при предишни секюритизации в съответните класове базови експозиции, съставляващи секюритизационната позиция;
д)
декларациите и оповестената информация от страна на инициаторите или спонсорите, или техните представители или консултанти за извършения от тях надлежен комплексен анализ по отношение на секюритизираните експозиции и - в съответните случаи - по отношение на качеството на обезпечението на секюритизираните експозиции;
е)
по целесъобразност - методологията и концепциите, на които се основава оценката на обезпеченията на секюритизираните експозиции, както и приетите от инициатора или спонсора правила за гарантиране на независимостта на оценителя;
ж)
всички структурни елементи на схемата за секюритизация, които могат значително да повлияят на представянето на секюритизационната позиция на АИФ, като договорните условия за разпределяне на приходите към различните траншове на секюритизацията и свързаните с тях задействащи механизми, кредитни улеснения, ликвидни улеснения, фактори, влияещи на пазарната стойност, и специфични за сделката определения за неизпълнение.
2. Когато ЛУАИФ е открил експозиция, която представлява значителна стойност от кредитния риск във връзка със секюритизация от името на един или повече АИФ, той редовно провежда стрес-тестове, подходящи за такива секюритизационни позиции в съответствие с член 15, параграф 3, буква б) от Директива 2011/61/ЕС. Стрес-тестът е съобразен с естеството, мащаба и сложността на риска, който е присъщ на секюритизационните позиции.
ЛУАИФ въвеждат официални процедури за наблюдение в съответствие с принципите, установени в член 15 от Директива 2011/61/ЕС, съобразени с рисковия профил на АИФ, по отношение на кредитен риск във връзка със секюритизираща позиция, за да наблюдават постоянно и своевременно информацията за представянето на експозициите, свързани с тези секюритизационни позиции. Тази информация включва (ако е свързана с конкретния вид секюритизация и без да се ограничава само до описаната тук информация) вида експозиция, процента на заеми с повече от 30, 60 и 90 дни на просрочие, проценти на неизпълнение, процент на предплащане, заемите, предмет на принудително изпълнение, вида на обезпечението и каква част от него се дава под наем, честотата на разпределение на кредитните оценки или други мерки, свързани с качеството на кредита в базисните експозиции, секторна и географска диверсификация, честотата на разпределение на съотношенията заем/стойност в граници, които позволяват да се направи лесно подходящ анализ на чувствителността. Когато самите базови експозиции представляват секюритизационни позиции, ЛУАИФ разполагат с посочената в настоящата алинея информация не само по отношение на базовите секюритизационни траншове, например името и кредитното качество на емитента, но и по отношение на характеристиките и показателите на базовите пулове, съставляващи тези секюритизационни траншове.
ЛУАИФ прилагат същите стандарти за анализ на дяловите участия и/или записаните емисии в секюритизации, които са закупили от трети лица.
3. За целите на съответния риск и управлението на ликвидността ЛУАИФ, които откриват експозиция към кредитен риск във връзка със секюритизация от името на един или повече АИФ, правилно идентифицират, измерват, наблюдават, управляват, контролират и докладват рисковете, които възникват поради несъответствия между активите и пасивите на съответния АИФ, риска от концентрация или инвестиционния риск, произтичащ от тези инструменти. ЛУАИФ гарантират, че рисковият профил на тези секюритизационни позиции съответства на размера и цялостната структура на портфейла, инвестиционните стратегии и целите на съответния АИФ, както е предвидено в устава на АИФ или в учредителните документи, проспекта и документите за предлагане.
4. ЛУАИФ гарантират в съответствие с изискванията, установени в член 18 от Директива 2011/61/ЕС, че е налице адекватна степен на вътрешно отчитане пред висшето ръководство, така че висшето ръководство да е напълно информирано при съществено поемане на експозиция във връзка със секюритизации, и че рисковете, произтичащи от тези експозиции, се управляват по задоволителен начин.
5. В докладите и оповестяванията, които се подават в съответствие с членове 22, 23 и 24 от Директива 2011/61/ЕС, ЛУАИФ включват подходяща информация за експозициите към кредитен риск от секюритизация и техните процедури за управление на риска в тази област.
Член 54
Коригиращо действие
1. Когато, след като са открили експозиция към секюритизация, ЛУАИФ установят, че определянето и оповестяването на запазения интерес не отговарят на предвидените в настоящия регламент изисквания, те предприемат такива коригиращи действия, които са в най-добрия интерес на инвеститорите в съответния АИФ.
2. ЛУАИФ предприемат такива коригиращи действия, които са в най-добрия интерес на инвеститорите в съответния АИФ, когато към даден момент след поемане на експозицията запазеният интерес падне под 5 % и това не се дължи на естествения механизъм на плащане на сделката.
Член 55
Клауза за запазване на придобитите права
Членове 51-54 се прилагат по отношение на нови схеми за секюритизация, емитирани на или след 1 януари 2011 г. Членове 51-54 се прилагат след 31 декември 2014 г. по отношение на съществуващите схеми за секюритизация в случай на прибавяне на нови базисни експозиции или тяхната замяна след тази дата.
Член 56
Тълкуване
При липса на специално тълкувание, дадено от ЕОЦКП или от Съвместния комитет на Европейските надзорни органи, разпоредбите на настоящия раздел се тълкуват съобразно съответните разпоредби на Директива 2006/48/ЕО, както и насоките към член 122а на Директивата за капиталовите изисквания от 31 декември 2010 г. (9), издадени от Комитета на европейските банкови надзорници, и техните последващи изменения
РАЗДЕЛ 6
Организационни изисквания - общи принципи
(членове 12 и 18 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 57
Общи изисквания
1. ЛУАИФ:
а)
въвеждат, прилагат и поддържат процедури за вземане на решения и организационна структура, в която ясно са определени и документирани йерархичните връзки и са разпределени функциите и отговорностите;
б)
гарантират, че заинтересованите лица са запознати с процедурите, които трябва да се спазват за правилното изпълнение на своите служебни задължения;
в)
въвеждат, прилагат и поддържат адекватни механизми за вътрешен контрол, предназначени да осигурят спазването на решенията и процедурите на всички равнища в ЛУАИФ;
г)
въвеждат, прилагат и поддържат ефективно вътрешно докладване и съобщаване на информация на всички съответни нива в ЛУАИФ и ефективен информационен обмен с всяка заинтересована трета страна;
д)
поддържат подходяща и стриктна документация за своята стопанска дейност и вътрешна организация.
ЛУАИФ вземат предвид естеството, мащаба и сложността на дейността си, както и естеството и обхвата на услугите и дейностите, извършвани в хода на тази стопанска дейност.
2. ЛУАИФ въвеждат, прилагат и поддържат системи и процедури, които осигуряват сигурността, целостта и поверителността на информацията, като се има предвид естеството на въпросната информация.
3. ЛУАИФ установяват, прилагат и поддържат адекватна политика за непрекъснатост на стопанската дейност, която има за цел, в случай на прекъсване на работата на техните системи и процедури, да предпази основната информация и функции, както и да поддържа услугите и дейностите или, когато това е невъзможно, своевременното възстановяване на информацията и функциите и своевременното възобновяване на техните услуги и дейности.
4. ЛУАИФ установяват, прилагат и поддържат счетоводни политики и процедури, както и правила за оценяване, които им дават възможност при искане от компетентния орган да му предоставят своевременно финансови отчети, които дават вярна и точна представа за тяхното финансово състояние и които отговарят на всички приложими счетоводни стандарти и норми.
5. ЛУАИФ въвеждат подходящи политики и процедури, за да гарантират, че политиките за обратно изкупуване на АИФ се оповестяват достатъчно подробно на инвеститорите преди да инвестират в АИФ и в случай на съществени промени.
6. ЛУАИФ наблюдават и редовно оценяват адекватността и ефективността на своите системи, механизми за вътрешен контрол и процедури, установени в съответствие с параграфи 1-5, и предприемат подходящи мерки за отстраняване на пропуски.
Член 58
Обработване на електронни данни
1. ЛУАИФ правят всичко необходимо за осигуряването на електронни системи, които да способстват за своевременното и правилно регистриране на всяка портфейлна трансакция или на записване за нова емисия или обратно изкупуване, когато е приложимо.
2. ЛУАИФ осигуряват висока степен на сигурност по време на обработката на електронните данни, както и целостта и поверителността на записаната информация, когато е необходимо.
Член 59
Счетоводни процедури
1. ЛУАИФ използват счетоводни политики и процедури, както се посочва в член 57, параграф 4, за да осигурят защитата на инвеститорите. Счетоводното отчитане се извършва по начин, който позволява всички активи и пасиви на АИФ да бъдат директно идентифицирани по всяко време. Ако даден АИФ има различни инвестиционни подразделения, се поддържат отделни сметки за тези инвестиционни подразделения.
2. ЛУАИФ въвеждат, прилагат и поддържат политики и процедури за отчитане и оценяване, за да гарантират, че нетната стойност на активите на всеки АИФ е точно изчислена въз основа на приложимите счетоводни норми и стандарти.
Член 60
Контрол от страна на управителния орган, висшето ръководство и звеното по надзора
1. При вътрешното разпределение на функциите ЛУАИФ гарантират, че управителният орган, висшето ръководство и звеното по надзора, ако има такова, отговарят за спазването от страна на ЛУАИФ на задълженията му съгласно Директива 2011/61/ЕС.
2. ЛУАИФ гарантира, че неговото висше ръководство:
а)
отговаря за изпълнението на общата инвестиционна политика за всеки управляван от него АИФ, както е описано съответно в устава или учредителните инструменти, проспекта или документите за предлагане на фонда;
б)
контролира одобрението на инвестиционните стратегии за всеки управляван от него АИФ;
в)
гарантира, че са установени и се прилагат политиките и процедурите за оценяване по член 19 от Директива 2011/61/ЕС;
г)
гарантира, че ЛУАИФ има постоянно действащо и ефективно звено за проверка на съответствието, дори ако тази функция се изпълнява от трета страна;
д)
осигурява и проверява периодично дали общата инвестиционна политика, инвестиционните стратегии и праговете на риска за всеки управляван АИФ се прилагат и спазват правилно и ефективно, дори ако функцията по управление на риска се изпълнява от трети страни;
е)
одобрява и преглежда периодично адекватността на вътрешните процедури за вземането на инвестиционни решения за всеки управляван от него АИФ, за да гарантира, че тези решения отговарят на одобрените инвестиционни стратегии;
ж)
одобрява и разглежда периодично политиката за управление на риска и процедурите, процесите и техниките за прилагане на тази политика, включително системата за ограничаване на риска за всеки управляван от него АИФ;
з)
отговаря за изготвянето и прилагането на политиката на възнаграждения в съответствие с приложение II към Директива 2011/61/ЕС.
3. ЛУАИФ гарантира също така, че висшето му ръководство и когато е уместно, неговият управителен орган или звеното по надзора:
а)
оценяват и периодично разглеждат ефективността на политиките, организацията и процедурите, установени с цел спазване на задълженията по Директива 2011/61/ЕС;
б)
вземат подходящи мерки за отстраняване на слабостите.
4. ЛУАИФ гарантира, че неговото висше ръководство получава редовно и най-малко веднъж годишно писмени отчети относно съответствието, вътрешния одит и управлението на риска, в които се посочва по-специално дали са предприети подходящи коригиращи мерки в случай на пропуски.
5. ЛУАИФ гарантира, че неговото висше ръководство получава редовно доклади относно изпълнението на инвестиционните стратегии и на вътрешните процедури за вземане на инвестиционни решения, посочени в параграф 2, букви б)-д).
6. ЛУАИФ гарантира, че управителният орган или звеното по надзора, ако има такова, получава редовно писмени доклади по въпросите, посочени в параграф 4.
Член 61
Постоянно звено за проверка на съответствието
1. ЛУАИФ въвеждат, прилагат и поддържат адекватни политики и процедури, предназначени да установят всякакъв риск от неспазване от страна на ЛУАИФ на задълженията му по силата на Директива 2011/61/ЕС, и свързаните с това рискове, и въвеждат адекватни мерки и процедури, за да сведат до минимум този риск, както и да позволят на компетентните органи да упражняват ефективно правомощията си съгласно същата директива.
ЛУАИФ взема предвид естеството, мащаба и сложността на дейността си, както и естеството и обхвата на услугите и дейностите, извършвани в хода на тази стопанска дейност.
2. ЛУАИФ установява и поддържа постоянно и ефективно действащо звено за проверка на съответствието, което функционира независимо и има следните отговорности:
а)
да наблюдава и редовно да оценява адекватността и ефективността на въведените в съответствие с параграф 1 мерки, политики и процедури, както и на действията, предприети за отстраняване на всички пропуски при спазването на задълженията от страна на ЛУАИФ;
б)
да консултира заинтересованите лица, отговорни за изпълнението на услугите и дейностите, и да им оказва помощ при спазване на задълженията на ЛУАИФ съгласно Директива 2011/61/ЕС.
3. С цел да се даде възможност на посоченото в параграф 2 звено да изпълнява задължения си правилно и независимо, ЛУАИФ гарантира, че:
а)
звеното за проверка на съответствието разполага с необходимите правомощия, средства, опит и достъп до всякаква важна информация;
б)
служителят за проверка на съответствието е назначен и отговаря за звеното за проверка на съответствието, както и за редовното докладване, но най-малко веднъж годишно, пред висшето ръководство относно въпросите на съответствието, като при необходимост посочва по-специално дали са предприети подходящи коригиращи мерки в случай на установени пропуски;
в)
лицата в звеното за проверка на съответствието не участват в изпълнението на услугите или дейностите, които наблюдават;
г)
възнаграждението на служителя за проверка на съответствието и другите лица в звеното за проверка на съответствието се определя по начин, който не засяга и не е вероятно да засегне тяхната обективност.
ЛУАИФ обаче не е длъжен да спазва буква в) или г) от първа алинея, ако може да докаже, че с оглед естеството, размера или сложността на неговата стопанска дейност, както и на естеството и обхвата на извършваните от него услуги и дейности, това изискване не е оправдано и че звеното му за проверка на съответствието продължава да работи ефективно.
Член 62
Постоянно звено за вътрешен одит
1. ЛУАИФ, когато е уместно и съобразено с естеството, мащаба и сложността на дейността им, както и естеството и обхвата на дейностите по колективно управление на портфейли, извършвани в хода на тази стопанска дейност, установяват и поддържат звено за вътрешен одит, което е отделено и независимо от другите звена и дейности на ЛУАИФ.
2. Звеното за вътрешен одит, посочено в параграф 1:
а)
изработва, прилага и поддържа план за одит, с помощта на който проверява и оценява адекватността и ефективността на системите, механизмите и процедурите за вътрешен контрол на ЛУАИФ;
б)
издава препоръки въз основа на работата, извършена в съответствие с буква а);
в)
проверява съответствието с препоръките по буква б);
г)
докладва по въпроси, свързани с вътрешния одит.
Член 63
Лични сделки
1. За всяко съответно лице, което участва в дейности, които могат да доведат до конфликт на интереси или което има достъп до вътрешна информация по смисъла на член 1, параграф 1 от Директива 2003/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 г. относно търговията с вътрешна информация и манипулирането на пазара (пазарна злоупотреба) (10) или друга поверителна информация, свързана с АИФ или сделки със или за даден АИФ, ЛУАИФ въвежда, прилага и поддържа адекватни процедури, целта на които е да попречат на тези лица:
а)
да извършват лична сделка с финансови инструменти или други активи, която отговаря на един от следните критерии:
i)
сделката е предмет на член 2, параграф 1 от Директива 2003/6/ЕО;
ii)
сделката е свързана със злоупотреба или с неправомерно разкриване на поверителна информация;
iii)
сделката е в нарушение или има вероятност да наруши задължение на ЛУАИФ съгласно Директива 2011/61/ЕС;
б)
да консултират или да насърчават, освен в рамките на изпълнение на служебните им задължения или на договор за предоставяне на услуги, всяко друго лице да сключи лична сделка, посочена в буква а), подточки i) и ii), или която по друг начин би представлявала неправилно използване на информацията, свързана с висящи поръчки;
в)
да разкриват, освен в рамките на изпълнение на служебните им задължения или на договор за предоставяне на услуги и без да се засяга член 3, буква а) от Директива 2003/6/ЕО - всякаква информация или становище на друго лице, ако съответното лице знае или основателно би следвало да знае, че в резултат на такова разкриване това лице ще предприеме или има вероятност да предприеме едно от следните действия:
i)
да извърши лична сделка, посочена в буква а), подточки i) и ii), с финансови инструменти или други активи или която по друг начин би представлява неправилно използване на информацията, свързана с висящи поръчки;
ii)
да консултира или да насърчи друго лице да сключи такава лична сделка.
2. Мерките, посочени в параграф 1, имат за цел по-специално да гарантират, че:
а)
всяко съответно лице е запознато с ограниченията по отношение на личните сделки, предвидени в параграф 1, и с мерките, установени от ЛУАИФ във връзка с личните сделки и разкриването на информация по силата на параграф 1;
б)
ЛУАИФ е информирано незабавно за всяка лична сделка, сключена от съответно лице по параграф 1, чрез съобщение за такава сделка или чрез други процедури, които позволяват на ЛУАИФ да установи тези сделки;
в)
се води регистър на личните сделки, за които ЛУАИФ е информиран или които е установил, включително всяко разрешение или забрана във връзка с такава сделка.
За целите на буква б) от първа алинея когато някои дейности на ЛУАИФ се изпълняват от трети страни, ЛУАИФ гарантира, че субектът, извършващ дейността, поддържа регистър на личните сделки, извършени от съответното лице, обхванато от параграф 1, и при поискване незабавно предоставя тази информация на ЛУАИФ.
3. Параграфи 1 и 2 не се прилагат за лични сделки:
а)
извършени като част от услуга за неограничено управление на портфейл, когато във връзка със сделката няма предварителна комуникация между управителя на портфейла и съответното лице или друго лице, за чиято сметка се извършва сделката;
б)
с ПКИПЦК или АИФ, които са предмет на надзора съгласно законодателството на държава членка, което изисква равностойно равнище на разпределение на риска сред техните активи, когато заинтересованото лице и другото лице, за чиято сметка се извършват сделката, не участват в управлението на това предприятие.
4. За целите на параграф 1 лична сделка също така включва сделка с финансов инструмент или други актив, извършена от името или за сметка на:
а)
заинтересовано лице;
б)
всяко лице, с което заинтересованото лице има семейна връзка или с което заинтересованото лице е в тесни връзки;
в)
лице, чието отношение със заинтересованото лице е такова, че заинтересованото лице има пряк или косвен съществен интерес от резултата от сделката, различен от такса или комисиона за извършването на търговията.
Член 64
Вписване на портфейлни трансакции
1. За всяка портфейлна трансакция, свързана с управляван от него АИФ, ЛУАИФ вписва незабавно информация, която е достатъчна за възстановяване на подробностите по отношение на поръчката и на извършената трансакция или на споразумението.
2. По отношение на портфейлни трансакции, извършени на място за изпълнение, посоченият в параграф 1 запис включва следната информация:
а)
името или друго обозначаване на АИФ и на лицето, действащо от името на АИФ;
б)
активът;
в)
количеството, при необходимост;
г)
видът на поръчката или трансакцията;
д)
цената;
е)
за поръчки - датата и точното време на предаване на поръчката, както и името или друго обозначаване на лицето, на което е предадена поръчката, или за трансакции - датата и точното време на решението за търгуване и извършване на трансакцията;
ж)
когато е приложимо, името на лицето, предаващо поръчката или извършващо трансакцията;
з)
причините за отмяна на поръчката, когато е приложимо;
и)
за извършени трансакции - контрагентът и идентификация на мястото на извършване на поръчката.
3. По отношение на портфейлни трансакции от АИФ, извършени извън място за изпълнение, посоченият в параграф 1 запис включва следната информация:
а)
името или друго обозначаване на АИФ;
б)
правната и друга документация, която е основание за портфейлната трансакция, включително по-специално изпълненото споразумение;
в)
цената.
4. За целите на параграфи 2 и 3 мястото на извършване на трансакция включва системен интернализатор, както е посочено в член 4, параграф 1, точка 7 от Директива 2004/39/ЕО, регулиран пазар, както е посочено в член 4, параграф 1, точка 14 от посочената директива, многостранна търговска система, както е посочено в член 4, параграф 1, точка 15 от посочената директива, създател на пазарна ликвидност, както е посочено в член 4, параграф 1, точка 8 от посочената директива, или друго предоставящо ликвидност лице или предприятие, което в трета страна извършва функция, подобна на функциите, изпълнявани от някое от изброените по-горе.
Член 65
Вписване на поръчките за записване и за обратно изкупуване
1. ЛУАИФ предприемат всички разумни стъпки, за да гарантират, че получените записвания за нова емисия на АИФ и, когато е приложимо, поръчки за обратно изкупуване се вписват без неоправдано забавяне след получаването на такава поръчка.
2. Този запис съдържа информация за следното:
а)
съответното АИФ;
б)
лицето, даващо или предаващо поръчката;
в)
лицето, получаващо поръчката;
г)
датата и часът на поръчката;
д)
условията и начинът на плащане;
е)
видът на поръчката;
ж)
датата на извършване на поръчката;
з)
броят на заявените или обратно изкупените дялове или акции или съответните суми;
и)
продажната или когато е приложимо, цената на обратно изкупуване на всеки дял или акция, или когато е приложимо, размерът на заявения и платен капитал;
й)
общата стойност на записваните или откупените дялове;
к)
брутната стойност на поръчката, включително такси за записване или нетната сума след таксата за обратно изкупуване.
Информацията по букви и), й) и к) се записва веднага щом стане налична.
Член 66
Изисквания относно поддържането на записите
1. ЛУАИФ гарантират, че всички записи, изисквани по членове 64 и 65, се запазват за период от поне пет години.
Въпреки това компетентните органи могат да изискат от ЛУАИФ да гарантира, че някой или всички от тези записи се съхраняват за по-дълъг период от време, като се взема предвид естеството на актива или портфейлната трансакция, ако това е необходимо, за да може компетентният орган да упражнява своите функции по надзора съгласно Директива 2011/61/ЕС.
2. След прекратяване на разрешение на ЛУАИФ за упражняване на дейност записите се запазват поне за оставащия период от петгодишния срок по параграф 1. Компетентните органи могат да изискат записите да бъдат съхранени за по-дълъг период.
Ако ЛУАИФ прехвърли отговорностите си по отношение на АИФ на друго ЛУАИФ, то гарантира, че записите по параграф 1 са достъпни за другото ЛУАИФ.
3. Записите се съхраняват на носител, който позволява съхранение на информацията за бъдещи справки от компетентния орган, и в такъв формат и по начин, които:
а)
позволяват на компетентния орган лесен достъп и възпроизвеждане на всички основни етапи от обработка на всяка портфейлна трансакция;
б)
позволяват извършването на корекции или други изменения, като съдържанието на записите преди такива корекции и изменения може да бъдат лесно установено;
в)
не позволяват никакви други манипулации или промени.
РАЗДЕЛ 7
Оценяване
(член 19 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 67
Политики и процедури по оценяване на активите на АИФ
1. ЛУАИФ установяват, поддържат, прилагат и разглеждат за всеки управляван от тях АИФ политики и процедури в писмена форма, с които се осигурява стабилен, прозрачен, разбираем и съответно документиран процес за оценяване. Политиката и процедурите за оценяване обхващат всички съществени аспекти на процеса на оценяване и процедурите за оценяване и контрол по отношение на съответния АИФ.
Без да се засягат изискванията на националното право и устава на АИФ и учредителните документи, ЛУАИФ гарантира, че по отношение на управляваните от него АИФ се прилагат справедливи, подходящи и прозрачни методи за оценяване. С политиките и процедурите по оценяване се установяват и изпълняват методите за оценяване, използвани за всеки вид актив, в който АИФ може да инвестира в съответствие с приложимото национално законодателство, устава на АИФ и учредителните документи. ЛУАИФ не може да инвестира в конкретен вид актив за първи път, освен ако е определен съответен метод или методи за оценяване за този конкретен вид актив.
Политиките и процедурите, с които се определят методите за оценяване, включват входящи данни, модели и критериите за подбор за ценообразуване и източници на пазарни данни. В тях се предвижда, че, когато е възможно и уместно, цените се получават от независими източници. Процесът на подбор на конкретна методика включва оценка на съответните налични методики, като се отчете чувствителността им към измененията на променливите величини и начинът, по който специфичните стратегии определят относителната стойност на активите в портфейла.
2. В политиките по оценяване се определят задълженията, ролите и отговорностите на всички заинтересовани страни в процеса на оценяване, включително на висшето ръководство на ЛУАИФ. Процедурите отразяват организационната структура, както е посочена в политиките по оценяване.
В политиките и процедурите по оценяване се разглежда най-малко следното:
а)
компетентността и независимостта на персонала, който оценява на практика активите;
б)
специфичните инвестиционни стратегии на АИФ и активите, в които АИФ може да инвестира;
в)
контролът върху избора на входящи данни, източниците и методите, използвани при оценяването;
г)
поетапни процедури за премахване на разликите в резултатите, получени при оценяване на стойността на активите;
д)
оценяване на корекции във връзка с размера и ликвидността на позиции или с промени в пазарните условия, в зависимост от случая;
е)
подходящото време за счетоводното приключване за целите на оценяването;
ж)
подходящата честота на оценяване на активите.
3. Когато е назначен външен оценител, в политиките и процедурите по оценяване се определя процедурата за обмен на информация между ЛУАИФ и външния оценител, за да се гарантира, че е предоставена цялата информация, необходима за извършване на оценяването.
С политиките и процедурите по оценяване се гарантира, че ЛУАИФ провежда първоначално и периодично комплексни проверки на третите страни, на които е възложил оценяването.
4. Когато самото ЛУАИФ извършва оценяването, политиките включват описание на гаранциите за функционално независимото изпълнение на задачата по оценяване в съответствие с член 19, параграф 4, буква б) от Директива 2011/61/ЕС. Тези гаранции предвиждат мерки за предотвратяване или ограничаване на действията на което и да е лице за упражняване на непозволено влияние върху начина, по който дадено лице извършва оценяването.
Член 68
Използване на модели за оценяване на активи
1. Ако за оценяване на активите на АИФ се използва модел, той и основните му характеристики се обясняват и обосноват в политиките и процедурите по оценяване. Причината за избора на модела, основните данни, използваните в модела допускания и обосновката за тяхното използване, както и ограниченията на базиращата се на модела оценка се отбелязват по подходящ начин.
2. С политиките и процедурите по оценяване се гарантира, че преди да се използва даден модел, той се утвърждава от лице с достатъчно опит, което не е участвало в изработването на модела. Процесът на утвърждаване се документира по подходящ начин.
3. Моделът подлежи на предварително одобрение от висшето ръководство на ЛУАИФ. Когато моделът е използван от ЛУАИФ, което само извършва оценяването, въпреки одобрението от висшето ръководство компетентният орган има право да изиска моделът да бъде заверен от външен оценител или одитор съгласно член 19, параграф 9 от Директива 2011/61/ЕС.
Член 69
Последователно прилагане на политиките и процедурите по оценяване
1. ЛУАИФ гарантира, че политиките и процедурите по оценяване, както и определените методики за оценяване се прилагат последователно.
2. Политиките и процедурите по оценяване, както и определените методики се прилагат по отношение на всички активи в рамките на АИФ, като се има предвид инвестиционната стратегия, вида актив и, ако е приложимо, използването на различни външни оценители.
3. Ако не се налага извършаване на актуализация, политиките и процедурите се прилагат последователно във времето и източниците и правилата за оценяване остават непроменени във времето.
4. Процедурите по оценяване и определените методики на оценяване се прилагат последователно за всички АИФ, управлявани от ЛУАИФ, като се вземат под внимание инвестиционните стратегии и видовете активи, държани от АИФ, и, ако е приложимо, използването на различни външни оценители.
Член 70
Периодичен преглед на политиките и процедурите по оценяване
1. В политиките по оценяване се предвижда извършването на периодичен преглед на политиките и процедурите, включително на методиките за оценяване. Прегледът се провежда най-малко веднъж годишно и преди АИФ да започне да прилага нова инвестиционна стратегия или да придобие нов вид актив, който не е обхванат от действащата политика по оценяване.
2. В политиките и процедурите по оценяване се посочва как може да бъде извършена промяна в политиката по оценяване, включително в методиката, и в какви случаи това би било подходящо. Препоръките за промени в политиките и процедурите се представят на висшето ръководство, което преглежда и одобрява всяка промяна.
3. Функцията по управление на риска, посочена в член 38, разглежда и ако е необходимо, предоставя подходяща подкрепа относно политиките и процедурите за оценяване на активи.
Член 71
Преглед на отделни стойности на активи
1. ЛУАИФ гарантира, че всички активи, държани от АИФ, са справедливо и правилно оценени. ЛУАИФ документира по видове активи начина, по който са оценени уместността и точността на отделните стойности. ЛУАИФ е в състояние по всяко време да докаже, че портфейлите на управляваните от него АИФ са правилно оценени.
2. В политиките и процедурите за оценяване се установява процес на преразглеждане на индивидуалните стойности на активите, когато съществува значителен риск от неправилно оценяване, например в следните случаи:
а)
оценката се основава на цени, предоставени само от един единствен контрагент или брокер;
б)
оценката се основава на неликвидни борсови цени;
в)
оценката е повлияна от страни, свързани с ЛУАИФ;
г)
оценката е повлияна от други субекти, които могат да имат финансови интереси от представянето на АИФ;
д)
оценката се основава на цени, предоставени от контрагента, който е инициатор на инструмент, по-специално когато инициаторът финансира също позицията на АИФ в инструмента;
е)
оценката е повлияна от едно или повече лица в рамките на ЛУАИФ.
3. В политиките и процедурите по оценяване се описва процесът на извършване на преглед, включително достатъчно и подходящи проверки и контрол върху обосноваността на индивидуалните стойности. Обосноваността се оценява от гледна точка на наличието на подходяща степен на обективност. Тези проверки и контрол включват поне:
а)
проверка на стойностите чрез сравняването им със ценовите котировки на контрагенти и във времето;
б)
валидиране на стойностите чрез сравнение на реализираните цени с последните балансови стойности;
в)
отчитане на репутацията, последователността и качеството на източника на оценяване;
г)
сравнение със стойностите, генерирани от трета страна;
д)
проверка и документиране на изключенията;
е)
отбелязване и проучване на всякакви разлики, които изглеждат необичайни или се различават от показателя за оценка, установен за вида актив;
ж)
изпитване на неактуализирани цени и имплицитни параметри;
з)
сравнение с цените на всички свързани активи или техните хеджирани стойности;
и)
преглед на входящите данни, използвани от модела за ценообразуване, по-специално тези, към които получените чрез модела цени показват значителна чувствителност.
4. Политиките и процедурите по оценяване включват подходящи поетапни мерки за преодоляване на различията или други проблеми при оценяване на активите.
Член 72
Изчисляване на нетната стойност на активи на дял или акция
1. ЛУАИФ гарантира, че за всеки управляван от него АИФ нетната стойност на активите на дял или акция се изчислява при всяко емитиране, записване, обратно изкупуване или обезсилване на дялове или акции, но най-малко веднъж годишно.
2. ЛУАИФ гарантира, че процедурите и методите за изчисляване на нетната стойност на активите на дял или акция са изцяло документирани. ЛУАИФ редовно проверява процедурите и методите за изчисляване, както и тяхното прилагане, като съответно актуализира документацията.
3. ЛУАИФ гарантират, че в случай на неправилното изчисление на нетната стойност на актив съществуват коригиращи процедури.
4. ЛУАИФ гарантира, че броят на емитираните дялове или акции подлежи на редовни проверки, поне толкова често, колкото се изчислява цената на дял или акция.
Член 73
Професионални гаранции
1. Външните оценители предоставят, при поискване, професионални гаранции, с които доказват своята способност да изпълняват задачите по оценяване. Външните оценители предоставят професионалните гаранции в писмена форма.
2. Професионалните гаранции съдържат доказателства за квалификацията и способността на външния оценител да извърши точна и независима оценка, включително най-малко доказателства за:
а)
наличието на достатъчен персонал и технически ресурси;
б)
адекватни процедури, гарантиращи точна и независима оценка;
в)
адекватни познания и разбиране на инвестиционната стратегия на АИФ и на активите, които външният оценител трябва да оцени;
г)
достатъчно добра репутация и достатъчен опит в оценяването.
3. Когато външният оценител подлежи на задължителна професионална регистрация към компетентния орган или друг орган на държавата, в която е установен, в професионалната гаранция се посочва името на този орган или субект, включително съответните данни за контакт. В професионалната гаранция се посочват ясно законовите или подзаконовите разпоредби или норми за професионално поведение, които са задължителни за външния оценител.
Член 74
Честота на оценяването на активи, държани от АИФ от отворен тип
1. Оценяването на финансовите инструменти, държани от АИФ от отворен тип, се извършва всеки път, когато нетната стойност на активите на дял или акция се изчислява в съответствие с член 72, параграф 1.
2. Оценяването на други активи, държани от АИФ от отворен тип, се извършва най-малко веднъж годишно и всеки път, когато има доказателства, че последно определената стойност вече не е справедлива или вярна.
РАЗДЕЛ 8
Делегиране на функциите на ЛУАИФ
(член 20, параграфи 1, 2, 4 и 5 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 75
Общи принципи
Когато делегират задачата за извършване от тяхно име на една или повече функции, ЛУАИФ спазват в частност следните общи принципи:
а)
структурата по делегиране не позволява на ЛУАИФ да избегне отговорностите или задълженията си;
б)
задълженията на ЛУАИФ по отношение на АИФ и неговите инвеститори не се променят в резултат от делегирането;
в)
условията, които ЛУАИФ трябва да спазва, за да получи разрешение и да извършва дейности в съответствие с Директива 2011/61/ЕС, не са нарушени;
г)
процедурите по делегиране са под формата на писмено споразумение, сключено между ЛУАИФ и подизпълнителя;
д)
ЛУАИФ гарантира, че подизпълнителят изпълнява делегираните функции ефективно и в съответствие с действащите законови и регулаторни изисквания, и трябва да определи методи и процедури за текущ преглед на услугите, предоставяни от подизпълнителя. ЛУАИФ предприема подходящо действие, ако изглежда, че подизпълнителят не може да изпълнява функциите ефективно и в съответствие с действащите законови и нормативни изисквания;
е)
ЛУАИФ контролира ефективно работата на подизпълнителя и управлява рисковете, свързани с делегирането. За тази цел ЛУАИФ разполага по всяко време с необходимите експертни знания и ресурси за контрол на делегираните задачи. ЛУАИФ включва в споразумението правото да получава информация, да извършва проверки, правото на приемане и достъп, както и правото да издава инструкции и да контролира подизпълнителя. ЛУАИФ гарантира също така, че подизпълнителят контролира правилно изпълнението на делегираните задачи и управлява адекватно свързаните с делегирането рискове;
ж)
ЛУАИФ гарантира, че непрекъснатостта и качеството на делегираните функции или на делегираната задача по изпълнение на функциите се запазват и в случай на прекратяване на делегирането или чрез прехвърляне на делегираните функции или на делегираната задача по изпълнение на функциите към друга трета страна, или чрез поемане на тяхното изпълнение;
з)
съответните права и задължения на ЛУАИФ и на подизпълнителя са ясно разграничени и изложени в споразумението. По-специално ЛУАИФ гарантира договорно правото си да издава указания и да прекратява споразумението, правото си да получава информация, както и правото си да извършва проверки и правото на достъп до счетоводната документация и до помещенията. В споразумението се отбелязва, че подизпълнителят може да делегира задачи на друг подизпълнител само със съгласието на ЛУАИФ;
и)
когато делегирането е свързано с управлението на портфейл, то е в съответствие с инвестиционната политика на АИФ. Подизпълнителят получава инструкции от ЛУАИФ как да прилага инвестиционната политика и ЛУАИФ постоянно следи дали подизпълнителят ги спазва;
й)
ЛУАИФ гарантира, че подизпълнителят разкрива пред ЛУАИФ всяка промяна, която може да има съществено въздействие върху способността на подизпълнителя да изпълнява възложените функции ефективно и в съответствие с приложимите законови и нормативни изисквания;
к)
ЛУАИФ гарантира, че подизпълнителят пази всяка поверителна информация, свързана с ЛУАИФ, с АИФ, засегнат от делегирането, и с инвеститорите в този АИФ;
л)
ЛУАИФ гарантира, че подизпълнителят изработва, прилага и поддържа план за действие за възстановяване при бедствени ситуации и периодично изпробва системите за архивиране на данни, като взема предвид делегираните функции.
Член 76
Обективни причини за делегиране
1. ЛУАИФ предоставя на компетентните органи подробно описание, обяснение и доказателство за обективните причини, довели до делегирането. При оценяване на това дали цялата структура по делегирането се основава на обективни причини по смисъла на член 20, параграф 1, буква а) от Директива 2011/61/ЕС, се разглеждат следните критерии:
а)
оптимизиране на стопанските функции и процеси;
б)
икономии на разходи;
в)
експертният опит на подизпълнителя по отношение на администриране или на конкретни пазари или инвестиции;
г)
достъпът на подизпълнителя до световни търговски инструменти.
2. По искане от страна на компетентните органи ЛУАИФ предоставя допълнителни разяснения и документи, доказващи, че цялата структура по делегирането се основава на обективни причини.
Член 77
Характеристики на подизпълнителя
1. Подизпълнителят разполага с достатъчно ресурси и наема достатъчно персонал, притежаващ необходимите умения, знания и опит за правилното изпълнение на делегираните задачи, и има подходяща организационна структура, подпомагаща изпълнението на делегираните задачи.
2. Лицата, които действително извършват делегираните от ЛУАИФ дейности имат достатъчно опит, подходящи теоретични знания и практически опит в съответните функции. Професионалната им подготовка и естеството на функциите, които са изпълнявали в миналото, са подходящи за извършване на дейността.
3. Няма да се счита, че лицата, които действително управляват стопанската дейност на подизпълнителя, имат достатъчно добра репутация, ако съществува изобличаваща информация относно оценката за добра репутация и за доброто изпълнение на делегираните задачи, или ако има друга съществена информация, която се отразява върху тяхната добра репутация. Тази изобличаваща информация включва, но не се ограничава до престъпления, съдебни производства или административни санкции, които са от значение за изпълнението на делегираните задачи. Специално внимание трябва да се отдели на всички престъпления, свързани с финансови дейности, включително, но не само задължения, свързани с предотвратяване на изпирането на пари, непочтеност, измама или финансови престъпления, несъстоятелност или неплатежоспособност. Друга полезна информация включва информация, която показва, че лицето не е надеждно или почтено.
Когато професионални услуги, предоставяни от подизпълнителя, са регулирани в рамките на Съюза, изискванията, посочени в първа алинея, се считат за изпълнени, когато съответният надзорен орган е преразгледал критерия за „добра репутация“ в рамките на процедурата за издаване на разрешително за извършване на дейност, освен ако няма доказателства за противното.
Член 78
Делегиране на управлението на портфейл и управлението на риск
1. Настоящият член се прилага при делегиране на управлението на портфейл или управлението на риск.
2. Следните субекти се считат, че са получели разрешение или са регистрирани за целите на управлението на активи и подложат на надзор в съответствие с член 20, параграф 1, буква в) от Директива 2011/61/ЕС:
а)
управляващи дружества, получили разрешение по Директива 2009/65/ЕО;
б)
инвестиционни посредници, получили разрешение по Директива 2004/39/ЕО да извършват управление на портфейл;
в)
кредитни институции, лицензирани съгласно Директива 2006/48/ЕО, които имат разрешение по силата на Директива 2004/39/ЕО да извършват услуги по управление на портфейли;
г)
външни ЛУАИФ, получили разрешение по Директива 2011/61/ЕС;
д)
субекти на трети страни, получили разрешение или регистрирани за целите на управлението на активи и действително контролирани от компетентния орган на тези държави.
3. Когато за подизпълнител е определено предприятие от трета държава, трябва да бъдат изпълнени следните условия в съответствие с член 20, параграф 1, буква г) от Директива 2011/61/ЕС:
а)
наличието на писмено споразумение между компетентните органи на държавата членка по произход на ЛУАИФ и надзорните органи на предприятието подизпълнител;
б)
по отношение на предприятието подизпълнител споразумението по буква а) позволява на компетентните органи да:
i)
получат при поискване важна информация, необходима за изпълнение на техните надзорни функции, както е предвидено в Директива 2011/61/ЕС;
ii)
да получат достъп до документи, които са от значение за изпълнението на надзорните им задачи и се съхраняват в третата държава;
iii)
да извършват проверки на място в помещенията на предприятието подизпълнител. Практическите процедури за проверките на място се описват подробно в писменото споразумение;
iv)
да получават във възможно най-кратки срокове информация от надзорния орган в третата държава с цел разследване на предполагаеми нарушения на изискванията на Директива 2011/61/ЕС и мерките за прилагането ѝ;
v)
да си сътрудничат при принудително изпълнение в съответствие с националното и международното право, приложими по отношение на надзорния орган на третата държава и компетентните органи на ЕС в случаи на нарушение на изискванията на Директива 2011/61/ЕС и на мерките за нейното прилагане и съответното национално право.
Член 79
Ефективен надзор
Приема се, че делегирането възпрепятства ефективния контрол от страна на ЛУАИФ, когато:
а)
ЛУАИФ, неговите одитори и компетентните органи не разполагат с ефективен достъп до информацията, свързана с възложените функции, и до служебните помещения на подизпълнителя, или компетентните органи не са в състояние да упражняват тези права на достъп;
б)
подизпълнителят не си сътрудничи с компетентните органи на ЛУАИФ във връзка с делегираните функции;
в)
ЛУАИФ не предоставя на компетентните органи при поискване цялата необходима информация, за да могат органите да контролират дали изпълнението на делегираните функции съответства на изискванията на Директива 2011/61/ЕС и мерките по прилагането ѝ.
Член 80
Конфликт на интереси
1. В съответствие с член 20, параграф 2, буква б) от Директива 2011/61/ЕС критериите, спрямо които се преценява дали делегирането е в конфликт с интересите на ЛУАИФ или на инвеститор в АИФ, включват поне следното:
а)
когато ЛУАИФ и подизпълнителят са членове на една и съща група или имат други договорни отношения, степента до която подизпълнителят контролира ЛУАИФ или разполага с възможността да влияе на действията му;
б)
когато подизпълнителят и инвеститор в съответния АИФ са членове на една и съща група или имат други договорни отношения, степента до която инвеститорът контролира подизпълнителя или има възможността да влияе върху действията му;
в)
вероятността подизпълнителят да получи финансова печалба или да избегне финансова загуба за сметка на АИФ или на инвеститорите в АИФ;
г)
вероятността подизпълнителят да има интерес от резултата от услуга или дейност, предоставяна на ЛУАИФ или на АИФ;
д)
вероятността подизпълнителят да има финансов или друг стимул да предпочете интереса на друг клиент пред интересите на АИФ или на инвеститорите в АИФ;
е)
вероятността подизпълнителят да получава или да получи в бъдеще от лице, различно от ЛУАИФ, облага по отношение на дейностите по колективно управление на портфейл, предоставени на ЛУАИФ и на управляваните от него АИФ, под формата на пари, стоки или услуги, различни от стандартната комисиона или такса за такава услуга.
2. Функцията по управление на портфейл или риск може да се счита за функционално и йерархично отделена от други потенциално конфликтни задачи само когато са изпълнени следните условия:
а)
лицата, заети с изпълнение на задачите по управление на портфейла, не са ангажирани в изпълнението на потенциално несъвместими задачи, например свързани с упражняване на контрол;
б)
лицата, заети с изпълнението на задачи по управление на риска, не са ангажирани в изпълнението на потенциално конфликтни задачи, като оперативни задачи;
в)
лицата, заети с изпълнение на функции по управление на риска, не са обект на надзор от лицата, отговарящи за изпълнение на оперативните задачи;
г)
разделянето се гарантира по цялата йерархична структура на подизпълнителя до управителния орган и се разглежда от управителния орган и от звеното по надзора на подизпълнителя, когато има такова.
3. Приема се, че евентуални конфликти на интереси са надлежно установени, управлявани, наблюдавани и разкривани на инвеститорите в АИФ само ако:
а)
ЛУАИФ гарантира, че подизпълнителят предприема всички разумни стъпки, за да установи, управлява и наблюдава потенциални конфликти на интереси, които могат да възникнат между него и ЛУАИФ, АИФ или инвеститорите в АИФ. ЛУАИФ гарантира, че подизпълнителят разполага с процедури, съответстващи на изискваните съгласно членове 31-34;
б)
ЛУАИФ гарантира, че подизпълнителят разкрива пред него потенциалните конфликти на интереси, както и процедурите и мерките, които трябва да приеме с цел преодоляване на такива конфликти на интереси, и ЛУАИФ ги оповестява пред АИФ и инвеститорите в АИФ в съответствие с член 36.
Член 81
Съгласие и уведомяване за възлагане на вторичен подизпълнител
1. Подизпълнителят може да възложи на друг подизпълнител, след като ЛУАИФ е изразил съгласието си в писмена форма.
Общо съгласие, дадено предварително от ЛУАИФ, не се счита за съгласие в съответствие с член 20, параграф 4, буква а) от Директива 2011/61/ЕС.
2. Съгласно член 20, параграф 4, буква б) от Директива 2011/61/ЕС уведомлението съдържа подробности за подизпълнителя, името на компетентния орган, ако вторичният подизпълнител е получил разрешение или е регистриран, вторично делегираните функции, засегнатите от вторичното възлагане АИФ, копие от писменото съгласие на ЛУАИФ и датата, на която вторичното възлагане влиза в сила.
Член 82
Случаи, в които вече не се смята,че дружество „пощенска кутия“ и ЛУАИФ управляват АИФ
1. Счита се, че ЛУАИФ се е превърнало в дружество „пощенска кутия“ и не може вече да управлява АИФ поне в една от следните ситуации:
а)
ЛУАИФ не разполага повече с необходимите експертни познания и ресурси да упражнява ефективен контрол върху делегираните задачи и да управлява свързаните с делегирането рискове;
б)
ЛУАИФ няма вече правомощия за вземане на решения в ключови области, които попадат под отговорността на висшето ръководство, или вече няма правомощия да изпълнява висши ръководни функции, по-специално във връзка с изпълнението на общата инвестиционна политика и инвестиционните стратегии;
в)
ЛУАИФ губи договорните си права да разпитва или проверява подизпълнителите си, да има достъп до тях или да издава указания или упражняването на тези права става невъзможно на практика;
г)
ЛУАИФ делегира изпълнението на функции по управление на инвестиции, до степен, която значително превишава упражняваните от самото ЛУАИФ функции по управление на инвестиции. При оценяването на степента на делегиране компетентните органи оценяват цялата структура по делегирането, като вземат под внимание не само активите, управлявани чрез делегиране, но и следните качествени критерии:
i)
видовете активи, в които е инвестирал АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, и значението, което управляваните чрез делегиране активи имат за профила на риска и за възвръщаемостта на АИФ;
ii)
значението на активите, управлявани чрез делегиране, за постигането на инвестиционните цели на АИФ;
iii)
географския и секторния обхват на инвестициите на АИФ,
iv)
рисковия профил на АИФ;
v)
вида на инвестиционните стратегии на АИФ или на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ;
vi)
видовете на делегираните задачи спрямо запазените задачи; както и
vii)
съвкупността от подизпълнители и техните вторични подизпълнители, тяхната географска сфера на действие и корпоративната им структура, включително дали за подизпълнител е определен субект, принадлежащ към същата корпоративна група като ЛУАИФ.
2. Комисията следи прилагането на настоящия член в контекста на развитието на пазара. Комисията извършва преглед на ситуацията след две години и, ако е необходимо, предприема подходящи мерки за допълнително уточняване на условията, при които се смята, че ЛУАИФ е делегирало функциите си в такава степен, че се е превърнало в дружество „пощенска кутия“ и вече не може да бъдат считано за лице, управляващо АИФ.
3. ЕОЦКП може да издаде насоки, за да се гарантира последователната оценка на структурите по делегиране в рамките на Съюза.
ГЛАВА IV
ДЕПОЗИТАР
РАЗДЕЛ 1
Особености на писмения договор
(член 21, параграф 2 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 83
Договорни особености
1. Между депозитаря, от една страна, и ЛУАИФ и/или АИФ, от друга страна се сключва договор, с които депозитарят се определя в съответствие с член 21, параграф 2 от Директива 2011/61/ЕС и който включва най-малко следните елементи:
а)
описание на услугите, които ще бъдат предоставяни от депозитаря, както и процедурите, които трябва да бъдат приети за всеки вид актив, в който АИФ може да инвестира, и които впоследствие се поверяват на депозитаря;
б)
описание на начина, по който функцията по съхранението и надзора трябва да бъде извършена, в зависимост от вида активи и географските региони, в които АИФ планира да инвестира. По отношение на задълженията по отговорно пазене в описанието се включват списъци със страните и процедурите за добавяне и/или премахване на страни от този списък. Това е в съответствие с информацията, предоставена в устава на АИФ, в учредителните документи и в документите за предлагането по отношение на активите, в които АИФ може да инвестира;
в)
заявление, в което се посочва, че отговорността на депозитаря не се променя от делегирането на функциите по отговорно пазене освен ако се е отказал от отговорността си в съответствие с член 21, параграф 13 или 14 от Директива 2011/61/ЕС;
г)
срокът на валидност и условията за изменение и прекратяване на договора, включително ситуациите, които могат да доведат до прекратяване на договора, и подробности относно процедурата по прекратяване и, ако е приложимо, процедурите, посредством които депозитарят следва да предаде цялата съществена информация на своя правоприемник;
д)
задълженията за поверителност, приложими по отношение на страните съгласно съответните законови и подзаконови разпоредби. Тези задължения не възпрепятстват възможността на компетентните органи да имат достъп до важни документи и информация;
е)
средствата и процедурите, посредством които депозитарят предава на ЛУАИФ или на АИФ цялата информация, необходима за изпълнение на техните задължения, включително упражняването на всички права, свързани с активи, и за да могат ЛУАИФ и АИФ да имат своевременна и точна представа за сметките на АИФ;
ж)
средствата и процедурите, посредством които ЛУАИФ или АИФ предават цялата необходима информация или гарантират, че депозитарят има достъп до цялата информация, от която се нуждае, за да изпълнява своите задължения, включително процедурите, гарантиращи, че депозитарят ще получава информация от други лица, назначени от АИФ или ЛУАИФ;
з)
информация дали депозитарят или трета страна, на която са делегирани функции по съхранение в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС, може повторно да използва активите, които са ѝ поверени, и условията, свързани с такава повторна употреба, ако има такива;
и)
процедурите, които се прилагат при планирането на изменение на устава на АИФ, учредителните документи или документите за предлагане, като подробно се описват ситуациите, при които депозитарят следва да бъде информиран или при които е необходимо предварително съгласие на депозитаря, за да се пристъпи към изменението;
й)
цялата необходима информация, която трябва да се обмени между АИФ, ЛУАИФ, трета страна, действаща от името на АИФ, или ЛУАИФ, от една страна, и депозитаря, от друга страна, свързана с продажбата, записването, обратното изкупуване, емитирането, анулирането и откупуването на дялове или акции от АИФ;
к)
цялата необходима информация, която трябва да се обмени между АИФ, ЛУАИФ, трета страна, действаща от името на АИФ или ЛУАИФ, и депозитаря, свързана с изпълнението от депозитаря на функцията по надзор и контрол;
л)
когато страните по договора възнамеряват да възложат на трета страна да изпълнява техните съответни задължения - ангажимент редовно да предоставят подробности на избраната трета страна и, при поискване, информация относно критериите, използвани при избора на третата страна, и предвидените стъпки за контрол на дейностите, извършвани от избраната трета страна;
м)
информация относно задачите и отговорностите на страните по споразумението по отношение на задълженията в областта на предотвратяване изпирането на пари и борбата с финансовия тероризъм;
н)
информация за всички парични сметки, открити на името на АИФ или на името на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, и процедурите, гарантиращи, че депозитарят ще бъде информиран при отварянето на нова сметка на името на АИФ или на името на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ;
о)
подробности относно поетапните процедури на депозитаря, включително идентифициране на лицата в АИФ и/или ЛУАИФ, към които депозитарят трябва да се обърне, когато започва такава процедура;
п)
ангажимент от страна на депозитаря да уведомява ЛУАИФ, когато научи, че разделението на активите не е или вече не е достатъчно, за да се осигури защита от несъстоятелност на третата страна, на която са делегирани функции по съхранение в дадена юрисдикция, в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС;
р)
процедурите, гарантиращи, че във връзка със задълженията си депозитарят може да прави запитвания относно дейността на ЛУАИФ и/или на АИФ, и да оценява качеството на предадената информация, включително чрез получаване на достъп до счетоводните книги на АИФ и/или ЛУАИФ или чрез посещения на място;
с)
процедурите, гарантиращи, че ЛУАИФ и/или АИФ може да разглежда работата на депозитаря във връзка с договорните му задължения.
2. Подробностите на средствата и процедурите, посочени в букви а)-с), се описват в договора за определяне на депозитар или във всяко последващо изменение на договора.
3. Договорът за избор на депозитаря или последващото изменение на договора, посочено в параграф 2, се изготвя в писмена форма.
4. Страните могат да се споразумеят да предават по електронен път цялата или част от информацията, която се обменя между тях, при условие че е гарантирано нейното правилно документиране.
5. Не е необходимо отделно писмено споразумение да се сключва за всеки АИФ, освен ако не е предвидено друго в националното законодателство; съществува възможност ЛУАИФ и депозитарят да сключат рамково споразумение, в което са изброени АИФ, управлявани от ЛУАИФ, по отношение на които се прилага споразумението.
6. Националното право, приложимо към договора, с който се определя депозитарят и всяко последващо споразумение, следва да бъдат уточнени.
РАЗДЕЛ 2
Общи критерии за оценка на пруденциалното регулиране и надзор, приложими за депозитарите в трети държави
(член 21, параграф 6, буква б) от Директива 2011/61/ЕС)
Член 84
Критерии за оценка на пруденциалното регулиране и надзор, приложими за депозитар в трета държава
За целите на член 21, параграф 6, буква б) от Директива 2011/61/ЕС, ефективността на пруденциалното регулиране и надзор, приложими за депозитар в трета държава, преценка дали те имат същия ефект като регулирането, предвидено в правото на Съюза, и ефективното му прилагане се оценяват по следните критерии:
а)
депозитарят трябва да получи разрешение и подлежи на текущ надзор от публичния компетентен орган, който разполага с адекватни ресурси за изпълнение на задачите си;
б)
в законодателството на третата държава са определени критерии за издаване на разрешение за упражняване на дейност на депозитар, които имат същия ефект като критериите, предвидени за упражняване на дейността на кредитни институции или инвестиционни посредници в рамките на Съюза;
в)
капиталовите изисквания, наложени на депозитаря в третата държава, имат същите последици като тези, прилагани в Съюза, в зависимост от това дали депозитарят е по същество еднакъв с кредитна институция или инвестиционен посредник в Съюза;
г)
оперативните условия, приложими по отношение на депозитаря в трета държава, имат същите последици като предвидените за кредитни институции или инвестиционни посредници в Съюза, в зависимост от естеството на депозитаря;
д)
изискванията по отношение на изпълнение на специфичните задължения като депозитар на АИФ, установени в законодателството на третата държава, имат същите последици като предвидените в член 21, параграфи 7-15 от Директива 2011/61/ЕС, мерките за нейното прилагане и съответното национално законодателство;
е)
в законодателството на третата държава се предвижда прилагането на достатъчно възпиращи правоприлагащи действия в случай на нарушение от страна на депозитаря на изискванията и условията, посочени в букви а)-д).
РАЗДЕЛ 3
Функции на депозитаря, задължения за надлежна проверка и за разделяне на активите
(член 21, параграфи 7-9 и член 21, параграф 11, буква в) и буква г), подточка iii) от Директива 2011/61/ЕС)
Член 85
Наблюдение на паричните потоци - общи изисквания
1. Когато парична сметка се поддържа или открива при един от субектите, посочени в член 21, параграф 7 от Директива 2011/61/ЕС, на името на АИФ, на името на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, или на името на депозитаря, действащ от името на АИФ, ЛУАИФ гарантира, че депозитарят получава при поемане на задълженията си и непрекъснато след това цялата информация, необходима за изпълнение на задълженията му.
2. За да има достъп до цялата информация, свързана с паричните сметки на АИФ, и да получи ясна представа за всички парични потоци на АИФ, депозитарят най-малко:
а)
бива информиран при назначаването му за всички съществуващи парични сметки, открити на името на АИФ или на името на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ;
б)
бива информиран при откриването на всяка нова парична сметка от АИФ или от ЛУАИФ, действащо от името на АИФ;
в)
получава цялата информация, свързана с паричните сметки, открити при субект на трета страна, директно от тези трети страни.
Член 86
Наблюдение на паричните потоци на АИФ
Депозитарят гарантира ефективното и правилно наблюдение на паричните потоци на АИФ и по-специално той най-малко:
а)
гарантира, че всички парични средства на АИФ са осчетоводени по сметки, открити при субекти, посочени в член 18, параграф 1, букви а), б) и в) от Директива 2006/73/ЕО, на съответните пазари, на които паричните сметки се изискват за целите на дейностите на АИФ, като тези субекти са обект на пруденциално регулиране и надзор, които имат същите последици като правото на Съюза, прилагат се ефективно и са в съответствие с принципите, установени в член 16 от Директива 2006/73/ЕО;
б)
прилага ефективни и подходящи процедури за равнение на всички движения на паричните потоци и прави такива равнения ежедневно или, в случай на редки движения на паричните потоци - когато движението на паричните потоци е факт;
в)
прилага подходящи процедури за определяне в края на работния ден на значителните парични потоци и по-специално тези, които могат да бъдат несъвместими с дейностите на АИФ;
г)
преразглежда периодично адекватността на тези процедури, включително чрез пълен преглед поне веднъж годишно на процедурата за равнение и гарантира, че паричните сметки, открити на името на АИФ, на името на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, или на името на депозитаря, действащ от името на АИФ, са включени в процедурата за равнение;
д)
следи текущо резултатите от процедурата по равнение и действията, предприети в резултат на несъответствия от процедурите за равнение и уведомява ЛУАИФ, ако дадено несъответствие не е било отстранено без неоправдано забавяне, а също така компетентните органи, ако ситуацията не може да бъде изяснена и/или коригирана;
е)
проверява съответствието между собствената си документация за паричните позиции с тази на ЛУАИФ. ЛУАИФ гарантира, че всички указания и цялата информация, свързана с паричната сметка, открита в трета страна, се изпращат на депозитаря, така че депозитарят е в състояние да извършва своя собствена процедура по равнение.
Член 87
Задачи във връзка записвания на дялове или акции
ЛУАИФ гарантира, че депозитарят предоставя информация относно плащанията, извършени от или от името на инвеститорите при записването на дялове или акции на АИФ в края на всеки работен ден, когато ЛУАИФ, АИФ или страна, действаща от негово име като посредник, отговарящ за администрирането на ценни книжа, получи такива плащания или нареждане от инвеститора. ЛУАИФ гарантира, че депозитарят получава всякаква друга важна информация, която му е необходима, за да гарантира, че плащанията се осчетоводяват по парични сметки, открити на името на АИФ или на името на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, или на името на депозитаря в съответствие с разпоредбите на член 21, параграф 7 от Директива 2011/61/ЕС.
Член 88
Финансови инструменти, които се държат на отговорно пазене
1. Финансови инструменти, принадлежащи на АИФ или на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, които не могат да бъдат физически предадени на депозитаря, се включват в обхвата на задълженията по отговорно пазене на депозитаря, когато са изпълнени всички от следните изисквания:
а)
те са прехвърляеми ценни книжа, включително такива, които съдържат внедрени деривати, посочени в последната алинея на член 51, параграф 3 от Директива 2009/65/ЕО и член 10 от Директива 2007/16/ЕО на Комисията (11), инструменти на паричния пазар или дялове на предприятия за колективно инвестиране;
б)
те могат да бъдат регистрирани или държани в сметка пряко или косвено на името на депозитаря.
2. На отговорно пазене не могат да се държат финансови инструменти, които в съответствие с приложимото национално законодателство са само пряко регистрирани на името на АИФ със самия емитент или неговия агент, като лице по вписванията или посредник, отговарящ за администрирането на ценни книжа.
3. Финансови инструменти, принадлежащи на АИФ или на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, които могат да бъдат физически предадени на депозитаря, винаги се включват в обхвата на задълженията по отговорно пазене на депозитаря.
Член 89
Задължения по съхраняване на активите, държани на отговорно пазене
1. С цел да спази задълженията, предвидени в член 21, параграф 8, буква а) от Директива 2011/61/ЕС по отношение на финансови инструменти, държани на отговорно пазене, депозитарят гарантира най-малко, че:
а)
финансовите инструменти са надлежно регистрирани в съответствие с член 21, параграф 8, буква а), подточка ii) от Директива 2011/61/ЕС;
б)
записите и разделените сметки се поддържат по начин, осигуряващ тяхната точност, и по-специално отразяват съответствието с финансовите инструменти и паричните средства, държани за АИФ;
в)
равнението се прави редовно между вътрешните сметки и документацията на депозитаря и тези на всяка трета страна, на която са делегирани функции по отговорно пазене в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС;
г)
във връзка с финансовите инструменти, държани на отговорно пазене, се упражнява надлежна грижа с цел да се осигури висока степен на защита на инвеститорите;
д)
всички рискове, свързани с отговорното пазене по веригата на попечителските услуги, се оценяват и наблюдават и ЛУАИФ е информиран за всеки установен съществен риск;
е)
въведени са адекватни организационни мерки, за да се сведе до минимум рискът от загуба или намаляване на финансовите инструменти или на права във връзка с тези финансови инструменти в резултат на измама, лошо управление, неподходяща регистрация или небрежност;
ж)
проверява се правото на собственост на АИФ върху активите или правото на собственост на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ.
2. Изискванията на параграф 1, букви б)-д) от настоящия член продължават да се прилагат по отношение на депозитар, който е делегирал функциите по отговорно пазене на трета страна в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС. Той следва също да гарантира, че третата страна изпълнява изискванията на параграф 1, букви б)-ж) от настоящия член и задължението за разделяне, посочено в член 99.
3. Задълженията на депозитаря по съхраняване, посочени в параграфи 1 и 2, се прилагат прозрачно за базови активи, държани от финансови и/или правно-организационни структури, пряко или косвено контролирани от АИФ или от ЛУАИФ, действащо от името на АИФ.
Изискването, посочено в първа алинея, не се прилага по отношение на фондове, инвестиращи в други инвестиционни фондове (fund of funds), или фондове, организирани на принципа „основен фонд и захранващи фондове“ (master-feeder structures), когато базовите фондове имат депозитар, който държи на отговорно пазене активите на тези фондове.
Член 90
Задължения по съхраняване при проверката на собствеността и водене на регистри
1. ЛУАИФ предоставя на депозитаря, при поемане на неговите задължения и текущо след това, цялата информация, необходима на депозитаря да изпълнява своите задължения съгласно член 21, параграф 8, буква б) от Директива 2011/61/ЕС, и гарантира, че депозитарят получава цялата необходима информация от трети страни.
2. С оглед спазване на задълженията, посочени в член 21, параграф 8, буква б) от Директива 2011/61/ЕС, депозитарят най-малко:
а)
има достъп, без излишно забавяне, до цялата важна информация, която му е необходима, за да може да изпълнява задълженията си по проверка на собствеността и водене на регистри, включително съответната информация, която трети страни трябва да предоставят на депозитаря;
б)
притежава достатъчна и надеждна информация, която потвърждава правото на собственост на АИФ или правото на собственост на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, върху активите;
в)
поддържа регистър за активите, за които е убеден, че АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, има право на собственост. За да изпълни това свое задължение, депозитарят:
i)
вписва в регистъра, под името на този АИФ, активите, включително техните съответни условни суми, за които е убеден, че АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, има право на собственост;
ii)
в състояние е да представи по всяко време всеобхватен и актуален опис на активите на АИФ, включително техните съответни условни суми.
За целите на параграф 2, буква в), подточка ii) депозитарят гарантира, че е въвел процедури, така че регистрираните активи не могат да бъдат записани, прехвърлени, обменени или доставени без депозитаря или неговия подизпълнител да бъде уведомен за тези сделки, и депозитарят има достъп, без неоправдано забавяне, до документни доказателства за всяка сделка и позиция от съответната трета страна. ЛУАИФ гарантира, че съответната трета страна предоставя на депозитаря, без необосновано забавяне, удостоверения или други писмени доказателства при всяка продажба или придобиване на активи или при корпоративно действие, произтичащо от емитирането на финансови инструменти, и поне веднъж годишно.
3. Във всеки случай депозитарят гарантира, че ЛУАИФ разполага и прилага подходящи процедури, чрез които проверява дали активите, придобити от управлявания от него АИФ, са надлежно регистрирани на името на АИФ или на името на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, и проверява съответствието между позициите в документацията на ЛУАИФ и активите, за които депозитарят е убеден, че АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, има право на собственост. ЛУАИФ гарантира, че всички указания и приложима информация, свързана с активите на АИФ, се изпращат на депозитаря, така че депозитарят да може да извършва собствена проверка или процедура по равнение.
4. Депозитарят изготвя и прилага поетапни процедура за случаите, когато се установи несъответствие, включваща уведомяване на ЛУАИФ и компетентните органи, ако ситуацията не може да бъде изяснена и/или коригирана.
5. Посочените в параграфи 1-4 задължения на депозитаря за водене на регистър се прилагат на прозрачен принцип върху базови активи, държани от финансови и/или правно-организационни структури, учредени от АИФ или от ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, с цел инвестиране в базовите активи и които се контролират пряко или косвено от АИФ или от ЛУАИФ, действащо от името на АИФ.
Изискването, посочено в първа алинея, не се прилага по отношение на фондове, инвестиращи в други инвестиционни фондове, или фондове, организирани на принципа „основен и захранващи фондове“, когато базовите фондове имат депозитар, който изпълнява функциите по проверка на собствеността и водене на регистър за активите на този фонд.
Член 91
Задължения на основните борсови посредници за докладване
1. Когато основен борсов посредник е назначен, ЛУАИФ гарантира, че, считано от датата на назначаване, е сключено споразумение, съгласно което основният борсов посредник е длъжен да предоставя на депозитаря в частност декларация на траен носител, съдържаща следната информация:
а)
стойностите на елементите, изброени в параграф 3, в края на всеки работен ден;
б)
подробности относно всякакви други въпроси, които са необходими, за да се гарантира, че депозитарят на АИФ получава актуална и точна информация относно стойността на активите, чието съхранение му е възложено в съответствие с член 21, параграф 11 на Директива 2011/61/ЕС.
2. Декларацията, посочена в параграф 1, се предоставя на депозитаря на АИФ не по-късно от края на следващия работен ден, за който тя се отнася.
3. Елементите, посочени в параграф 1, буква а), включват:
а)
общата стойност на активите, държани от основния борсов посредник за АИФ, когато функциите по съхранение са делегирани в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС, стойността на всеки от следните елементи:
i)
парични заеми, отпуснати на АИФ, и начислените по тях лихви;
ii)
ценни книжа, които трябва да бъдат доставени отново от АИФ при открити къси позиции, сключени от името на АИФ;
iii)
текущи суми за сетълмент, които трябва да бъдат платени от АИФ по силата на фючърсни договори;
iv)
паричните постъпления от къса продажба, държани от основния борсов посредник във връзка с къси позиции, сключени от името на АИФ;
v)
маржове на парични средства, държани от основния борсов посредник във връзка с открити фючърсни договори, сключени от името на АИФ. Това задължение е в допълнение към задълженията по членове 87 и 88;
vi)
пазарна стойност на експозиции при приключване на извънборсова трансакция, сключена от името на АИФ;
vii)
общата стойност на обезпечените задължения на АИФ спрямо основния борсов посредник; както и
viii)
всички други активи, свързани с АИФ;
б)
стойността на други активи, посочени в член 21, параграф 8, буква б) от Директива 2011/61/ЕС, държани като обезпечение от основния борсов посредник във връзка с обезпечени сделки, сключени по силата на споразумение за услуги на основен борсов посредник;
в)
стойността на активите на АИФ, във връзка с които основният борсов посредник е упражнил правото на ползване;
г)
списък на всички институции, в които основният борсов посредник държи или може да държи парични средства на АИФ в сметка, открита на името на АИФ или на името на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, в съответствие с член 21, параграф 7 от Директива 2011/61/ЕС.
Член 92
Задължения по надзор - общи изисквания
1. В момента на неговото назначаване депозитарят оценява рисковете, свързани с естеството, мащаба и сложността на стратегията на АИФ и организацията на ЛУАИФ, за да изработи процедури по надзора, които са подходящи за АИФ и активите, в които той инвестира, и които след това въвежда и прилага. Тези процедури се актуализират редовно.
2. При изпълнението на своите задължения по надзора съгласно член 21, параграф 9 от Директива 2011/61/ЕС депозитарят извършва последващи проверки и проверки на процесите и процедурите, за които отговарят ЛУАИФ, АИФ или определена трета страна. При всички обстоятелства депозитарят гарантира, че съществува подходяща процедура за проверка и равнение, която е въведена, прилага се и често се преразглежда. ЛУАИФ гарантира, че всички указания, свързани с активи и дейности на АИФ, се изпращат на депозитаря, така че депозитарят да може да провежда собствена проверка или процедура по равнение.
3. Депозитарят въвежда ясна и подробна поетапна процедура за справяне със ситуации, при които в хода на изпълнение на задълженията си по надзора е констатирал потенциални пропуски, като при поискване предоставя на компетентните органи на ЛУАИФ подробности за процедурата.
4. Когато депозитарят започва да изпълнява задълженията си и текущо след това, ЛУАИФ му предоставя цялата информация, от която депозитарят се нуждае, за да изпълнява задълженията си съгласно член 21, параграф 9 от Директива 2011/61/ЕС, включително информацията, която трябва да се предоставя на депозитаря от трети страни. ЛУАИФ гарантира по-специално, че депозитарят има достъп до счетоводните книги и извършва проверки на място в помещенията на ЛУАИФ и в помещенията на всеки доставчик на услуги, назначен от АИФ или ЛУАИФ, като например администратори или външни оценители, и/или разглежда доклади и отчети от признати външни заверки, извършени от независими квалифицирани одитори или други експерти, с цел да осигури адекватността и целесъобразността на действащите процедури.
Член 93
Задължения във връзка със записвания и откупувания
За да спази разпоредбите на член 21, параграф 9, буква а) от Директива 2011/61/ЕС, депозитарят изпълнява следните изисквания:
1)
Депозитарят гарантира, че АИФ, ЛУАИФ или посоченият субект е въвел, изпълнява и прилага подходяща и последователна процедура за:
i)
равнение на поръчките за записване с постъпленията от записвания, както и броя на дяловете или акциите, емитирани с получените от АИФ постъпления от записванията;
ii)
равнение на поръчките за обратно изкупуване с платените сделки по обратно изкупуване, както и броя на дялове или акции, отменени с платените от АИФ откупувания;
iii)
редовна проверка на целесъобразността на процедурата по равнение.
За целите на подточки i), ii) и iii) депозитарят редовно проверява по-специално съответствието между общия брой на дяловете или акциите по сметките на АИФ и общия брой на акциите или дяловете в обращение, които се съдържат в регистъра на АИФ.
2)
Депозитарят гарантира и редовно проверява съответствието на процедурите по продажба, емисия, обратно изкупуване, откупуване и анулиране на акции или дялове на АИФ с приложимото национално право и с устава или учредителните документи на АИФ и проверява дали тези процедури се прилагат ефективно.
3)
Честотата, с която депозитарят извършва проверките, съответства на честотата на записванията и обратното изкупуване.
Член 94
Задължения по оценяване на акции/дялове
1. С цел да спази изискванията на член 21, параграф 9, буква б) от Директива 2011/61/ЕС, депозитарят:
а)
проверява текущо наличието и прилагането на подходящи и съгласувани процедури за оценка на активите на АИФ в съответствие с член 19 от Директива 2011/61/ЕС, с мерките за нейното прилагане, устава на АИФ и учредителните документи, както и
б)
гарантира, че политиките и процедурите за оценяване се прилагат ефективно и редовно се преразглеждат.
2. Депозитарят извършва процедурите толкова често, колкото това е предвидено в политиката по оценяване на АИФ, определена в член 19 от Директива 2011/61/ЕС и мерките за прилагането ѝ.
3. Когато депозитарят смята, че изчисляването на стойността на акциите или дяловете на АИФ не е било направено в съответствие с приложимото законодателство или устава на АИФ, или с член 19 от Директива 2011/61/ЕС, той уведомява ЛУАИФ и/или АИФ и гарантира, че се предприемат навременни коригиращи действия в най-добрия интерес на инвеститорите в АИФ.
4. Когато външен оценител е назначен, депозитарят проверява дали назначението на външния оценител е в съответствие с член 19 от Директива 2011/61/ЕС и мерките за прилагането ѝ.
Член 95
Задължения за изпълнение на указанията на ЛУАИФ
С цел да спази разпоредбите на член 21, параграф 9, буква в) от Директива 2011/61/ЕС, депозитарят най-малко:
а)
изработва и прилага подходящи процедури, за проверка на спазването от АИФ или ЛУАИФ на приложимите законови и подзаконови актове, както и на устава на АИФ и учредителните документи. По-специално депозитарят следи за спазването от АИФ на ограниченията относно инвестициите и праговете за използване на ливъридж, посочени в документите за предлагане на АИФ. Тези процедури са съобразени с естеството, мащаба и сложността на АИФ;
б)
изработва и прилага поетапна процедура, ако АИФ е нарушил един от праговете или ограниченията, посочени в буква а).
Член 96
Задължения за навременен сетълмент на трансакции
1. С цел да спази разпоредбите на член 21, параграф 9, буква г) от Директива 2011/61/ЕС депозитарят въвежда процедура за констатиране на всяка ситуация, при която възнаграждение, свързано с операции, включващи активите на АИФ или на ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, не е преведено на АИФ в обичайните срокове, уведомява ЛУАИФ и, когато ситуацията не е била отстранена, изисква възстановяване на финансовите инструменти от страна на контрагента, когато това е възможно.
2. Когато трансакциите не се извършват на регулиран пазар, обичайните срокове се оценяват предвид условията, свързани с трансакциите (договори за извънборсови деривати или инвестиции в недвижимо имущество или в частни дружества).
Член 97
Задължения, свързани с разпределянето на прихода на АИФ
1. С цел да спази разпоредбите на член 21, параграф 9, буква д) от Директива 2011/61/ЕС, депозитарят:
а)
гарантира, че изчисляването на нетния приход, деклариран от ЛУАИФ, се прилага в съответствие с устава на АИФ, учредителните документи и приложимото национално законодателство;
б)
гарантира, че са предприети подходящи мерки, когато одиторите на АИФ са изразили резерви по отношение на годишните финансови отчети. АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, предоставя на депозитаря цялата информация относно изразените във финансовите отчети резерви; както и
в)
проверява пълнотата и точността на плащанията на дивиденти, след като те са декларирани от ЛУАИФ, и, когато е уместно, на натрупаната лихва.
2. Когато депозитарят счита, че приходът не е бил изчислен в съответствие с приложимото право и с устава или учредителните документи на АИФ, той уведомява ЛУАИФ и/или АИФ и гарантира, че своевременно са били взети коригиращи мерки в най-добрия интерес на инвеститорите в АИФ.
Член 98
Надлежна проверка
1. С цел да изпълни задълженията, предвидени в член 21, параграф 11, буква в) от Директива 2011/61/ЕС, депозитарят въвежда и прилага подходящо документирана процедура за надлежна проверка на избора и текущия контрол на подизпълнителя. Тази процедура се преразглежда редовно, поне веднъж годишно, и при поискване се предоставя на разположение на компетентните органи.
2. При избора и назначаването на трета страна, на която са делегирани функции по съхранение в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС, депозитарят упражнява всички надлежни умения, грижа и старание, за да се гарантира, че поверяването на финансови инструменти на тази трета страна осигурява адекватно ниво на защита. Той най-малко:
а)
оценява регулаторната и правната уредба, включително риска на държавата, риска при попечителство и привеждането в сила на договорите на третата страна. Тази оценка по-специално дава възможност депозитарят да определи потенциалните последици от несъстоятелност на третата страна върху активите и правата на АИФ. Ако депозитарят разбере, че разделението на активи не е достатъчно, за да се осигури защита от несъстоятелност поради законодателството на държавата, в която се намира третата страна, той незабавно уведомява за това ЛУАИФ;
б)
оценява дали практиките, процедурите и вътрешният контрол на третата страна са адекватни, за да се гарантира, че финансовите инструменти на АИФ или ЛУАИФ, действащо от името на АИФ, подлежат на грижи и закрила от висок стандарт;
в)
оценява дали финансовата стабилност и репутацията на третата страна са в съответствие с делегираните задачи. Тази преценка се основава на информацията, предоставена от евентуалната трета страна, както и други данни и информация, когато е налична;
г)
гарантира, че въпросната трета страна разполага с оперативните и технологични възможности да изпълнява делегираните задачи по отговорно пазене със задоволителна степен на защита и сигурност.
3. Депозитарят упражнява всички надлежни умения, грижа и старание при периодичния преглед и непрекъснато наблюдение, за да гарантира, че съответната трета страна продължава да спазва критериите, предвидени в параграф 1 от настоящия член, и условията, определени в член 21, параграф 11, буква г) от Директива 2011/61/ЕС. За тази цел депозитарят най-малко:
а)
наблюдава работата на третата страна и спазването от нейна страна на стандартите на депозитаря;
б)
гарантира, че въпросната трета страна упражнява високо ниво на грижи, предпазливост и старание при изпълнение на своите задачи по отговорно пазене и по-специално, че ефективно отделя финансовите инструменти в съответствие с изискванията на член 99;
в)
разглежда рисковете от попечителството, свързани с решението активите да се възложат на трета страна, и без неоправдано забавяне уведомява АИФ или ЛУАИФ за всяка промяна в тези рискове. Тази преценка се основава на информация, предоставена от третата страна, и други налични данни и информация. По време на сътресения на пазара или когато е установен риск, този преглед се извършва по-често и в по-голям обхват. Ако депозитарят узнае, че разделението на активи вече не е достатъчно, за да се осигури защита от несъстоятелност поради законодателството на държавата, в която се намира третата страна, тя незабавно уведомява за това ЛУАИФ.
4. Когато третата страна допълнително делегира някоя от функциите, които са ѝ делегирани, условията и критериите, посочени в параграфи 1, 2 и 3, се прилагат mutatis mutandis.
5. Депозитарят следи за спазването на член 21, параграф 4 от Директива 2011/61/ЕС.
6. Депозитарят разработва планове за действие в непредвидени ситуации за всеки пазар, на който определя трета страна да изпълнява задълженията по съхраняване в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС. Такъв план за действие в извънредни ситуации включва определяне на алтернативен доставчик, ако има такива.
7. Ако подизпълнителят вече не отговаря на изискванията, депозитарят взема мерки, включително прекратяване на договора, които са в най-добрия интерес на АИФ и неговите инвеститори.
Член 99
Задължение по разделяне
1. Когато функциите по съхранение са възложени изцяло или частично на трета страна, депозитарят гарантира, че третата страна, на която са делегирани функции по съхранение в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС, действа в съответствие със задължението за разделяне на активите, предвидено в член 21, параграф 11, буква г), подточка iii) от Директива 2011/61/ЕС, като проверява дали третата страна:
а)
води необходимата отчетност, за да може по всяко време и незабавно да бъдат разграничавани активите на АИФ, които са клиенти на депозитаря, от собствените му активи, активите на други клиенти, активите, държани от депозитаря за негова собствена сметка, и активите, държани за клиентите на депозитаря, които не са АИФ;
б)
поддържа отчетност по начин, осигуряващ нейната точност, и по-специално съответствие с активите, съхранявани за клиентите на депозитаря;
в)
редовно извършва равнение на своите вътрешни сметки и записи с тези на третата страна, на която е делегирал функции по съхранение в съответствие с член 21, параграф 11, трета алинея от Директива 2011/61/ЕС;
г)
въвежда подходящи организационни мерки, за да се сведе до минимум рискът от загуба или намаляване на финансовите инструменти или на права във връзка с тези финансови инструменти в резултат на злоупотреба с финансови инструменти, измама, лошо управление, неподходящо водене на регистри или небрежност;
д)
когато третата страна е субект, посочен в член 18, параграф 1, букви а), б) и в) от Директива 2006/73/ЕО, който подлежи на ефективно пруденциално регулиране и надзор, които имат същите последици като правото на Съюза и се прилагат ефективно, депозитарят взема необходимите мерки, за да гарантира, че паричните средства на АИФ се държат в сметка или сметки в съответствие с член 21, параграф 7 от Директива 2011/61/ЕС.
2. Когато депозитарят е делегирал функциите по отговорно пазене на трета страна в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС, контролът върху спазването от третата страна на задълженията по разделяне на активите има за цел да гарантира, че финансовите инструменти на клиентите са защитени от неплатежоспособност на тази трета страна. Ако съгласно приложимото право, включващо по-специално правото, уреждащо собствеността или несъстоятелността, изискванията, посочени в параграф 1, не са достатъчни, за да се постигне тази цел, депозитарят преценява какви допълнителни мерки трябва да се вземат с цел да се сведе до минимум рискът от загуба и да се поддържа необходимата степен на защита.
3. Параграфи 1 и 2 се прилагат mutatis mutandis, когато третата страна, на която са делегирани функции по съхранение в съответствие с член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС, е решила да делегира всички или част от своите функции по съхранение на друга трета страна в съответствие с член 21, параграф 11, трета алинея от Директива 2011/61/ЕС.
РАЗДЕЛ 4
Загуба на финансови инструменти, освобождаване от отговорност и обективни причини
(член 21, параграфи 12 и 13 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 100
Загуба на финансов инструмент, държан на отговорно пазене
1. Смята се, че е настъпила загуба на финансов инструмент, държан на отговорно пазене по смисъла на член 21, параграф 12 от Директива 2011/61/ЕС, когато по отношение на финансов инструмент, държан на отговорно пазене от депозитаря или от трета страна, на която е делегирано отговорното пазене на финансови инструменти, е изпълнено някое от следните условия:
а)
декларираното право на собственост на АИФ е доказано за невалидно, защото или е престанало да съществува, или никога не е съществувало;
б)
АИФ е окончателно лишен от правото си на собственост върху финансовия инструмент;
в)
АИФ безспорно не е в състояние пряко или косвено да се разпорежда с финансовия инструмент.
2. Установяването от ЛУАИФ на загубата на финансов инструмент се извършва по документиран процес, който е на разположение на компетентните органи. След като загубата е установена, инвеститорите се уведомяват незабавно посредством траен носител.
3. Финансов инструмент, държан на отговорно пазене, не се счита за загубен по смисъла на член 21, параграф 12 от Директива 2011/61/ЕС, когато АИФ е окончателно лишен от правото си на собственост по отношение на конкретен инструмент, но този инструмент се замества със или е преобразувани в друг финансов инструмент или инструменти.
4. В случай на несъстоятелност на третата страна, на която е делегирано отговорното пазене на финансови инструменти, загубата на финансов инструмент, държан на отговорно пазене, се установява от ЛУАИФ, ако едно от условията, посочени в параграф 1 е изпълнено със сигурност.
Най-късно в края на процедурата по несъстоятелност трябва да има правна сигурност по отношение на това дали някое от условията, определени в параграф 1, е изпълнено. ЛУАИФ и депозитарят следят отблизо производството по несъстоятелност, за да преценят дали всички или някои от финансовите инструменти, възложени на третата страна, на която е делегирано отговорното пазене на финансови инструменти, са реално загубени.
5. Загуба на финансов инструмент, държан на отговорно пазене, е налице, независимо от това дали условията, посочени в параграф 1, са изпълнени вследствие на измама, небрежност или друго преднамерено или неумишлено поведение.
Член 101
Освобождаване от отговорност съгласно член 21, параграф 12 от Директива 2011/61/ЕС.
1. Депозитарят не попада под отговорността, предвидена в член 21, параграф 12, втора алинея от Директива 2011/61/ЕС, при условие че може да докаже, че са изпълнени всички от следните условия:
а)
събитието, довело до загубата, не е резултат от действие или бездействие на депозитаря или на трета страна, на която е било делегирано отговорното пазене на финансови инструменти, държани на отговорно пазене в съответствие с член 21, параграф 8, буква а) от Директива 2011/61/ЕС;
б)
не съществува разумна възможност депозитарят да предотврати възникването на събитието, което е довело до загубата, въпреки че е предприел всички предпазни мерки, характерни за надлежен депозитар, както е отразено в общите практики в сектора;
в)
депозитарят не е могъл да предотврати загубата, въпреки стриктната и изчерпателна надлежна проверка.
Това условие може да се счита за изпълнено, когато депозитарят е гарантирал, че депозитарят и третата страна, на която е делегирано отговорното пазене на финансови инструменти, държани на отговорно пазене в съответствие с член 21, параграф 8, буква а) от Директива 2011/61/ЕС, са предприели всички от следните действия:
i)
създаване, въвеждане, прилагане и поддържане на структури и процедури и осигуряване на експертен опит, които са подходящи и съобразени с естеството и сложността на активите на АИФ, с цел да се установи навреме и да се следят редовно външни събития, които могат да доведат до загуба на финансов инструмент, държан на отговорно пазене;
ii)
текущо оценяване на това, дали някое от събитията, посочени в подточка i), представляват значителен риск от загуба на финансов инструмент, държан на отговорно пазене;
iii)
информиране на ЛУАИФ за констатираните значителни рискове и предприемане на подходящи действия, ако има такива, за да се предотврати или смекчи загубата на финансови инструменти, държани на отговорно пазене, когато са установени действителни или евентуални външни събития, за които се смята, че представляват значителен риск от загуба на финансов инструмент, държан на отговорно пазене.
2. Изискванията, посочени в параграф 1, букви а) и б), се считат за изпълнени в следните случаи:
а)
природни явления извън човешкия контрол или влияние;
б)
приемането на закон, указ, наредба, решение или заповед от правителство или държавен орган, включително съд или трибунал, които засягат финансовите инструменти, държани на отговорно пазене;
в)
война, бунтове или други големи внезапни драстични промени.
3. Изискванията, посочени в параграф 1, букви а) и б), не се считат за изпълнени в случай на счетоводна грешка, оперативна грешка, измама, неприлагане на изискването за отделяне на нивото на депозитаря или на третата страна, на която е било делегирано отговорното пазене на финансови инструменти, държани на отговорно пазене в съответствие с член 21, параграф 8, буква а) от Директива 2011/61/ЕС.
4. Настоящият член се прилага mutatis mutandis по отношение на подизпълнителя, когато депозитарят е сключил договор за прехвърляне на своята отговорност в съответствие с член 21, параграфи 13 и 14 от Директива 2011/61/ЕС.
Член 102
Обективни причини за депозитаря да сключи договор за освобождаване от отговорност
1. Обективни причини за сключване на договор за освобождаване от отговорност в съответствие с член 21, параграф 13 от Директива 2011/61/ЕС са:
а)
ограничени до точни и конкретни обстоятелства, характерни за дадена дейност;
б)
в съответствие с политиките и решенията на депозитаря.
2. Обективните причини се определят всеки път, когато депозитарят възнамерява да се освободи от отговорност.
3. Смята се, че депозитарят има обективни причини за сключване на договор за освобождаване от отговорност в съответствие с член 21, параграф 13 от Директива 2011/61/ЕС, когато депозитарят може да докаже, че няма друга възможност, освен да делегира задълженията си по отговорно пазене на трета страна. По-специално такъв е случаят, когато:
а)
правото на третата страна изисква определени финансови инструменти да се държат на отговорно пазене от местен субект и съществуват местни субекти, които отговарят на критериите за делегиране, определени в член 21, параграф 11 от Директива 2011/61/ЕС; или
б)
ЛУАИФ настоява за поддържане на инвестиция в дадена юрисдикция въпреки предупрежденията на депозитаря, че това води до повишен риск.
ГЛАВА V
ИЗИСКВАНИЯ ЗА ПРОЗРАЧНОСТ, ЛИВЪРИДЖ, ПРАВИЛА, СВЪРЗАНИ С ТРЕТИ ДЪРЖАВИ, И ОБМЕН НА ИНФОРМАЦИЯ ЗА ПОТЕНЦИАЛНИТЕ ПОСЛЕДИЦИ ОТ ДЕЙНОСТТА НА ЛУАИФ
РАЗДЕЛ 1
Годишен доклад, оповестяване на информация на инвеститорите и докладване пред компетентните органи
(член 22, параграф 2, букви а)-д), член 23, параграф 4 и член 24, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 103
Общи принципи за годишния доклад
Цялата информация, предоставена в годишния доклад, включително информацията, посочена в настоящия раздел, се представя по начин, който осигурява важна по същество, надеждна, сравнима и разбираема информация. Годишният доклад съдържа информацията, която е необходима на инвеститорите във връзка с отделните структури на АИФ.
Член 104
Съдържание и форма на счетоводния баланс или отчета за активите и пасивите и отчета за приходите и разходите
1. Счетоводният баланс или отчетът за активите и пасивите съдържа най-малко следните елементи и съответните позиции съгласно член 22, параграф 2, буква а) от Директива 2011/61/ЕС:
а)
„активи“, включващи ресурсите, контролирани от АИФ в резултат на минали събития, от които се очаква АИФ да получи бъдещи икономически изгоди. Активите се класифицират допълнително в съответствие със следните позиции:
i)
„инвестиции“, включващи, но не само, дългови и капиталови ценни книжа, недвижими имоти и собственост и техните деривати;
ii)
„пари и парични еквиваленти“, включващи, но не само, касови наличности, безсрочни депозити и отговарящи на условията краткосрочни ликвидни инвестиции;
iii)
„вземания“, включващи, но не само вземания по отношение на дивиденти и лихви, продадени инвестиции, суми, дължими от брокери, и „предоставени аванси“, включително, но не само суми, платени предварително във връзка с разходи на АИФ;
б)
„пасиви“, включващи настоящи задължения на АИФ, произтичащи от минали събития, уреждането на които се очаква да доведе до изходящ поток на ресурси от АИФ, носещи икономически ползи. Пасиви се класифицират допълнително в съответствие със следните позиции:
i)
„задължения“, включващи, но не само, суми, платими във връзка с покупката на инвестиции или обратно изкупуване на дялове или акции в АИФ, и суми, дължими на брокери и „начислени разходи“, включително, но не само, задължения за управленските такси, консултантски такси, такси за постигнати резултати, лихви и други разходи, направени в хода на операциите на АИФ;
ii)
„заеми“, включващи, но не само суми, дължими на банки и други контрагенти;
iii)
„други пасиви“, включващи, но не само суми, дължими на контрагентите за обезпечение при връщането на ценни книжа, предоставени в заем, отложени приходи и платими дивиденти и разпределения;
в)
„нетни активи“, представляващи остатъчния дял в активите на АИФ след приспадане на всички негови пасиви.
2. Отчетът за приходите и разходите съдържа най-малко следните елементи и съответните позиции:
а)
„приход“, представляващ всяко увеличение на икономическите ползи през отчетния период под формата на входящ поток или увеличение на активите, или намаление на пасивите, което води до увеличение на нетните активи, различни от увеличенията, свързани с вноските на инвеститорите. Приходът се класифицира допълнително в съответствие със следните позиции:
i)
„инвестиционен приход“, който може да бъде допълнително класифициран като:
-
„приход от дивиденти“ по отношение на дивидентите по капиталови инвестиции, на които АИФ има право,
-
„приход от лихви“ по отношение на лихви по дългови инвестиции и парични средства, на които АИФ има право,
-
„приход от отдаване под наем“, свързан с прихода от наеми от инвестиции в недвижима собственост, на който АИФ има право;
ii)
„реализирана печалба от инвестиции“, която представлява печалба от освобождаването от инвестиции;
iii)
„нереализирана печалба от инвестиции“, която представлява печалба от преоценката на инвестиции; както и
iv)
„друг приход“, включващ, но не само, приходи от такси от ценни книжа, предоставени в заем, и от други източници;
б)
„разходи“, представляващи намаления на икономическите ползи през отчетния период под формата на изходящи потоци или изчерпване на активи или натрупването на пасиви, което води до намаляване на нетните активи, различни от тези, свързани с разпределянето към инвеститорите. Разходите се класифицират допълнително в съответствие със следните позиции:
-
„такси за инвестиционно консултиране или управление“, които представляват договорни такси, дължими на консултанта или ЛУАИФ,
-
„други разходи“, включително, но без да се ограничава до административни такси, професионални хонорари, попечителски такси и лихва. Отделни позиции, ако са съществени по характер, следва да се оповестяват отделно,
-
„реализирана загуба от инвестиции“, която представлява загуба от освобождаването от инвестициите,
-
„нереализирана загуба от инвестиции“, която представлява загуба от преоценката на инвестиции;
в)
„нетен приход или нетен разход“, което в зависимост от случая представлява превишението на прихода над разхода или на разхода над прихода.
3. Структурата, номенклатурата и терминологията на позициите е в съответствие с приложимите счетоводни стандарти или с приетите от АИФ правила, както и със законодателството приложимо на територията, на която е установен АИФ. Тези позиции могат да бъдат изменени или допълнени, за да се гарантира съответствие с гореизложеното.
4. Допълнителни позиции, заглавия и междинни сборове се представят, когато такова представяне е важно за разбиране на финансовото състояние на АИФ в счетоводния баланс или отчета за активите и пасивите или за разбирането на финансовите резултати на АИФ в съдържанието и формата на отчета за приходите и разходите. При необходимост допълнителната информация се представя в пояснителните бележки към финансовите отчети. Целта на бележките е да представят текстово описание или разбивка на позициите, представени в първичните отчети, и информация за позициите, които не отговарят на условията за признаване в тези отчети.
5. Всеки съществен клас от сходни позиции се представя отделно. Отделни позиции, ако са съществени, се оповестяват. Съществеността се оценява в съответствие с изискванията на приетата отчетна рамка.
6. Представянето и класификацията на позициите в счетоводния баланс или отчета за активите и пасивите се запазват от един отчетен или счетоводен период за следващия период, освен ако е очевидно, че друго представяне или класификация ще бъдат по-подходящи, когато например промяна в инвестиционната стратегия води до различни търговски модели или счетоводен стандарт налага промяна в представянето.
7. По отношение на съдържанието и формата на отчета за приходите и разходите, посочени в приложение IV, всички позиции приходи и разходи се признават в даден период в отчета за приходите и разходите, освен ако даден счетоводен стандарт, приет от АИФ, не изисква друго.
Член 105
Доклад за дейностите през финансовата година
1. Докладът за дейността през финансовата година включва най-малко:
а)
преглед на инвестиционните дейности по време на годината или периода и преглед на портфейла на АИФ в края на годината или в края на периода;
б)
преглед на резултатите от представянето на АИФ през годината или периода;
в)
съществени промени, както е определено по-долу в информацията, посочена в член 23 от Директива 2011/61/ЕС, които не са представени във финансовите отчети.
2. Докладът включва справедлив и балансиран преглед на дейностите и резултатите от представянето на АИФ, като съдържа и описание на главните рискове и инвестиционната или икономическа несигурност, пред които може да е изправен АИФ.
3. Анализът включва основни финансови и нефинансови показатели за представяне, свързани с този АИФ, доколкото това е необходимо за разбирането на инвестиционните дейности на АИФ или неговите резултати. Информацията, представена в доклада, е в съответствие с националните норми на държавата, в която е установен АИФ.
4. Информацията в доклада за дейността през финансовата година е част от доклада на съвета на директорите или на управителите на инвестиции, тъй като той обикновено се представя заедно с финансовите отчети на АИФ.
Член 106
Съществени промени
1. Всякакви промени в информацията се считат за съществени по смисъла на член 22, параграф 2, буква г) от Директива 2011/61/ЕС, ако има значителна вероятност, че разумен инвеститор, като се запознае с тази информация, би преразгледал своята инвестиция в АИФ, включително, тъй като тази информация може да се отрази на способността на инвеститора да упражни правата си във връзка с инвестицията или по друг начин да накърни интересите на един или повече инвеститори в АИФ.
2. С цел да спази разпоредбите на член 22, параграф 2, буква г) от Директива 2011/61/ЕС, ЛУАИФ преценява промените в информацията, посочена в член 23 от Директива 2011/61/ЕС, през финансовата година в съответствие с параграф 1 от настоящия член.
3. Информацията се оповестява в съответствие с изискванията на счетоводните стандарти и счетоводните норми, приети от АИФ, заедно с описание на всяко евентуално или очаквано въздействие върху АИФ и/или инвеститорите в АИФ. Допълнителни оповестявания се правят, когато спазването на конкретни изисквания на счетоводните стандарти и счетоводните норми може да се окаже недостатъчно, за да могат инвеститорите да разберат ефекта от промяната
4. Когато информацията, която трябва да бъде оповестена в съответствие с параграф 1, не е обхваната от приложимите за АИФ счетоводни стандарти или неговите счетоводни норми, се предоставя описание на съществените промени заедно с всяко евентуално или очаквано въздействие върху АИФ и/или инвеститорите в АИФ.
Член 107
Оповестяване на възнаграждения
1. Когато се предоставя информация, изисквана съгласно член 22, параграф 2, буква д) от Директива 2011/61/ЕС, се посочва дали общото възнаграждение е свързано с някое от следните:
а)
общото възнаграждение по отношение на целия персонал на ЛУАИФ, като се посочва броят на бенефициерите;
б)
общото възнаграждение на персонала на ЛУАИФ, който изцяло или частично участва в дейностите на АИФ, като се посочва броят на бенефициерите;
в)
делът на общото възнаграждение на персонала на ЛУАИФ, който може да бъде отнесен към АИФ, като се посочва броят на бенефициерите.
2. Когато е уместно, в общия размер на възнагражденията за финансовата година се посочва и натрупаната лихва, платена от АИФ.
3. Когато информацията се разкрива на равнището на ЛУАИФ, се предоставя разпределение или разбивка за всеки АИФ, доколкото тази информация е налице или е леснодостъпна. Като част от това оповестяване се включва описание на начина, по който е направено разпределението или разбивката.
4. ЛУАИФ предоставя обща информация относно финансовите и нефинансовите критерии на политиките и практиките за определяне на възнагражденията за съответните категории персонал, за да даде възможност на инвеститорите да оценят съществуващите стимули. В съответствие с принципите, посочени в приложение II към Директива 2011/61/ЕС, ЛУАИФ оповестява най-малко информацията, необходима, за да се разбере рисковият профил на АИФ и мерките, които приема, за да избегне или управлява конфликтите на интереси.
Член 108
Периодично оповестяване на информация пред инвеститорите
1. Информацията, посочена в член 23, параграф 4 от Директива 2011/61/ЕС, се представя по ясен и разбираем начин.
2. Когато оповестява процента на активите на АИФ, които подлежат на специални процедури поради неликвидния им характер в съответствие с член 23, параграф 4, буква а) от Директива 2011/61/ЕС, ЛУАИФ:
а)
предоставя преглед на всички специални процедури, включително дали те се отнасят до видове сметки, използвани за разделяне на неликвидни активи от по-ликвидни инвестиции (side pockets), ограничения върху откупувания (gates) или други подобни механизми, методологията за оценяване, прилагана към активите, които са предмет на такива условия, и начинът, по който се прилагат таксите за управление и за постигнати резултати по отношение на тези активи;
б)
оповестява тази информация като част от периодичното докладване във връзка с АИФ на инвеститорите, както се изисква от устава или учредителните документи на АИФ, или едновременно с проспекта и документите за предлагане и - като минимум - едновременно с годишния доклад в съответствие с член 22, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС.
Процентът на активите на АИФ, които подлежат на специалните процедури, посочени в член 1, параграф 5, се изчислява като нетната стойност на тези активи, които са предмет на специални процедури, се разделя на нетната стойност на активите на съответния АИФ.
3. За всеки нов подход за управление на ликвидността на АИФ в съответствие с член 23, параграф 4, буква б) от Директива 2011/61/ЕС ЛУАИФ:
а)
за всеки управляван от тях АИФ, който не е от затворен тип и не използва ливъридж, уведомят инвеститорите, когато правят промени в системите и процедурите за управление на ликвидността, посочени в член 16, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС, които са от съществено значение по смисъла на член 106, параграф 1;
б)
незабавно уведомяват инвеститорите, когато активират механизми за разделяне на неликвидни активи от по-ликвидни инвестиции като (side pockets), ограничения върху откупуванията (gates) или други подобни специални процедури или когато решат да преустановят обратното изкупуване;
в)
правят преглед на промените в правилата относно ликвидността, независимо дали последните представляват специални процедури. Когато е приложимо, в прегледа се включват условията, при които е разрешено обратно изкупуване, и обстоятелствата, при които се прилага преценка на ръководството. Също така се включва всяко гласуване или други ограничения, които могат да бъдат упражнявани, продължителността на периода на блокиране (lock-up) или разпоредба относно „първи по ред“ или „процентно изискване“ във връзка с ограниченията при обратно изкупуване (gates) и при преустановяване на обратното изкупуване.
4. При оповестяването на рисковия профил на АИФ в съответствие с член 23, параграф 4, буква в) от Директива 2011/61/ЕС се посочват:
а)
мерки за оценка на чувствителността на портфейла на АИФ към най-важните рискове, на които АИФ е или може да бъде изложен;
б)
ако установените от ЛУАИФ прагове на риска са били или е вероятно да бъдат надвишени и когато тези прагове са били превишени, описание на обстоятелствата и предприетите коригиращи мерки.
Информацията се оповестява на инвеститорите като част от периодичното докладване във връзка с АИФ, както се изисква от устава или учредителните документи на АИФ, или по едно и също време с проспекта и документа за предлагане и - като минимум - едновременно с годишния доклад, предоставян в съответствие с член 22, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС.
5. В системите за управление на риска, прилагани от ЛУАИФ в съответствие с член 23, параграф 4, буква в) от Директива 2011/61/ЕС, се посочват основните характеристики на системите за управление на риска, прилагани от ЛУАИФ за управление на рисковете, на които е или може да бъде изложен всеки управляван от тях АИФ. В случай на промяна оповестяването включва информация, свързана с промяната и очаквания от нея ефект върху АИФ и неговите инвеститори.
Информацията се оповестява като част от периодичното докладвана във връзка с АИФ на инвеститорите, както се изисква от устава или учредителните документи на АИФ, или едновременно с проспекта и документите за предлагане и - като минимум - едновременно с годишния доклад в съответствие с член 22, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС.
Член 109
Редовно оповестяване на информация пред инвеститорите
1. Информацията, посочена в член 23, параграф 5 от Директива 2011/61/ЕС, се представя по ясен и разбираем начин.
2. Информация за промени в максималното равнище на ливъридж, изчислен в съответствие с брутния метод и метода на задълженията, и всички права за повторно използване на обезпечение или на гаранция по силата на договорености във връзка с ливъридж, се предоставя без необосновано забавяне и включва:
а)
първоначалното и преразгледаното максимално равнище на ливъридж, изчислен в съответствие с членове 7 и 8, при който равнището на ливъридж се изчислява като експозиция, разделена на нетната стойност на активите на АИФ;
б)
естеството на предоставените права за повторно използване на обезпечение;
в)
естеството на предоставените гаранции, и
г)
подробни данни за промените при всички доставчици на услуги, които се отнасят до една от точките по-горе.
3. Информация за общия размер на ливъриджа, изчислен в съответствие с използваните от АИФ брутен метод и метод на задълженията се оповестява като част от периодичното докладвана във връзка с АИФ на инвеститорите, както се изисква от устава или учредителните документи на АИФ, или едновременно с проспекта и документите за предлагане и - като минимум - едновременно с годишния доклад в съответствие с член 22, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС.
Член 110
Докладване пред компетентните органи
1. С цел да бъдат изпълнени изискванията на член 24, параграф 1, втора алинея и на член 3, параграф 3, буква г) от Директива 2011/61/ЕС, ЛУАИФ предоставя следната информация, когато докладва пред компетентните органи:
а)
основните инструменти, с които търгува, включително разбивка на финансовите инструменти и другите активи, включително инвестиционните стратегии на АИФ и географската и секторната ориентация на инвестициите му;
б)
пазарите, на които участва или на които търгува активно;
в)
диверсификацията на портфейла на АИФ, включително, но не само, основните му експозиции и най-важните концентрации.
Информацията се предоставя във възможно най-кратък срок и не по-късно от един месец след края на срока, посочен в параграф 3. Когато АИФ е фонд, инвестиращ в други фондове, ЛУАИФ може да удължи срока с 15 дни.
2. За всеки от управляваните от тях АИФ от ЕС и за всеки АИФ, който предлагат в Съюза, ЛУАИФ предоставят на компетентните органи на тяхната държава членка по произход следната информация в съответствие с член 24, параграф 2 от Директива 2011/61/ЕС:
а)
процента на активите на АИФ, които подлежат на специалните процедури, посочени в член 1, параграф 5 от настоящия регламент, поради неликвидния им характер, както е посочено в член 23, параграф 4, буква а) от Директива 2011/61/ЕС;
б)
всички нови подходи за управление на ликвидността на АИФ;
в)
системите за управление на риска, използвани от ЛУАИФ за управление на пазарния риск, ликвидния риск, риска от контрагента и на други рискове, включително оперативния риск;
г)
текущия рисков профил на АИФ, включително:
i)
пазарния рисков профил на инвестициите на АИФ, включително очакваната възвръщаемост и волатилността на АИФ в нормални пазарни условия;
ii)
ликвидния профил на инвестициите на АИФ, включително ликвидния профил на активите на АИФ, профила на сроковете на обратно изкупуване и условията на финансиране, предоставяно от контрагенти на АИФ;
д)
информация за основните категории активи, в които е инвестирал АИФ, включително съответните пазарна стойност на къса позиция и пазарна стойност на дълга позиция, оборота и показателите от представянето по време на отчетния период; както и
е)
резултатите от провежданите периодично стрес-тестове при обичайни и извънредни обстоятелства, извършени в съответствие с член 15, параграф 3, буква б) и член 16, параграф 1, втора алинея от Директива 2011/61/ЕС.
3. Информацията, посочена в параграфи 1 и 2, се докладва, както следва:
а)
на всеки шест месеца от ЛУАИФ, управляващи портфейли на АИФ, чиито управлявани активи, изчислени в съответствие с член 2, надвишават общо прага съответно от 100 млн. евро или 500 млн. евро, предвидени в член 3, параграф 2, букви а) и б) от Директива 2011/61/ЕС, но не надвишават 1 млрд. евро за всеки от управляваните от тях АИФ от ЕС, и за всеки АИФ, който предлагат в Съюза;
б)
на всеки три месеца от ЛУАИФ, управляващи портфейли от АИФ, чиито управлявани активи, изчислени в съответствие с член 2, надвишават общо 1 млрд. евро за всеки един от управляваните от тях АИФ от ЕС, и за всеки АИФ, който предлагат в Съюза;
в)
на всеки три месеца от ЛУАИФ, които са предмет на изискванията, посочени в буква а) от настоящия параграф, за всеки АИФ, чийто управлявани активи, включително активи, придобити чрез използването на ливъридж, надвишават общо 500 млн. евро за този АИФ;
г)
годишно от ЛУАИФ по отношение на всеки управляван от тях АИФ, който не използва ливъридж и който, в съответствие с основната си инвестиционна политика, инвестира в дружества и емитенти, които не са допуснати за търговия на организиран пазар, за да придобие контрол.
4. Чрез дерогация от параграф 3 компетентният орган на държавата членка по произход на ЛУАИФ може да сметне за подходящо и необходимо за упражняване на функциите си да изиска цялата или част от информацията да бъде докладвана по-често.
5. ЛУАИФ, управляващи един или повече АИФ, за които са преценили, че използват ливъридж в значителна степен в съответствие с член 111 от настоящия регламент, представят информацията, изисквана съгласно член 24, параграф 4 от Директива 2011/61/ЕС, едновременно с информацията, изисквана съгласно параграф 2 от настоящия член.
6. ЛУАИФ предоставят информацията, посочена в параграфи 1, 2 и 5, в съответствие със стандартния образец за докладване, посочен в приложение IV.
7. В съответствие с член 42, параграф 1, буква а) от Директива 2011/61/ЕС за ЛУАИФ извън ЕС, всяко позоваване на компетентните органи на държавата членка по произход, означава компетентният орган на референтната държава членка.
Член 111
Използване на ливъридж в значителна степен
1. Приема се, че ливъридж се използва в значителна степен за целите на член 24, параграф 4 от Директива 2011/61/ЕС, когато експозицията на АИФ, изчислена в съответствие с метода на задълженията съгласно член 8 от настоящия регламент, надхвърля три пъти нетната стойност на неговите активи.
2. Когато изискванията, посочени в параграф 1 от настоящия член, са изпълнени, ЛУАИФ предоставят информация в съответствие с член 24, параграф 4 от Директива 2011/61/ЕС на компетентните органи на техните държави членки по произход, в съответствие с принципите, определени в член 110, параграф 3 от настоящия регламент.
РАЗДЕЛ 2
ЛУАИФ, управляващи АИФ, които използват ливъридж
(член 25, параграф 3 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 112
Ограничения върху управлението на АИФ
1. Определените в настоящия член принципи се прилагат, за да се уточнят обстоятелствата, при които компетентните органи упражняват своите правомощия да налагат на ЛУАИФ ограничения върху използването на ливъридж или други ограничения.
2. Когато се прави оценка на информацията, получена съгласно член 7, параграф 3, член 15, параграф 4, член 24, параграф 4 или 5 от Директива 2011/61/ЕС, компетентният орган взема предвид степента, в която използването на ливъридж от дадено ЛУАИФ или неговото взаимодействие с група от ЛУАИФ или други финансови институции може да допринесат за натрупване на систематичен риск във финансовата система или на риск от създаване на нестабилност на пазарите.
3. При оценката си компетентните органи вземат под внимание най-малко следните аспекти:
а)
обстоятелствата, при които експозицията на АИФ или няколко АИФ, включително тези експозиции, произтичащи от финансиране или инвестиционни позиции, поети от ЛУАИФ за негова сметка или от името на АИФ, биха могли да представляват важен източник на пазарен риск, ликвиден риск или риск от контрагента за финансовата институция;
б)
обстоятелствата, при които дейността на ЛУАИФ или неговото взаимодействие, например, с група от ЛУАИФ или други финансови институции, по-специално по отношение на вида на активите, в които инвестира АИФ, и използваните от ЛУАИФ техники чрез използването на ливъридж допринасят или биха могли да допринесат до срив в цените на финансовите инструменти или други активи по начин, който заплашва жизнеспособността на такива финансови инструменти или други активи;
в)
критерии, като вида на АИФ, инвестиционната стратегия на ЛУАИФ по отношение на управляваните АИФ, пазарните условия, в които действат ЛУАИФ и АИФ, и всякакви възможни проциклични ефекти, които биха могли да произтекат от налагането от компетентните органи на прагове или други ограничения за използването на ливъридж от съответното ЛУАИФ;
г)
критерии, като например размера на АИФ или няколко АИФ и всяко свързано с него въздействие върху конкретен пазарен сектор, концентрациите на риск в определени пазари, на които АИФ или няколко АИФ инвестират, риск от разрастване на проблема от пазар, на който е бил установен риск, към други пазари; проблеми с ликвидността на определени пазари в даден момент, мащабът на несъответствието актив/пасив в инвестиционната стратегия на даден ЛУАИФ или необичайни движения на цените на активите, в които АИФ може да инвестира.
РАЗДЕЛ 3
Специални правила, отнасящи се за трети държави
(член 34, параграф 1, член 35, параграф 2, член 36, параграф 1, член 37, параграф 7, буква г), член 40, параграф 2, буква а) и член 42, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 113
Общи изисквания
1. Договореностите за сътрудничество обхващат всички възможни ситуации и участници, предвидени в глава VII от Директива 2011/61/ЕС, като се взема предвид местонахождението на ЛУАИФ и на АИФ, както и дейността на ЛУАИФ.
2. Договорености за сътрудничество се сключват в писмена форма.
3. С договореностите за сътрудничество се определя конкретна рамка за консултации, сътрудничество и обмен на информация за целите на надзора и правоприлагането между компетентните органи на ЕС и надзорните органи на третата държава.
4. В договореностите за сътрудничество се съдържа специална клауза, предвиждаща предаване на информация, получена от компетентен орган от Съюза от надзорен орган в трета държава, на други компетентни органи на Съюза, на ЕОЦКП или на ЕССР, както се изисква в Директива 2011/61/ЕС.
Член 114
Механизми, инструменти и процедури
1. В договореностите за сътрудничество се определят необходимите механизми, инструменти и процедури, за да се даде възможност на компетентните органи от Съюза да имат достъп до цялата информация, необходима за изпълнението на техните задължения съгласно Директива 2011/61/ЕС.
2. В договореностите за сътрудничество се определят необходимите механизми, инструменти и процедури, за да се даде възможност за извършване на проверки на място, когато такива се налагат, за да може компетентният орган от Съюза да изпълни задълженията си съгласно Директива 2011/61/ЕС. Проверки на място се извършват пряко от компетентния орган от Съюза или от компетентния орган на третата държава с помощта на компетентния орган от Съюза.
3. В договореностите за сътрудничество се определят необходимите механизми, инструменти и процедури, за да може компетентният орган на третата държава да съдейства на компетентните органи от Съюза, когато това е необходимо, да наложат в съответствие с приложимото за този орган национално и международно право, принудително изпълнение на законодателството на Съюза и националното правоприлагащо законодателство, когато са нарушени от субект, установен в третата държава.
Член 115
Защита на данните
Договореностите за сътрудничество гарантират, че предаването на трети държави на данни и анализи на данни се осъществява само в съответствие с член 52 от Директива 2011/61/ЕС.
РАЗДЕЛ 4
Обмен на информация относно евентуални последствия за системата от дейността на ЛУАИФ
(член 53, параграф 1 от Директива 2011/61/ЕС)
Член 116
Обмен на информация относно евентуални последствия за системата от дейността на ЛУАИФ
За целите на член 53 от Директива 2011/61/ЕС компетентните органи на държавите членки, които отговарят за издаване на разрешение или за надзора над ЛУАИФ съгласно посочената директива, обменят с компетентните органи на други държави членки, с ЕОЦКП и ЕССР най-малко:
а)
информацията, получена съгласно член 110, когато тази информация може да бъда важна за наблюдението и реакцията при евентуални последици от дейностите на отделни ЛУАИФ или няколко ЛУАИФ заедно за стабилността на значими за системата финансови институции и правилното функциониране на пазарите, на които ЛУАИФ развиват дейност;
б)
информацията, получена от органите на трети държави, когато това е необходимо за наблюдението на систематични рискове;
в)
анализ на информацията, посочена в букви а) и б), и оценка на всяка ситуация, при която се смята, че дейността на едно или повече контролирани ЛУАИФ или на един или повече АИФ под тяхно ръководство допринася за натрупване на систематичен риск във финансовата система, на риск от нестабилност на пазарите или на рискове за дългосрочния растеж на икономиката;
г)
предприетите мерки, когато дейността на един или повече контролирани ЛУАИФ или на един или повече АИФ под тяхното ръководство представлява систематичен риск или застрашава правилното функциониране на пазарите, на които те извършват дейност.
ГЛАВА VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 117
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 22 юли 2013 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 19 декември 2012 година.
KOMMISSIONENS DELEGERADE FÖRORDNING (EU) nr 231/2013
av den 19 december 2012
om komplettering av Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/61/EU vad gäller undantag, allmänna verksamhetsvillkor, förvaringsinstitut, finansiell hävstång, öppenhet och tillsyn
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/61/EU av den 8 juni 2011 om förvaltare av alternativa investeringsfonder samt om ändring av direktiv 2003/41/EG och 2009/65/EG och förordningarna (EG) nr 1060/2009 och (EU) nr 1095/2010 (1), särskilt artiklarna 3.6, 4.3, 9.9, 12.3, 14.4, 15.5, 16.3, 17, 18.2, 19.11, 20.7, 21.17, 22.4, 23.6, 24.6, 25.9, 34.2, 35.11, 36.3, 37.15, 40.11, 42.3 och 53.3,
med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande, och
av följande skäl:
(1)
Direktiv 2011/61/EU ger kommissionen befogenhet att anta delegerade akter som bland annat föreskriver om beräkning av tröskeln, den finansiella hävstången, verksamhetsvillkoren för förvaltare av alternativa investeringsfonder (nedan kallade AIF-förvaltare), inbegripet risk- och likviditetshantering, värdering och delegering, närmare krav på de uppgifter och skyldigheter som åligger AIF-förvaltarnas förvaringsinstitut, bestämmelser om öppenhet samt särskilda krav på tredjeland. Det är viktigt att alla dessa kompletterande bestämmelser börjar gälla samtidigt som direktiv 2011/61/EU, så att de nya kraven på AIF-förvaltarna tillämpas i praktiken. Bestämmelserna i förordningen är nära relaterade, eftersom de handlar om auktorisering av AIF-förvaltare som förvaltar och/eller saluför AIF-fonder i unionen, deras löpande verksamhet och öppenhet, som är aspekter som är nära förknippade med inledandet och bedrivandet av verksamhet som tillgångsförvaltare. Det är önskvärt att alla delegerade akter som krävs enligt direktiv 2011/61/EU samlas i en enda förordning, för att förenhetliga dessa bestämmelser, som bör träda ikraft samtidigt, och underlätta för dem som omfattas av skyldigheterna att överblicka dem, däribland investerare som inte är EU-medborgare.
(2)
Det är viktigt att anta en förordning, för att uppnå målen för direktiv 2011/61/EU på ett enhetligt sätt i alla medlemsstater, förbättra den inre marknadens integritet och erbjuda rättslig säkerhet för dess deltagare, inbegripet institutionella investerare, behöriga myndigheter och övriga intressenter. Att rättsakten har formen av en förordning gör att alla marknadsaktörer får ett enhetligt regelverk. Det är den bästa möjliga garantin för lika villkor, enhetliga konkurrensförutsättningar och en lämplig gemensam standard för investerarskyddet. Dessutom säkerställer det att närmare enhetliga genomförandebestämmelser om AIF-förvaltarnas verksamhet är direkt tillämpliga (i sig direkt tillämpliga) och därför inte kräver ytterligare införlivning på nationell nivå. Genom en förordning kan man dessutom undvika att tillämpningen av direktiv 2011/61/EU försenas i medlemsstaterna.
(3)
Eftersom den delegerade förordningen preciserar styrelsens och den verkställande ledningens skyldigheter bör betydelsen av dessa begrepp förklaras, särskilt att en styrelse kan bestå av personer i den verkställande ledningen. I förordningen införs även begreppet tillsynsfunktion och därför bör man i definitionen av styrelsen förtydliga att den är det organ som svarar för ledningsfunktionen, om tillsyns- och ledningsfunktionen är åtskilda enligt nationell bolagsrätt. Enligt direktiv 2011/61/EU är AIF-förvaltare skyldiga att lämna viss information till de behöriga myndigheterna, bland annat om vilken procentandel av AIF-fondernas tillgångar som omfattas av specialarrangemang på grund av sin illikvida natur. I förordningen klargörs innebörden av specialarrangemang, så att AIF-förvaltarna ska veta exakt vilken information de ska lämna till de behöriga myndigheterna.
(4)
I direktiv 2011/61/EU föreskrivs ett förenklat system för AIF-förvaltare som förvaltar AIF-fondportföljer vars sammanlagda förvaltade tillgångar inte överskrider de relevanta trösklarna. Det är nödvändigt att klargöra hur de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde ska beräknas. I detta sammanhang är det viktigt att fastställa vilka åtgärder som krävs för beräkningen av tillgångarnas sammanlagda värde, att tydligt fastställa vilka tillgångar som inte ska ingå i beräkningen, att klargöra hur de tillgångar ska värderas som förvärvats genom användning av finansiell hävstång och att föreskriva om hur man ska hantera korsvist ägande mellan AIF-fonder som förvaltas av en AIF-förvaltare.
(5)
Det sammanlagda värdet av de förvaltade tillgångarna behöver beräknas minst en gång per år med användning av aktuell information. Tillgångarnas värde bör därför fastställas under de tolv månader som föregår dagen för beräkningen av de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde och så nära den dagen som möjligt.
(6)
För att kontrollera att en AIF-förvaltare fortfarande har rätt att omfattas av det förenklade system som föreskrivs i direktiv 2011/61/EU, bör ett förfarande införas som gör det möjligt att fortlöpande följa de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde. För att bedöma hur sannolikt det är att de överskrider tröskeln, eller om det behövs en ytterligare beräkning, får AIF-förvaltarna beakta de typer av AIF-fonder som förvaltas och de olika kategorier av tillgångar som de investerar i.
(7)
Om en AIF-förvaltare inte längre uppfyller kraven på trösklarna, ska den anmäla detta till sin behöriga myndighet och ansöka om auktorisation inom 30 kalenderdagar. Om över- eller underskridandet av trösklarna bara inträffar någon enstaka gång under ett visst kalenderår och förhållandet anses vara tillfälligt, bör dock AIF-förvaltarna inte vara skyldiga att ansöka om auktorisation. I sådana fall bör AIF-förvaltaren informera den behöriga myndigheten om att tröskeln överskridits och förklara varför den anser att detta förhållande är av tillfällig natur. Ett förhållande som varar i mer än tre månader kan inte anses vara tillfälligt. Vid bedömningen av sannolikheten för att ett förhållande är tillfälligt bör AIF-förvaltaren beakta förväntad tecknings- och inlösenaktivitet eller, i förekommande fall, kapitalneddragningar och kapitalfördelningar. Vid denna bedömning bör AIF-förvaltaren inte använda förväntade marknadsrörelser.
(8)
De uppgifter som AIF-förvaltare använder för beräkningen av de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde behöver inte vara tillgängliga för allmänheten eller för investerare. De behöriga myndigheterna måste dock kunna verifiera att AIF-förvaltare på ett korrekt sätt beräknar och övervakar det sammanlagda värdet av de tillgångar de förvaltar, inklusive bedömningen av situationer då de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde tillfälligt överskrider den relevanta tröskeln och bör därför på begäran få tillgång till dessa uppgifter.
(9)
Det är viktigt att AIF-förvaltare som omfattas av bestämmelserna i det förenklade systemet i direktiv 2011/61/EU förser de behöriga myndigheterna med aktuell information vid registreringstidpunkten. Alla typer av AIF-förvaltare har kanske inte uppdaterade emissionsdokument som speglar den senaste utvecklingen för de AIF-fonder som de förvaltar och sådana AIF-förvaltare kanske finner det mer praktiskt att redovisa den nödvändiga informationen i ett separat dokument som beskriver deras investeringsstrategi. Det kan vara fallet för riskkapitalfonder, som ofta skaffar kapital genom att förhandla med tänkbara investerare.
(10)
En AIF-fond som enbart har aktier i börsnoterade bolag bör inte anses ha finansiell hävstång, så länge som aktierna inte anskaffas genom lån. Om samma AIF-fond köper optioner i ett aktieindex, ska den anses ha finansiell hävstång, eftersom den har ökat fondens exponering mot en viss investering.
(11)
Två metoder att beräkna hävstången bör föreskrivas för att säkerställa en enhetlig tillämpning av AIF-förvaltarnas skyldighet att ge en objektiv översikt över den hävstång som används. Marknadsundersökningar har visat att de bästa resultaten uppnås genom att kombinera de så kallade ”brutto-” och ”åtagandemetoderna”.
(12)
För att få lämplig information för övervakning av systemrisker och en fullständig bild av AIF-förvaltarens användning av finansiell hävstång, bör information om en AIF-fonds exponering lämnas till behöriga myndigheter och investerare på grundval av både brutto- och åtagandemetoden. Alla AIF-förvaltare bör därför beräkna exponeringen med både brutto- och åtagandemetoden. Bruttometoden visar AIF-fondens totala exponering, medan åtagandemetoden ger insikt i de risksäkrings- och nettningstekniker som förvaltaren använder, och därför bör båda metoderna betraktas tillsammans. Skillnaden mellan den totala exponeringen enligt bruttometoden och åtagandemetoden kan ge nyttig information. Om det behövs för att se till att all ökning av AIF-fonders exponering avspeglas korrekt, får kommissionen anta ytterligare delegerade akter om en extra och valfri metod för beräkningen av hävstången.
(13)
Vid beräkning av exponeringen bör AIF-fondens samtliga positioner inledningsvis tas med, inklusive korta och långa tillgångar och skulder, lån, derivatinstrument och varje annan metod som ökar exponeringen, om tillgångarnas eller skuldernas risker och vinster ligger hos AIF-fonden. Alla andra positioner som nettotillgångsvärdet är sammansatt av ska också tas med.
(14)
Lånearrangemang som AIF-fonden ingår bör uteslutas, om de är av tillfällig natur och relaterade till och helt täcks av investerarnas kapitalinsatser. Revolverande lånekrediter bör inte anses vara av tillfällig natur.
(15)
Förutom att beräkna exponeringen med hjälp av bruttometoden bör alla AIF-förvaltare beräkna exponeringen med hjälp av åtagandemetoden. Enligt åtagandemetoden ska finansiella derivatinstrument omvandlas till motsvarande positioner i den underliggande tillgången. Om emellertid en AIF-fond investerar i vissa derivat för att uppväga marknadsrisken för andra tillgångar som fonden investerats i, bör dessa derivat under vissa omständigheter inte omvandlas till motsvarande position i de underliggande tillgångarna, eftersom de båda tillgångarnas exponering uppväger varandra. Detta bör exempelvis vara fallet när en AIF-portfölj investerar i ett visst index och innehar ett derivatinstrument som byter det indexets resultat mot ett annat index resultat, som bör motsvara innehavsexponeringen mot det andra indexet i portföljen, så att AIF-fondens nettotillgångsvärde inte blir beroende av det första indexets resultat.
(16)
Vid beräkning av exponeringen enligt åtagandemetoden ger derivat som uppfyller de kriterier som fastställs i denna förordning inte någon extra exponering. Om AIF-fonden investerar i indexterminsaffärer och innehar likvida medel motsvarande terminsaffärernas sammanlagda marknadsvärde, motsvarar detta en direktinvestering i indexandelarna och därför bör indexterminsaffären inte beaktas i beräkningen av AIF-fondens exponering.
(17)
Vid beräkning av exponeringen med åtagandemetoden bör AIF-förvaltarna ha rätt att beakta risksäkrings- och nettningsarrangemang, förutsatt att de uppfyller åtagandemetodens kriterier.
(18)
Kravet att nettningsarrangemang ska avse samma underliggande tillgång bör tolkas strikt. Tillgångar som AIF-förvaltaren beaktar som likvärdiga eller starkt korrelerade, som olika aktiekategorier eller obligationer som emitterats av samma emittent, bör därför inte anses vara identiska när det gäller nettningsarrangemang. Syftet med definitionen av nettningsarrangemang är att se till att endast sådana affärer beaktas som uppväger de risker som är förknippade med andra affärer, utan någon väsentlig återstående risk. Kombinationer av affärer för att generera en avkastning, hur liten den än må vara, genom att minska vissa risker samtidigt som andra behålls, bör inte betraktas som nettningsarrangemang, som vid arbitrageinvestmentstrategier som syftar till att generera avkastning genom att utnyttja prisskillnader mellan derivatinstrument med samma underliggande tillgångar men med olika löptider.
(19)
En portföljförvaltningsmetod som syftar till att minska en risks duration, genom att kombinera en investering i en obligation med lång löptid och en ränteswap eller minska en AIF-obligationsportföljs duration genom en kort position i terminsaffärer med obligationer som motsvarar portföljens ränterisk (durationsrisksäkring) ska anses vara ett risksäkringsarrangemang, om de uppfyller risksäkringskriterierna.
(20)
Ett portföljhanteringsförfarande som syftar till att uppväga de betydande riskerna med en investering i en väldiversifierad aktieportfölj genom en kort position i en aktieindextermin bör anses uppfylla risksäkringskriterierna. Villkoret är att aktieportföljens sammansättning ligger mycket nära aktiemarknadsindexets och att dess avkastning är starkt korrelerad till aktiemarknadsindexets samt att den korta positionen i aktieindexterminen möjliggör en obestridlig minskning av den allmänna marknadsrisken för aktieportföljen och att den specifika risken är obetydlig, t.ex. betarisksäkring av en väldiversifierad aktieportfölj där den specifika risken anses vara obetydlig.
(21)
Ett portföljhanteringsförfarande som syftar till att uppväga risken för en investering i en fastränteobligation genom att kombinera en lång position i en kreditswap med en ränteswap som byter den fasta räntan mot en ränta lika med en lämplig marknadsreferensränta plus en spread bör anses vara ett risksäkringsarrangemang, om åtagandemetodens alla risksäkringskriterier i princip är uppfyllda.
(22)
Ett portföljhanteringsförfarande som syftar till att uppväga risken för en viss aktie genom en kort position via ett derivatkontrakt avseende en annan aktie som är starkt korrelerad till den första aktien bör inte anses uppfylla risksäkringskriterierna. Även om en sådan strategi bygger på att inta motsatta positioner för samma tillgångskategori, säkrar den inte den specifika risken för investeringen i en viss aktie. Den bör därför inte anses vara ett risksäkringsarrangemang enligt åtagandemetodens kriterier.
(23)
Ett portföljhanteringsförfarande som syftar till att upprätthålla alfavärdet för en aktiekorg (bestående av ett begränsat antal aktier) genom att kombinera investeringen i den aktiekorgen med en betajusterad kort position i en aktieindextermin bör inte anses uppfylla risksäkringskriterierna. En sådan strategi syftar inte till att uppväga de betydande riskerna med investeringen i den aktiekorgen utan att uppväga investeringens beta (marknadsrisken) och upprätthålla alfavärdet. Aktiekorgens alfakomponent kan dominera över betakomponenten och därigenom leda till förluster på AIF-nivå. Därför bör detta inte anses vara ett risksäkringsarrangemang.
(24)
En riskarbitragestrategi är en strategi där en kort position i en aktie kombineras med en lång position i en annan aktie. En sådan strategi syftar till att risksäkra positionernas beta (marknadsrisk) och generera en avkastning som är relaterad till båda aktiernas relativa resultat. Aktiekorgens alfakomponent kan dominera över betakomponenten och därigenom leda till förluster på AIF-nivå. Detta bör inte anses vara ett risksäkringsarrangemang enligt åtagandemetodens kriterier.
(25)
En strategi som syftar till att risksäkra en lång position i en aktie eller obligation med köpt kreditriskskydd för samma emitterare gäller två olika tillgångskategorier och bör därför inte anses vara ett risksäkringsarrangemang.
(26)
Om metoder används som ökar en AIF-fond exponering, bör AIF-förvaltaren iaktta allmänna principer som att utöver transaktionens rättsliga form även beakta dess substans. Särskilt i fråga om återköpstransaktioner bör AIF-förvaltaren beakta om AIF-fonden överför eller behåller de berörda tillgångarnas risker och vinster. AIF-förvaltaren bör också gå från derivatinstrument eller andra kontraktsarrangemang till de underliggande tillgångarna för att bestämma vilka tänkbara framtida åtaganden för AIF-fonden som dessa transaktioner leder till.
(27)
Eftersom åtagandemetoden leder till att räntor med olika durationer betraktas som skilda underliggande tillgångar, får AIF-fonder som enligt sin huvudinvesteringsstrategi främst investerar i räntederivat använda särskilda regler för durationsnettning för att beakta korrelationen mellan räntekurvans löptidssegment. När en AIF-fond fastställer sin investeringspolitik och riskprofil, bör den kunna definiera ränterisknivån och följaktligen fastställa sitt durationsmål. AIF-fonden bör beakta det fördefinierade durationsmålet, när den gör sina investeringsval. Om portföljens duration avviker från durationsmålet, bör strategin inte anses vara ett durationsnettningsarrangemang enligt åtagandemetodens kriterier.
(28)
Reglerna om durationsnettning tillåter att långa positioner nettas mot korta positioner vars underliggande tillgångar är andra räntenivåer. De löptider som fungerar som trösklar för löptidsintervallen är två, sju respektive femton år. Nettningpositioner bör tillåtas inom varje löptidsintervall.
(29)
Nettningpositioner mellan två olika löptidsintervall bör delvis tillåtas. Sanktioner måste tillämpas för nettade positioner för att tillåta enbart partiell nettning. De bör uttryckas i procentsatser som bygger på de genomsnittliga korrelationerna mellan löptidsintervallen för tvåårs-, femårs-, tioårs- och trettioårsräntekurvan. Ju större skillnaden är mellan positionernas löptid, desto angelägnare är en sanktion mot nettningen och således måste procentsatserna öka.
(30)
Positioner vars modifierade duration är mycket längre än hela portföljens modifierade duration överensstämmer inte med AIF-fondens investeringsstrategi och det bör därför inte vara tillåtet att matcha dem helt. Således bör det inte tillåtas att en kort position med 18 månaders löptid (placerad i löptidsintervall 1) matchas med en lång position med tioårslöptid (placerad i löptidsintervall 3), om AIF-fondens durationsmål är ungefär två år.
(31)
När AIF-fonder beräknar exponeringen, kan de först urskilja risksäkringsarrangemangen. De derivat som berörs av dessa arrangemang utesluts sedan från beräkningen av den totala exponeringen. AIF-fonderna bör använda en exakt beräkning i risksäkringsarrangemangen. AIF-fonderna bör inte använda regler för durationsnettning vid risksäkringsberäkningen. Reglerna för durationsnettning får användas för att omvandla de återstående räntederivaten till deras motsvarande underliggande tillgångspositioner.
(32)
Enligt direktiv 2011/61/EU ska en AIF-förvaltare se till att de eventuella yrkesansvarsrisker som följer av dess verksamhet i tillräcklig utsträckning täcks genom extra kapitalbasmedel eller genom en ansvarsförsäkring mot skadeståndsansvar. En enhetlig tillämpning av denna bestämmelse kräver en gemensam uppfattning om vilka eventuella yrkesansvarsrisker som ska täckas. Den allmänna specificeringen av risker till följd av en AIF-förvaltares fel eller försumlighet i arbetet bör klargöra de relevanta riskhändelserna och omfattningen av det eventuella yrkesansvaret, inbegripet skada eller förlust som vållas av personer som direkt utövar verksamhet som AIF-förvaltaren har det rättsliga ansvaret för, exempelvis AIF-förvaltarens direktörer, tjänstemän och personal samt personer som utövar verksamhet som AIF-förvaltaren delegerat. Enligt bestämmelserna i direktiv 2011/61/EU påverkas inte AIF-förvaltarens yrkesansvar av delegering eller underdelegering och AIF-förvaltaren bör tillhandahålla tillräcklig täckning för yrkesansvarsrisker avseende tredje part som den har rättsligt skadeståndsansvar mot.
(33)
För att säkerställa en gemensam uppfattning om den allmänna specificeringen bör en exempelförteckning fungera som riktmärke för kartläggningen av händelser som eventuellt kan föranleda skadeståndsansvar. Förteckningen bör innehålla ett brett urval händelser som är följden av försummelse, fel eller underlåtenhet, exempelvis förlust av dokument som styrker äganderätten till investeringar, oriktigheter eller brott mot de skyldigheter och förpliktelser som åvilar AIF-förvaltaren. Ingå bör också underlåtenhet att genom tillräckliga interna kontrollsystem förhindra bedrägligt förfarande inom AIF-leverantörens organisation. Skador till följd av underlåtenhet att göra en noggrann genomlysning av en investering som visar sig vara bedrägeri skulle göra AIF-förvaltarens skadeståndsansvarig och bör därför vara tillräckligt täckt. Förluster som uppkommer genom att en investering har förlorat i värde till följd av försämrade marknadsvillkor bör dock inte täckas. Förteckningen bör också omfatta felaktigt utförda värderingar, vilket bör betraktas som värderingsfel som strider mot artikel 19 i direktiv 2011/61/EU och motsvarande delegerade akter.
(34)
I överensstämmelse med sina riskhanteringsskyldigheter bör AIF-förvaltarna ha lämpliga interna kvalitetskontrollmekanismer för att undvika eller minska fel och försummelser i arbetet, inbegripet yrkesansvarsrisker. En AIF-förvaltare bör därför som en del av sin riskhanteringspolitik ha lämpliga riktlinjer och förfaranden för hantering av verksamhetsrisken som står i proportion till verksamhetens art, omfattning och komplexitet. Dessa riktlinjer och förfaranden bör under alla omständigheter göra det möjligt att bygga upp en intern förlustdatabas för att utvärdera verksamhetens riskprofil.
(35)
För att säkerställa att extra kapitalbasmedel och ansvarsförsäkring i tillräcklig utsträckning täcker eventuella yrkesansvarsrisker bör kvantitativa minimiriktmärken fastställas för att bestämma rätt täckningsnivå. AIF-förvaltarna bör fastställa de kvantitativa riktmärkena som en viss procentsats av värdet av de portföljer som AIF-förvaltaren förvaltar, beräknat som summan av absolutbeloppen av alla tillgångar i de förvaltade AIF-fonderna oberoende av om de anskaffats genom användning av finansiell hävstång eller med investerarnas pengar. I detta sammanhang bör derivatinstrument värderas till sitt marknadspris, eftersom de kan ersättas till det priset. Eftersom täckning genom ansvarsförsäkring till sin natur är mer osäker än täckning genom extra kapitalbasmedel, bör olika procentsatser tillämpas på de båda instrumenten i fråga om täckning av yrkesansvarsrisk.
(36)
För att säkerställa att ansvarsförsäkringen verkligen täcker förluster som följer av försäkrade händelser bör försäkringen tecknas hos ett försäkringsbolag som har behörighet att tillhandahålla ansvarsförsäkringar. Det inbegriper försäkringsbolag inom EU och även icke-EU-bolag om de har rätt att tillhandahålla sådana försäkringstjänster enligt unionslagstiftningen eller nationell lag.
(37)
För att tillåta viss flexibilitet i utformningen av lämplig ansvarsförsäkring bör det vara möjligt för AIF-förvaltarna och försäkringsbolagen att komma överens om en klausul där det föreskrivs att ett definierat belopp ska bäras av AIF-förvaltarna som den första delen av en förlust (självrisk). Om en självrisk har överenskommits bör AIF-förvaltarna tillhandahålla egna medel motsvarande det definierade förlustbelopp som ska bäras av AIF-förvaltaren. Dessa medel ska läggas till AIF-förvaltarens startkapital och den kapitalbas som AIF-förvaltaren tillhandahåller enligt artikel 9.3 i direktiv 2011/61/EU.
(38)
I princip bör täckningens tillräcklighet genom extra kapitalbasmedel eller ansvarsförsäkring ses över minst en gång per år. AIF-förvaltare bör dock ha förfaranden som säkerställer att de förvaltade AIF-portföljernas sammanlagda värde fortlöpande granskas och att täckningen genom yrkesansvarsriskerna fortlöpande justeras, om betydande skillnader upptäcks. Den behöriga myndigheten i en AIF-förvaltares hemmedlemsstat får sänka eller höja minimikravet för extra kapitalbasmedel efter att ha beaktat AIF-förvaltarens riskprofil, tidigare förluster och tillräckligheten av dess extra kapitalbasmedel eller ansvarsförsäkring.
(39)
Enligt direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltare verka så att det bäst gagnar AIF-fonderna, dem som har investerat i dessa samt marknadens integritet. AIF-förvaltare ska därför tillämpa lämpliga riktlinjer och förfaranden som gör det möjligt för dem att förhindra otillbörliga metoder som så kallad market timing och sen handel (late trading). De som ägnar sig åt market timing utnyttjar inaktuella eller förlegade priser på portföljvärdepapper som inverkar på beräkningen av AIF-fondens nettotillgångsvärde eller dess köp- och inlösenenheter inom några få dagar, och utnyttjar därmed det sätt på vilket AIF-fonden beräknar sitt nettotillgångsvärde. Sen handel innebär att AIF-fonders köp- eller inlösenorder läggs efter det angivna avräkningsdatumet, medan erhållet pris är det som gäller på avräkningsdatumet. Båda dessa otillbörliga metoder skadar investerarnas långsiktiga intressen genom att försämra deras avkastning och har negativa effekter på AIF-fondernas avkastning, eftersom de ökar transaktionskostnaderna och stör portföljförvaltningen. AIF-förvaltarna bör även fastställa lämpliga förfaranden för att se till att AIF-fonden förvaltas effektivt och bör verka för att förhindra att fonden och dess investerare debiteras onödiga kostnader.
(40)
I överensstämmelse med den princip som tillämpas på fondföretagens förvaltare, bör AIF-förvaltare visa stor omsorg vid valet och övervakningen av investeringar. De bör ha lämplig yrkeskompetens och lämpliga kunskaper om de tillgångar som AIF-fonder investeras i. För att se till att investeringsbeslut följer investeringsstrategin och, om så är tillämpligt, riskbegränsningarna för de förvaltade AIF-fonderna, bör AIF-förvaltarna utforma och införa skriftliga riktlinjer och förfaranden för noggrann genomlysning. Dessa riktlinjer och förfaranden bör regelbundet ses över och uppdateras. Om AIF-förvaltaren investerar i särskilda tillgångstyper med lång varaktighet, exempelvis mindre likvida tillgångar som fastigheter eller partnerskapsandelar, bör kraven på noggrann genomlysning även tillämpas på förhandlingsfasen. De aktiviteter som AIF-förvaltaren utför innan den ingår ett avtal bör vara väl dokumenterade för att visa att de är förenliga med den ekonomiska och finansiella planen och därmed med AIF-fondens varaktighet. AIF-förvaltarna bör spara viktiga mötesprotokoll, den förberedande dokumentationen samt den ekonomiska och finansiella analys som genomförts för att bedöma projektets lämplighet och kontraktsåtagandet.
(41)
Kravet att AIF-förvaltare ska handla med vederbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg bör också gälla om AIF-förvaltaren utser en prime broker eller en motpart. AIF-förvaltaren bör bara välja och utse sådana prime brokers och motparter som omfattas av fortlöpande tillsyn, är finansiellt sunda och har en organisationsstruktur som är lämplig för de tjänster som tillhandahålls till AIF-förvaltaren eller AIF-fonden. För att säkerställa att investerarnas intressen är tillräckligt tillgodosedda är det viktigt att klargöra att ett av kriterierna som den finansiella sundheten ska bedömas enligt är huruvida prime brokers eller motparters verksamhet är reglerad, inklusive krav på tillräckligt kapital och effektiv tillsyn.
(42)
I enlighet med kraven i direktiv 2011/61/EU om att AIF-förvaltare ska handla hederligt, med vederbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg, bör de personer som faktiskt leder AIF-förvaltarens verksamhet, som är ledamöter av styrelsen eller den verkställande ledningen (vid enheter som saknar styrelse) ha tillräckliga kunskaper, kompetens och erfarenhet för att fullgöra sitt uppdrag, särskilt när det gäller att inse riskerna med AIF-förvaltarens verksamhet. I överensstämmelse med kommissionens grönbok om företagsstyrning i finansiella institut och om ersättningspolitik (2) bör personer som faktiskt leder AIF-förvaltarens verksamhet också ägna tillräcklig tid åt att utföra sina uppgifter hos AIF-förvaltare och agera med ärlighet, integritet och oberoende för att bland annat bedöma och ifrågasätta den verkställande ledningens beslut.
(43)
För att se till att de berörda aktiviteterna utförs på lämpligt sätt bör AIF-förvaltarna anställa personal med den kompetens, kunskap och sakkunskap som krävs för att utföra de uppgifter som de åläggs.
(44)
AIF-förvaltare som tillhandahåller individuell portföljförvaltning som tjänst måste följa de incitamentregler som föreskrivs i kommissionens direktiv 2006/73/EG av den 10 augusti 2006 om genomförandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/39/EG vad gäller organisatoriska krav och villkor för verksamheten i värdepappersföretag, och definitioner för tillämpning av det direktivet (3). Dessa principer bör för konsekvensens skull utsträckas till AIF-förvaltare som tillhandahåller kollektiv portföljförvaltning och marknadsföring. AIF-förvaltarna bör i sin årsrapport upplysa om avgiftens förekomst, art och belopp, om provisionen eller förmånen eller också om metoden för beloppsberäkningen, ifall beloppet inte kan beläggas.
(45)
Investerare i AIF-fonder bör få åtnjuta ett liknande skydd som de kunder till vilka AIF-förvaltarna tillhandahåller individuell portföljförvaltning, eftersom de i detta fall måste följa bestämmelserna om bästa möjliga utförande i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/39/EG av den 21 april 2004 om marknader för finansiella instrument och om ändring av rådets direktiv 85/611/EEG och 93/6/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/12/EG samt upphävande av rådets direktiv 93/22/EEG (4) och direktiv 2006/73/EG. Skillnaderna mellan de olika typerna av tillgångar som AIF-fonder investerar i bör dock beaktas, eftersom bästa utförande inte är relevant när exempelvis AIF-förvaltare investerar i fastigheter eller partnerskapsandelar och investeringen görs efter omfattande förhandlingar om avtalsvillkoren. Om det inte finns någon möjlighet att välja att utföra tjänsten på olika handelsplatser, bör AIF-förvaltare kunna styrka för behöriga myndigheter och revisorer att det inte finns något sådant val.
(46)
I konsekvens med de krav som tillämpas på fondföretagens förvaltare bör bestämmelserna om handläggning av order och om ackumulering och fördelning av handelsorder tillämpas på AIF-förvaltare, när dessa tillhandahåller kollektiv portföljförvaltning. Dessa bestämmelser bör dock inte tillämpas om investeringen i tillgångar görs efter omfattande förhandlingar om avtalsvillkoren, exempelvis investeringar i fastigheter, partnerskapsandelar eller icke-börsnoterade företag, eftersom order inte utförs i sådana fall.
(47)
Det är viktigt att ange sådana situationer där det är troligt att intressekonflikter kan uppkomma, särskilt om det finns utsikter till ekonomisk vinst eller undvikande av ekonomisk förlust eller om ekonomiska eller andra incitament ges för att styra AIF-förvaltaren på sådant sätt att det gynnar vissa intressen på andra parters bekostnad, exempelvis en annan AIF-fond, dess kunder, fondföretag eller AIF-förvaltarens övriga kunder.
(48)
I de riktlinjer med avseende på intressekonflikter som AIF-förvaltaren fastställer bör situationer urskiljas, där verksamheter som utförs av AIF-förvaltaren kan innebära en intressekonflikt som leder eller inte leder till eventuella risker att skada AIF-fondens intresse eller dess investerares intressen. För att urskilja dem bör AIF-förvaltaren beakta inte bara verksamheten i den kollektiva portföljförvaltningen utan även andra verksamheter som den bedriver, inbegripet verksamheter som utförs av dess delegerade, underdelegerade, extern värderare eller motpart.
(49)
AIF-förvaltare bör anta förfaranden och åtgärder som säkerställer att berörda personer som deltar i olika affärsaktiviteter som kan innebära intressekonflikter utför dessa aktiviteter med en grad av oberoende som står i proportion till AIF-förvaltarens storlek och verksamhet. Detta överensstämmer med förhållningssättet i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/65/EG av den 13 juli 2009 om samordning av lagar och andra författningar som avser fondföretag (5) för fondförvaltningsföretag och i direktiv 2004/39/EG för värdepappersföretag.
(50)
Det är viktigt att föreskriva ett allmänt regelverk för hantering och redovisning av intressekonflikter som kan uppkomma. De detaljerade steg och förfaranden som ska följas i sådana situationer bör klargöras i de riktlinjer för intressekonflikter som AIF-förvaltaren ska fastställa.
(51)
En av de centrala delarna i ett riskhanteringssystem är en fast riskhanteringsfunktion. För konsekvensens skull bör dess uppgifter och ansvarsområden likna dem som den fasta riskhanteringsfunktionen i fondförvaltningsbolag tilldelas genom kommissionens direktiv 2010/43/EU av den 1 juli 2010 om genomförande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/65/EG om genomförande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/65/EG när det gäller organisatoriska krav, intressekonflikter, uppföranderegler, riskhantering och innehållet i avtalet mellan ett förvaringsinstitut och ett förvaltningsbolag (6). Den funktionen bör ha en huvudroll vid utformningen av AIF-fondens riskriktlinjer, riskövervakningen och riskmätningen för att se till att risknivån fortlöpande överensstämmer med AIF-fondens riskprofil. Den fasta riskhanteringsfunktionen bör ha de nödvändiga befogenheterna, tillgång till all relevant information och regelbundna kontakter med AIF-förvaltarens verkställande ledning och styrelse, för att ge dem aktuell information, så att de vid behov skyndsamt kan ingripa.
(52)
Riskhanteringspolitiken är en annan pelare i riskhanteringssystemet. Denna bör dokumenteras på lämpligt sätt och i synnerhet förklara de åtgärder och förfaranden som ska vidtas för att mäta och hantera risker, hur riskhanteringsfunktionens oberoende ska säkerställas, använd riskhanteringsteknik och den närmare ansvarsfördelningen inom AIF-förvaltaren avseende riskhanterings- och driftförfaranden. För att säkerställa effektiv riskhanteringspolitik bör den verkställande ledningen se över den minst en gång per år.
(53)
Enligt direktiv 2011/61/EU ska riskhanteringsfunktionen vara funktionellt och hierarkiskt åtskild från de operativa enheterna. Det bör därför klargöras att åtskillnaden bör säkerställas upp till AIF-förvaltarens styrelse och att personer i riskhanteringsfunktionen inte bör utföra några oförenliga arbetsuppgifter eller övervakas av någon med ansvar för oförenliga funktioner.
(54)
Det är viktigt att ange de skyddsåtgärder som AIF-förvaltaren under alla omständigheter ska tillämpa för att säkerställa riskhanteringsfunktionens oberoende, särskilt att de som arbetar med denna inte tilldelas oförenliga uppgifter, att de kan fatta beslut på grundval av information som de har tillräcklig tillgång till och att beslutsprocessen kan ses över.
(55)
Även om det för AIF-fonderna inte föreskrivs några investeringsrestriktioner i direktiv 2011/61/EU, kan riskerna för respektive AIF-fond inte hanteras effektivt annat än om AIF-förvaltaren har fastställt riskbegränsningar i förväg. Riskgränserna bör överensstämma med AIF-fondens riskprofil och investerarna bör informeras om dem i enlighet med direktiv 2011/61/EU.
(56)
För konsekvensens skull bör kraven på kartläggning, mätning och övervakning av risker bygga på liknande bestämmelser i direktiv 2010/43/EU. Eventuell sårbar teknik och sårbara modeller för riskmätning bör AIF-förvaltarna hantera genom att genomföra stresstester, utfallstester och scenarioanalyser. Om stresstester och scenarioanalyser avslöjar en särskild sårbarhet för en viss kombination av omständigheter, bör AIF-förvaltaren skyndsamt ingripa.
(57)
Enligt direktiv 2011/61/EU ska kommissionen ange närmare system för likviditetshantering och förfaranden med vilka AIF-förvaltare ska kunna övervaka AIF-fondens likviditetsrisk, såvida inte AIF-fonden är en sluten AIF-fond utan finansiell hävstång, och se till att likviditetsprofilen för AIF-fondens investeringar överensstämmer med dess underliggande skyldigheter. Det är därför viktigt att fastställa centrala allmänna krav på alla AIF-förvaltare, vars tillämpning bör anpassas till storleken, strukturen och arten av de AIF-fonder som den berörda AIF-förvaltaren förvaltar.
(58)
AIF-förvaltare bör kunna visa för sina behöriga myndigheter att de har infört lämpliga och effektiva riktlinjer och förfaranden för likviditetshantering. Det kräver att AIF-fondens art beaktas, inbegripet typen av underliggande tillgångar och storleken på den likviditetsrisk som fonden är utsatt för samt fondens omfattning och komplexitet eller hur komplicerad processen för att avveckla eller sälja tillgångar är.
(59)
Likviditetshanteringssystem och förfaranden kan göra det möjligt för AIF-förvaltaren att tillämpa de verktyg och arrangemang som krävs för att hantera illikvida tillgångar och relaterade värderingsproblem för att kunna tillgodose en inlösenbegäran. Sådana verktyg och arrangemang kan, om nationell lagstiftning så tillåter, inbegripa spärrar, partiell inlösen, tillfälliga lån, uppsägningstider och pooler med likvida tillgångar. ”Sidofickor” - och andra mekanismer, där vissa av AIF-fondens tillgångar är föremål för liknande arrangemang mellan AIF-fonden och dess investerare - bör betraktas som ”specialarrangemang”, eftersom de påverkar de särskilda inlösenrättigheter som AIF-fondens investerare har. Avbrytande av en AIF-fond bör inte betraktas som ett specialarrangemang, eftersom det berör alla AIF-fondens tillgångar och alla AIF-fondens investerare. Användning av verktyg och specialarrangemang för likviditetshantering bör knytas till de konkreta omständigheterna och bör variera med AIF-fondens art, omfattning och investeringsstrategi.
(60)
Kravet att övervaka likviditetshanteringen för underliggande fondföretag som AIF-fonder investerar i, tillsammans med kraven att införa verktyg och arrangemang för att hantera likviditetsrisker och identifiera, hantera och övervaka intressekonflikter mellan investerare bör inte gälla AIF-förvaltare som förvaltar AIF-fonder av sluten typ, oberoende av om de anses tillämpa finansiell hävstång eller inte. Undantaget från dessa inlösenrelaterade hanteringskrav bör avspegla skillnaderna mellan en sluten och öppen AIF-fonds allmänna inlösenvillkor.
(61)
Användningen av minimigränser för AIF-fondens likviditet eller illikviditet kan vara ett effektivt övervakningsverktyg för vissa typer av AIF-fonder. Att en gräns överskrids behöver inte i sig kräva åtgärder av AIF-förvaltaren, eftersom detta är beroende av fakta och omständigheter och de toleranser som förvaltaren har fastställt. Gränserna kan således i praktiken användas i samband med övervakningen av den genomsnittliga dagliga inlösen kontra fondlikviditeten räknat i dagar under samma period. Det kan också användas till att övervaka investerarkoncentrationen som bidrag till stresstestscenarier. Gränserna kan föranleda fortsatt övervakning eller avhjälpande åtgärder, allt efter omständigheterna.
(62)
Stresstester bör om så är lämpligt simulera likviditetsbrist för tillgångarna samt onormal inlösenbegäran. De senaste och förväntade framtida tecknings- och inlösenaktiviteterna bör beaktas tillsammans med det förväntade AIF-resultatets påverkan på andra fonder vid sådana aktiviteter. I de stresscenarier som simuleras bör AIF-förvaltaren analysera den tidsperiod som krävs för att tillgodose inlösenbegäran. AIF-förvaltaren bör även genomföra stresstester på sådana marknadsfaktorer som valutarörelser som i väsentlig grad kan påverka förvaltarens eller AIF-fondens kreditprofil och i sin tur säkerhetskrav. AIF-förvaltaren bör ta hänsyn till värderingskänsligheter vid stress i sin uppläggning av stresstest och scenarioanalys.
(63)
Hur ofta stresstest ska utföras bör vara beroende av AIF-fondens art, investeringsstrategi, likviditetsprofil, typ av investerare och inlösenprofil. Det förväntas dock att testerna genomförs minst varje år. Om stresstest tyder på betydligt högre likviditetsrisk än väntat, bör AIF-förvaltaren handla så att det bäst gagnar alla AIF-investerare och beakta likviditetsprofilen för AIF-fondens tillgångar, nivån på inlösenbegäran och, i förekommande fall, om riktlinjerna och förfarandena för likviditetshanteringen är lämpliga.
(64)
Enligt direktiv 2011/61/EU ska kommissionen ange hur investeringsstrategin, likviditetsprofilen och inlösenpolitiken ska samordnas. Samstämdheten mellan dessa tre element är säkerställd, om investerare kan lösa in sina investeringar i enlighet med AIF-fondens inlösenpolitik, som bör innehålla villkor för inlösen under både normala och exceptionella omständigheter och på ett sätt som är förenligt med rättvis behandling av investerare.
(65)
Enligt direktiv 2011/61/EU ska en enhetlig behandling inom olika sektorer säkerställas och oförenligheter avlägsnas mellan intressena hos å ena sidan originatorer som ompaketerar lån till överlåtbara värdepapper och å andra sidan AIF-förvaltare som investerar i dessa värdepapper eller andra finansiella instrument på AIF-fondernas vägnar. För att uppnå detta mål har relevanta bestämmelser i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/48/EG av den 14 juni 2006 om rätten att starta och bedriva verksamhet som kreditinstitut (7) beaktats. Där fastställs kvantitativa och kvalitativa krav som ska uppfyllas av investerare som är exponerade mot kreditrisken med en värdepapperisering, av originatorer och av medverkande kreditinstitut. Denna förordning och relevanta bestämmelser i direktiv 2006/48/EG syftar till att jämka originatorns eller det medverkande kreditinstitutets intressen och investerarnas intressen, varför det är viktigt att samma termer används i bägge rättsakterna. Definitionerna i direktiv 2006/48/EG har därför tagits som utgångspunkt. Eftersom kommittén för europeiska banktillsynsmyndigheter (föregångaren till Europeiska bankmyndigheten) har gett detaljerade riktlinjer för tolkningen av berörda bestämmelser i direktiv 2006/48/EG (8) för att uppnå enhetlighet mellan sektorer, krävs det att föreliggande bestämmelser om att söka jämka originatorers, medverkande kreditinstituts och AIF-förvaltares intressen tolkas i ljuset av dessa riktlinjer.
(66)
Det är viktigt att transaktioner för ompaketering av lån till omsättningsbara värdepapper inte struktureras på ett sådant sätt, att man undviker att tillämpa kraven på investeringar i värdepapperiseringspositioner. Hänvisningen till en investering i överlåtbara värdepapper eller andra finansiella instrument som baseras på ompaketerade lån bör därför inte tolkas strikt som en rättsligt giltig och bindande överlåtelse av äganderätten till sådana instrument, utan som en investering i materiell ekonomisk mening så att eventuella andra former av syntetiska investeringar täcks och omfattas av särskilda krav. För att undvika missförstånd och göra formuleringarna samstämmiga med dem som används i banklagstiftningen bör termen ”exponering mot en värdepapperiserings kreditrisk” användas i stället för ”investering i överlåtbara värdepapper eller andra finansiella instrument som baseras på ompaketerade lån”.
(67)
I direktiv 2006/48/EG åläggs krav på institutioner som fungerar som originatorer, medverkande kreditinstitut eller ursprungliga långivare. Det är därför viktigt att föreskriva motsvarande skyldigheter för en AIF-förvaltares exponering mot värdepapperiseringar. Följaktligen bör AIF-förvaltaren exponera sig mot värdepapperisering endast om originatorn, det medverkande kreditinstitutet eller den ursprungliga långivaren uttryckligen har informerat AIF-förvaltaren om behållandet av en väsentlig intresseandel i den underliggande tillgången, det s.k. behållandekravet. Vidare bör AIF-förvaltaren se till att olika kvalitativa krav uppfylls, som genom direktiv 2006/48/EG ställs på det medverkande kreditinstitutet och originatorn. Dessutom bör AIF-förvaltaren själv uppfylla kvalitativa krav på att ha en heltäckande och grundlig insikt i värdepapperiseringsinvesteringen och dess underliggande exponering. För att uppnå detta bör AIF-förvaltarna fatta sina investeringsbeslut först efter att ha gjort en noggrann genomlysning, varigenom de bör ha fått tillräcklig information och kunskap om de berörda värdepapperiseringarna.
(68)
Det finns situationer då enheter motsvarar definitionen av originator eller medverkande kreditinstitut, eller fungerar som ursprunglig långivare. Samtidigt kan en annan enhet försöka att uppfylla behållandekravet, utan att vare sig motsvara definitionen av medverkande kreditinstitut eller originator eller att fungera som ursprunglig långivare - men vars intressen optimalt överensstämmer med investerarnas. För den rättsliga säkerhetens skull bör en sådan annan enhet inte vara skyldig att uppfylla behållandekravet om det kravet uppfylls av originatorn, det medverkande kreditinstitutet eller den ursprungliga långivaren.
(69)
Vid överträdelse av behållandekravet eller de kvalitativa kraven bör AIF-förvaltaren överväga att vidta vissa korrigerande åtgärder, exempelvis risksäkring, försäljning eller minskning av exponeringen eller att kontakta den part som åsidosätter behållandekravet, för att se till att det uppfylls. Sådana korrigerande åtgärder bör alltid gagna investerarna och bör inte innebära någon direkt skyldighet att omedelbart sälja tillgångarna när överträdelsen uppenbarats, med andra ord att undvika en nödförsäljning. AIF-förvaltaren bör beakta överträdelsen, när den överväger en annan investering i en framtida transaktion, där den part medverkar som åsidosatt kravet.
(70)
För att uppfylla kraven i direktiv 2011/61/EU om att specificera interna förfaranden och organisationsarrangemang som varje AIF-förvaltare ska tillämpa, bör AIF-förvaltare åläggas att upprätta en väldokumenterad organisationsstruktur med tydliga ansvarsområden, definierade kontrollmekanismer och garanterat gott informationsflöde mellan alla berörda parter. AIF-förvaltarna ska även inrätta system som skyddar informationen och tryggar verksamhetens kontinuitet. När AIF-förvaltarna upprättar dessa förfaranden och strukturer ska de beakta proportionalitetsprincipen som medger att förfaranden, mekanismer och organisatorisk struktur dimensioneras efter AIF-förvaltarens verksamhets art, omfattning och komplexitet och motsvarande aktiviteters art och omfattning.
(71)
Att investerare får information är av största betydelse för att skydda dem. AIF-förvaltare bör därför tillämpa lämpliga riktlinjer och förfaranden för att se till att investerarna informeras tillräckligt utförligt och på tillräckligt framträdande plats om de inlösenvillkor som gäller för en viss AIF-fond, innan de investerar och i händelse av väsentliga ändringar. Detta kan inbegripa information om uppsägningstider vid inlösen, uppgifter om inlåsningsperioder, uppgift om under vilka omständigheter normala inlösenmekanismer kanske inte gäller eller kan upphävas samt om alla åtgärder som styrelsen kan överväga, exempelvis spärrar och ”sidofickor”, eftersom de inverkar på de särskilda inlösenrättigheter som investerarna i en viss AIF-fond har.
(72)
För att säkerställa att berörda aktiviteter utförs korrekt bör särskilt AIF-förvaltare använda lämpliga elektroniska system för att fullgöra registerkraven på portföljtransaktioner eller tecknings- och inlösenorder och fastställa, genomföra och upprätthålla redovisningsprinciper och redovisningsförfaranden som säkerställer att nettotillgångsvärdet beräknas enligt kraven i direktiv 2011/61/EU och denna förordning.
(73)
För samstämmighet med de krav som ställs på fondföretagens förvaltare genom direktiv 2009/65/EG bör styrelsen, den verkställande ledningen eller, i förekommande fall, AIF-förvaltarens tillsynsfunktion, åläggas liknande typer av uppgifter och få tillräckliga befogenheter för detta. Befogenheterna bör dock överensstämma med styrelsens, den verkställande ledningens och tillsynsfunktionens roll och skyldigheter enligt gällande nationell lagstiftning. I den verkställande ledningen kan vissa eller samtliga styrelseledamöter ingå.
(74)
AIF-förvaltaren bör alltid uppfylla kravet att inrätta en fast och effektiv fast regelefterlevnadsfunktion, oberoende av hur stor eller komplex dess verksamhet är. Hur regelefterlevnadsfunktionen i detalj organiseras tekniskt och personalmässigt bör dock anpassas till AIF-förvaltarens verksamhets art, omfattning och komplexitet och dess tjänsters och aktiviteters art och omfattning. AIF-förvaltaren bör inte åläggas att inrätta en oberoende regelefterlevnadsenhet, om ett sådant krav skulle vara oproportionerligt med hänsyn till AIF-förvaltarens storlek eller dess verksamhets art, omfattning och komplexitet.
(75)
Värderingsstandarderna varierar mellan jurisdiktioner och tillgångskategorier. Denna förordning bör komplettera de gemensamma allmänna reglerna och fastställa riktmärken för AIF-förvaltare, när de utvecklar och genomför lämpliga och enhetliga riktlinjer och förfaranden för korrekt och oberoende värdering av AIF-fondernas tillgångar. Riktlinjerna och förfarandena bör beskriva de skyldigheter, uppgifter och ansvar som åvilar alla parter som medverkar i värderingen, inbegripet externa värderare.
(76)
Tillgångarnas värde kan fastställas på olika sätt, exempelvis genom hänvisning till konstaterade priser på en aktiv marknad eller genom uppskattning med hjälp av andra värderingsmetoder enligt nationell lag, AIF-fondens regler eller dess bolagsordning. Eftersom enskilda tillgångars och skulders värde kan bestämmas med olika metoder och hämtas från olika källor, bör AIF-förvaltaren reglera och beskriva de värderingsmetoder den använder.
(77)
Om en modell används för tillgångsvärdering, bör modellens huvuddrag anges i värderingens förfaranden och riktlinjer. Innan modellen används, bör den genomgå en valideringsprocess som utförs av en intern eller extern person som inte medverkat vid utformningen av modellen. En person bör anses kvalificerad att utföra en validering av den modell som används till att värdera tillgångarna, om personen har lämplig kompetens och erfarenhet av att värdera tillgångar med hjälp av sådana modeller. Personen kan t.ex. vara revisor.
(78)
Eftersom AIF-förvaltare är verksamma i en dynamisk miljö där investeringsstrategier kan ändras över tid, bör värderingens riktlinjer och förfaranden ses över minst varje år och alltid innan AIF-fonder börjar med en ny investeringsstrategi eller en ny typ av tillgång. Varje förändring av riktlinjerna och förfarandena för värderingen, inbegripet värderingsmetoden, bör ske på förutbestämt vis.
(79)
AIF-förvaltaren måste se till att en AIF-fonds enskilda tillgångar har värderats korrekt i överensstämmelse med värderingens riktlinjer och förfaranden. För vissa inventarier, särskilt för komplexa och illikvida finansiella instrument, är risken för felaktig värdering större. För att hantera den typen av situation bör AIF-förvaltaren införa tillräckliga kontroller som säkerställer att AIF-fondens tillgångsvärde är tillräckligt objektivt.
(80)
Beräkningen av nettotillgångsvärdet per andelar eller aktier omfattas av nationell lagstiftning och i förekommande fall av fondens regler eller av bolagsordningen. Denna förordning täcker enbart beräkningsförfarandet, inte beräkningsmetoden. AIF-förvaltaren kan själv utföra beräkningen av nettotillgångsvärdet per andelar eller aktier, som ett led i de administrativa funktioner den bistår AIF-fonden med. Alternativt kan en tredje part svara för administration, inbegripet beräkningen av nettotillgångsvärdet. En tredje part som utför beräkningen av nettotillgångsvärdet för en AIF-fond bör inte betraktas som en extern värderare vid tillämpningen av direktiv 2011/61/EU, så länge som den inte gör värderingar av enskilda tillgångar, inbegripet sådana som kräver subjektiv bedömning men som i beräkningsprocessen använder värden som erhållits från AIF-förvaltaren, priskällor eller en extern värderare.
(81)
Det finns värderingsförfaranden som kan tillämpas dagligen, exempelvis värdering av finansiella instrument, men det finns också värderingsförfaranden som inte kan tillämpas lika ofta som emissioner, teckningar, inlösen och annulleringar äger rum, exempelvis fastighetsvärdering. För tillgångar som innehas av en öppen AIF-fond bör värderingsfrekvensen avspegla skillnader i värderingsförfarandena för olika typer av tillgångar som innehas av fonden.
(82)
I direktiv 2011/61/EU fastställs de strikta krav och begränsningar som en AIF-förvaltare måste uppfylla, när den avser att delegera arbetsuppgifter. AIF-förvaltaren bär alltid hela ansvaret för att de delegerade uppgifterna utförs korrekt och överensstämmer med direktiv 2011/61/EU och dess genomförandebestämmelser. AIF-förvaltaren bör därför säkerställa att den som delegerats uppgifter använder och tillämpar de kvalitetsstandarder som AIF-förvaltaren själv skulle ha tillämpat. Om det är nödvändigt för att säkerställa att de delegerade arbetsuppgifterna utförs med genomgående hög standard, måste också AIF-förvaltaren kunna avsluta delegeringen, och delegeringsarrangemanget bör därför ge AIF-förvaltaren en flexibel uppsägningsrätt. Gränserna för och kraven på delegering bör tillämpas på de förvaltningsfunktioner som anges i bilaga I till direktiv 2011/61/EU, medan understödjande uppgifter som administrativa eller tekniska funktioner som bistår förvaltningsuppgifterna, som logistiskt stöd i form av städning, catering och upphandling av bastjänster eller basprodukter, inte bör anses utgöra delegering av AIF-funktioner. Andra exempel på tekniska eller administrativa arbetsuppgifter är att köpa färdiga standardprogram och anlita programleverantörer för tillfällig operativ assistans i samband med färdiga system eller att tillhandahålla personalstöd som tillhandahållandet av tillfälligt anställda eller lönehantering.
(83)
För att säkerställa ett högt investerarskydd förutom ökad effektivitet i AIF-förvaltarens affärsverksamhet bör hela delegeringen vila på objektiv grund. Vid bedömningen av dessa grunder bör de behöriga myndigheterna beakta delegeringens struktur och dess inverkan på AIF-förvaltarens struktur samt samverkan mellan de delegerade aktiviteterna och de aktiviteter som ligger kvar hos AIF-förvaltaren.
(84)
För att bedöma om den person som faktiskt svarar för den delegerade verksamheten har tillräckligt gott anseende, bör man granska den personens affärsverksamhet och även undersöka om personen har gjort sig skyldig till finansiella överträdelser. All annan relevant information om personliga egenskaper som kan inverka negativt på den personens verksamhet, exempelvis tvivel om personens ärlighet och integritet, bör beaktas vid bedömningen av kravet på tillräckligt gott anseende.
(85)
Investeringsbolag som auktoriserats enligt direktiv 2009/65/EG anses inte vara företag som är auktoriserade eller registrerade för tillgångsförvaltning och föremål för tillsyn, eftersom de inte får inleda någon annan verksamhet än kollektiv portföljförvaltning enligt det direktivet. På samma sätt bör en internt förvaltad AIF-fond inte klassificeras som ett sådant företag, eftersom den inte får bedriva någon annan verksamhet än den interna förvaltningen av AIF-fonden.
(86)
Om delegeringen avser portföljförvaltning eller riskhantering - som är AIF-förvaltarens kärnverksamhet och därför av stor betydelse för investerarskyddet och systemrisken - bör den behöriga myndigheten i AIF-fondens hemmedlemsstat och tillsynsmyndigheten för företaget från tredjeland utöver kraven i artikel 20.1 c i direktiv 2011/61/EU ha ingått ett samarbetsarrangemang enligt ett skriftligt avtal. Arrangemanget bör föreligga, innan delegeringen sker. För detaljerna i avtalet bör internationella standarder beaktas.
(87)
De behöriga myndigheterna bör genom skriftligt avtal ges rätt att utföra inspektioner på plats, inbegripet begäran om att tillsynsmyndigheten för det tredjelandsföretag till vilket arbetsuppgifter delegerats ska utföra inspektioner på plats och begäran om tillstånd från tillsynsmyndigheten i tredjeland att utföra inspektionen själva eller att medfölja den tillsynsmyndighetens personal för att assistera dem vid inspektioner på plats.
(88)
Enligt de skyldigheter som föreskrivs i direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltare alltid verka så att det bäst gagnar AIF-fonderna eller dem som investerar i de AIF-fonder som de förvaltar. Därför bör delegering bara vara tillåten, om det inte hindrar AIF-förvaltaren att agera eller förvalta AIF-fonden så att det bäst gagnar investerarna.
(89)
För att upprätthålla en hög investerarskyddsnivå bör tänkbara intressekonflikter beaktas vid varje delegering. Med flera kriterier bör riktmärken uppställas för att kartlägga situationer som skulle innebära en väsentlig intressekonflikt. Dessa kriterier bör uppfattas som en ej uttömmande förteckning och innebär att ej väsentliga intressekonflikter också är av betydelse vid tillämpningen av direktiv 2011/61/EU. Utövandet av regelefterlevnads- eller kontrollfunktioner bör därför anses vara oförenligt med portföljförvaltningsuppgifter, medan verksamhet som marknadsgarant eller emissionsgarant bör anses vara oförenlig med portföljförvaltning eller riskhantering. Den skyldigheten inverkar inte på den skyldighet som den som delegerats uppgifter har att funktionellt och hierarkiskt hålla portföljförvaltningen och riskhanteringen åtskilda enligt bestämmelserna i artikel 15 i direktiv 2011/61/EU.
(90)
De krav som gäller AIF-förvaltarens delegering av arbetsuppgifter bör på samma sätt gälla, om den som delegerats uppgifter själv underdelegerar några av de arbetsuppgifter som delegerats till denna och även vid ytterligare underdelegering.
(91)
För att säkerställa att AIF-förvaltaren under alla omständigheter svarar för investeringsförvaltningsfunktionerna, bör förvaltaren inte få delegera sina funktioner i sådan omfattning, att den i själva verket inte längre kan betraktas som förvaltare av AIF-fonden och i sådan utsträckning att den blir ett brevlådeföretag. AIF-förvaltaren ska alltid behålla tillräckliga resurser för att effektivt kunna övervaka de delegerade arbetsuppgifterna. AIF-förvaltaren måste själv svara för investeringsförvaltningsfunktionerna, ha den nödvändiga sakkunskapen och resurserna, behålla beslutsbefogenheter som ingår i den verkställande ledningens ansvar och utföra den verkställande ledningens uppgifter, vilket kan inbegripa genomförandet av den allmänna investeringspolitiken och investeringsstrategier.
(92)
Bedömningen av en delegeringsstruktur är en invecklad angelägenhet och måste grundas på en rad kriterier som ger de behöriga myndigheterna möjlighet att göra ett omdöme. Kombinationen är nödvändig för att beakta alla olika fondstrukturer och investeringsstrategier runt om i unionen. Esma kan komma att utarbeta riktlinjer för att garantera en samstämmig bedömning av delegeringsstrukturerna runt om i unionen.
(93)
Kommissionen har till uppgift att övervaka hur kriterierna tillämpas och vilken effekt de har på marknaderna. Kommissionen ska se över situationen efter två år och vid behov vidta åtgärder för att ytterligare specificera villkoren för när AIF-förvaltaren ska anses ha delegerat sina funktioner i sådan utsträckning att den blir ett brevlådeföretag och inte längre kan anses vara förvaltare av AIF-fonden.
(94)
I direktiv 2011/61/EU föreskrivs en omfattande uppsättning krav på en AIF-fonds förvaringsinstitut för att säkra en hög investerarskyddsstandard. De konkreta rättigheterna respektive skyldigheterna för förvaringsinstitutet, AIF-förvaltaren eller, i förekommande fall, AIF-fonden och tredje part bör därför tydligt anges. Det skriftliga avtalet bör innehålla alla uppgifter som krävs för att förvaringsinstitutet på lämpligt sätt ska kunna sköta förvaringen av alla AIF-fondens tillgångar, för att detta ska kunna skötas av den tredje part som förvaringsuppgifter har delegerats till i enlighet med direktiv 2011/61/EU och för att förvaringsinstitutet ska kunna utöva sina tillsyns- och kontrollfunktioner korrekt. För att göra det möjligt för förvaringsinstitutet att bedöma och övervaka depåförvaringsrisken, bör avtalet innehålla tillräckligt detaljerade uppgifter om de tillgångskategorier som AIF-fonden får investera i och om de geografiska områden där AIF-fonden planerar att investera. Avtalet bör också innehålla uppgifter om ett upptrappningsförfarande. Förvaringsinstitutet bör följaktligen göra AIF-förvaltaren uppmärksam på alla väsentliga risker med ett visst marknadsavvecklingssystem. I fråga om uppsägning av avtalet bör detta avspegla att uppsägningen av avtal är förvaringsinstitutets sista utväg, om det inte är övertygat om att tillgångarna är tillräckligt skyddade. Det bör också förhindra moralisk risk i form av att AIF-förvaltaren fattar investeringsbeslut oberoende av depåförvaringsriskerna och utgår från att förvaringsinstitutet i de flesta fall har skadeståndsansvaret. För att upprätthålla en hög investerarskyddsstandard bör de närmare kraven på övervakning av tredje parter tillämpas på hela depåförvaringskedjan.
(95)
Ett förvaringsinstitut som är etablerat i ett tredjeland bör omfattas av tillsynsregler och tillsyn som utövas av en tillsynsmyndighet med behörighet att utöva fortlöpande tillsyn, genomföra utredningar och föreskriva sanktioner. Om tillsynen över förvaringsinstitutet berör flera tillsynsmyndigheter, bör en tillsynsmyndighet fungera som kontaktpunkt vid tillämpningen av direktiv 2011/61/EU och alla delegerade åtgärder och genomförandeåtgärder som antagits enligt det direktivet.
(96)
Bedömningen av lagstiftningen i tredjelandet enligt artikel 21.6 sista stycket i direktiv 2011/61/EU bör Europeiska kommissionen göra. För att förvissa sig om att de lokala kriterierna har samma verkan som de kriterier som fastställts i unionslagstiftningen, bör den därför jämföra auktorisationskriterierna och de villkor för den fortlöpande verksamheten som är tillämpliga på förvaringsinstitutet i det tredjelandet med motsvarande krav enligt unionslagstiftningen om kreditinstituts eller, i förekommande fall, värdepappersföretags tillträde till förvaringsinstitutsverksamhet och utövandet av förvaringsinstitutsuppgifter. Kommissionen kan bedöma ett förvaringsinstitut som omfattas av tillsyn och har tillstånd i det tredjelandet inom en annan lokal kategori än ett kreditinstitut eller ett värdepappersföretag, för att förvissa sig om att de berörda bestämmelserna i tredjelandets lagstiftning har samma verkan som bestämmelserna i unionslagstiftningen om kreditinstitut eller, i förekommande fall, värdepappersföretag.
(97)
För att förvaringsinstitutet ständigt ska ha en klar överblick över AIF-fondens inkommande och utgående betalningsflöden, bör AIF-förvaltaren se till att förvaringsinstitutet utan onödigt dröjsmål får korrekt information om alla betalningsflöden, inbegripet från eventuell tredje part som AIF-fonden har öppnat ett likvidkonto hos.
(98)
För att AIF-fondens betalningsflöden ska övervakas korrekt, är förvaringsinstitutet skyldigt att se till att det finns förfaranden - som faktiskt införts - för lämplig övervakning av AIF-fondens betalningsflöden och att dessa förfaranden regelbundet ses över. Förvaringsinstitutet bör i synnerhet granska avstämningsförfarandet för att förvissa sig om att förfarandet är lämpligt för AIF-fonden och utförs med en frekvens som är lämplig för AIF-fondens art, omfattning och komplexitet. I ett sådant förfarande bör man exempelvis jämföra varje betalningsflöde som registrerats i bankkontoutdragen med de betalningsflöden om registrerats på AIF-fondens konton. Om avstämningar utförs dagligen - som för de flesta öppna AIF-fonder - bör förvaringsinstitutet utföra sina avstämningar dagligen. Förvaringsinstitutet bör särskilt övervaka de avvikelser som upptäckts genom avstämningsförfarandena och de korrigerande åtgärder som vidtagits för att utan onödigt dröjsmål underrätta AIF-förvaltaren om alla avvikelser som inte har avhjälpts och genomföra en full översyn av avstämningsförfarandena. En sådan översyn bör genomföras minst en gång per år. Förvaringsinstitutet bör också i rätt tid uppmärksamma betydande betalningsflöden och särskilt sådana som kan vara oförenliga med AIF-fondens verksamhet, exempelvis förändringar av positioner i AIF-fondens tillgångar eller teckningar och inlösen, och institutet bör regelbundet få kontoutdrag och kontrollera att dess egna registrerade kassaställningar stämmer med AIF-förvaltarens. Förvaringsinstitutet bör hålla sitt register uppdaterat i enlighet med artikel 21.8 b i direktiv 2011/61/EU.
(99)
Förvaringsinstitutet måste se till att alla betalningar som görs av eller för investerarna efter teckning av andelar eller aktier i en AIF-fond har tagits emot och registrerats på ett eller flera likvidkonton i enlighet med direktiv 2011/61/EU. AIF-förvaltaren bör därför se till att förvaringsinstitutet förses med den relevanta information den behöver för att ordentligt övervaka mottagandet av investerarnas betalningar. AIF-förvaltaren måste se till att förvaringsinstitutet får denna information utan onödigt dröjsmål, när den tredje parten tar emot en order om inlösen eller emission av andelar eller aktier i en AIF-fond. Informationen bör därför vid affärsdagens slut överföras till förvaringsinstitutet från den enhet som ansvarar för teckningen och inlösen av andelar eller aktier i en AIF-fond för att undvika varje missbruk av investerarnas betalningar.
(100)
Beroende på vilken typ av tillgångar som handhas ska tillgångarna antingen bli föremål för kontroll av äganderätten och registreras eller också depåförvaras - vilket exempelvis gäller för finansiella instrument som kan registreras på ett konto för finansiella instrument eller som kan levereras fysiskt till förvaringsinstitutet i enlighet med direktiv 2011/61/EU. Förvaringsinstitutet bör depåförvara alla finansiella instrument som tillhör AIF-fonden eller den AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning och som kan registreras eller hållas på ett konto som direkt eller indirekt öppnats i förvaringsinstitutets namn eller en tredje parts till vilken depåförvaringsuppgifterna har delegerats, särskilt på nivån centralt förvaringsinstitut för värdepapper. Förutom dessa situationer ska de finansiella instrument depåförvaras som endast är direkt registrerade hos emittenten själv eller dennes ombud i förvaringsinstitutets namn eller en tredje parts till vilken depåförvaringsuppgifterna har delegerats. De finansinstrument bör inte depåförvaras som enligt gällande nationell lagstiftning endast ska registreras i AIF-fondens namn hos emittenten eller dennes ombud, exempelvis riskkapitalfonders investeringar i icke-börsnoterade företag. Alla finansiella instrument som kan levereras fysiskt till förvaringsinstitutet ska depåförvaras. Förutsatt att villkoren för depåförvaring av finansiella instrument uppfylls, måste även finansiella instrument depåförvaras som ställs som säkerhet för tredje part eller som tredje part tillhandahåller AIF-fonden. De måste depåförvaras antingen av förvaringsinstitutet självt eller av tredje part till vilken depåförvaringsuppgifterna har delegerats, så länge som de ägs av AIF-fonden eller av AIF-förvaltaren som agerar för AIF-fondens räkning. Dessutom depåförvaras finansiella instrument som ägs av AIF-fonden eller av AIF-förvaltaren för AIF-fondens räkning, om AIF-fonden eller AIF-förvaltaren för AIF-fondens räkning har godkänt att förvaringsinstitutet återanvänder dem, så länge som rätten till återanvändning inte har utövats.
(101)
Finansiella instrument som depåförvaras bör alltid hanteras med vederbörlig aktsamhet och skydd. För att säkerställa att depåförvaringsrisken bedöms korrekt vid visandet av vederbörlig aktsamhet, bör förvaringsinstitutet framför allt känna till vilka tredje parter som ingår i depåförvaringskedjan, se till att omsorgs- och åtskillnadskraven tillgodoses längs hela kedjan, se till att det har lämplig rätt att få tillgång till redovisning och register hos de tredje parter till vilka depåförvaringsuppgifter har delegerats, se till att dessa krav uppfylls samt dokumentera alla skyldigheter samt göra dokumenten tillgängliga för AIF-förvaltaren och rapportera till den.
(102)
För att undvika att kraven i direktiv 2011/61/EU kringgås bör förvaringsinstitutet tillämpa förvaringsförpliktelser på finansiella strukturers underliggande tillgångar - i förekommande fall rättsliga strukturer - som kontrolleras direkt eller indirekt av AIF-fonden eller av AIF-förvaltaren för AIF-fondens räkning. Denna genomlysningsbestämmelse bör inte tillämpas på fond-i-fond eller på mottagar/matarfonder, om dessa har ett förvaringsinstitut som handhar fondens tillgångar på lämpligt sätt.
(103)
Förvaringsinstitutet bör alltid ha en full överblick över alla tillgångar som inte är finansiella instrument och som ska depåförvaras. Dessa tillgångar omfattas av skyldigheten enligt direktiv 2011/61/EU att verifiera äganderätten och föra register. Exempel på sådana tillgångar är fysiska tillgångar som inte räknas som finansiella instrument enligt direktiv 2011/61/EU eller som inte fysiskt kan levereras till förvaringsinstitutet, finansiella kontrakt som derivat, kontantinsättningar eller investeringar i privatägda företag samt andelar i partnerskap.
(104)
För att uppnå en tillräcklig förvissning om att AIF-fonden eller AIF-fondförvaltaren som agerar för AIF-fondens räkning verkligen äger tillgångarna, bör förvaringsinstitutet se till att det får all information det anser nödvändig för att förvissa sig om att AIF-fonden eller AIF-förvaltaren som agerar för AIF-fondens räkning har äganderätten till tillgången. Den informationen kan vara en kopia av en officiell handling som styrker att AIF-fonden eller AIF-förvaltaren som agerar för AIF-fondens räkning äger tillgången eller varje annat formellt och tillförlitligt bevis som förvaringsinstitutet anser lämpligt. Vid behov bör förvaringsinstitutet begära ytterligare bevis från AIF-fonden eller AIF-förvaltaren, i förekommande fall från en tredje part.
(105)
Förvaringsinstitutet bör föra register över alla tillgångar som det har förvissat sig om att AIF-fonden äger. Det kan inrätta ett förfarande för att ta emot information från tredje parter, som säkerställer att tillgångarna inte kan överlåtas utan att förvaringsinstitutet eller den tredje part som förvaringsuppgifter har delegerats till blir informerade om dessa transaktioner. Detta kan vara lämpligt för AIF-fonder med sparsamma transaktioner eller, i förekommande fall, transaktioner som är föremål för förhandling före avveckling. Kraven på att få tillgång till styrkande handlingar för varje transaktion från en tredje part kan vara lämpligt för AIF-fonder med mer frekvent portföljhandel, till exempel investeringar i börsnoterade derivat.
(106)
För att säkerställa att förvaringsinstitutet kan fullgöra sina skyldigheter, är det nödvändigt att förtydliga de uppgifter som föreskrivs i artikel 21.9 i direktiv 2011/61/EU, särskilt den andra nivå av kontroller som förvaringsinstitutet ska genomföra. Sådana uppgifter bör inte förhindra att förvaringsinstitutet genomför förhandskontroller om det så finner lämpligt och med AIF-förvaltarens samtycke. För att säkerställa att det kan fullgöra sina förpliktelser bör förvaringsinstitutet upprätta ett eget upptrappningsförfarande för att hantera situationer där oegentligheter har upptäckts. Det förfarandet bör trygga att alla väsentliga överträdelser anmäls till de behöriga myndigheterna. Förvaringsinstitutets tillsynsansvar gentemot tredje parter som preciseras genom denna förordning inverkar inte på de förpliktelser som åvilar AIF-förvaltaren enligt direktiv 2011/61/EU.
(107)
Förvaringsinstitutet bör kontrollera att antalet emitterade andelar eller aktier och de mottagna teckningsintäkterna stämmer överens. För att kontrollera att de betalningar som investerare gör efter teckningen har tagits emot, bör förvaringsinstitutet vidare se till att en annan avstämning sker mellan teckningsorder och teckningsintäkter. Samma avstämning bör utföras för inlösenorder. Förvaringsinstitutet bör också kontrollera att antalet andelar eller aktier på AIF-fondens konton motsvarar antalet utestående andelar eller aktier i AIF-fondens register. Förvaringsinstitutet bör anpassa sina förfaranden därefter, med beaktande av tecknings- och inlösenfrekvensen.
(108)
Förvaringsinstitutet bör vidta alla nödvändiga steg för att säkerställa att lämpliga värderingsriktlinjer och förfaranden för AIF-fondens tillgångar verkligen genomförs, genom att utföra stickprovskontroller eller genom att jämföra hur förändrade beräkningar av nettotillgångsvärdet över tid överensstämmer med ett riktmärke. När förvaringsinstitutet inför sina förfaranden, bör det ha en klar insikt i de värderingsmetoder som AIF-förvaltaren eller den externa värderaren använder för att värdera AIF-fondens tillgångar. Kontrollfrekvensen bör överensstämma med frekvensen för AIF-fondens tillgångsvärdering.
(109)
Den tillsynsskyldighet som förvaringsinstitutet har enligt direktiv 2011/61/EU gör att institutet bör införa ett förfarande för att i efterhand kontrollera att AIF-fonden följer tillämpliga lagar och andra författningar och bolagsordning. Detta handlar om att kontrollera att AIF-fondens investeringar överensstämmer med dess investeringsstrategier enligt AIF-fondens regler och emissionsdokument och se till att AIF-fonden inte bryter mot sina eventuella investeringsrestriktioner. Förvaringsinstitutet bör övervaka AIF-fondens transaktioner och undersöka alla onormala transaktioner. Om de begränsningar eller restriktioner överträds som har fastställts i tillämpliga lagar och andra författningar eller i AIF-fondens regler och bolagsordning, bör förvaringsinstitutet exempelvis inhämta en instruktion från AIF-förvaltaren om att reversera den berörda transaktionen på egen bekostnad. Denna förordning förhindrar inte att förvaringsinstitutet tillämpar en förhandskontroll, om den finner detta lämpligt och med AIF-förvaltarens samtycke.
(110)
Förvaringsinstitutet ska kontrollera att inkomsten beräknas korrekt i enlighet med direktiv 2011/61/EU. I detta syfte måste förvaringsinstitutet säkerställa att inkomstfördelningen är korrekt och om det upptäcker ett fel, se till att AIF-förvaltaren åtgärdar detta. När förvaringsinstitutet har säkerställt detta, ska det kontrollera att inkomstfördelningen är fullständig och korrekt, särskilt utdelningsbetalningarna.
(111)
När förvaringsuppgifter delegeras för andra tillgångar enligt direktiv 2011/61/EU, gäller delegeringen troligen i de flesta fall administrativa uppgifter. Om förvaringsinstitutet delegerar registerföringsuppgifter, är det därför skyldigt att genomföra och tillämpa ett lämpligt och dokumenterat förfarande som säkerställer att den som uppgifterna delegerats till alltid uppfyller kraven i artikel 21.11 d i direktiv 2011/61/EU. För att säkerställa att tillgångarna har tillräckligt skydd är det nödvändigt att fastställa vissa principer som bör tillämpas på delegeringen av förvaringsuppgiften. För delegeringen av depåförpliktelser är det viktigt att fastställa vissa huvudprinciper som måste tillämpas effektivt under hela delegeringsprocessen. Dessa principer bör inte uppfattas som uttömmande, varken när det gäller att fastställa alla detaljer i förvaringsinstitutets utövande av tillbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg eller när det gäller att fastställa alla steg som ett förvaringsinstitut bör vidta i förhållande till själva principerna. Skyldigheten att löpande övervaka den tredje part till vilken förvaringsuppgifterna har delegerats bör bestå i att kontrollera att den tredje parten utför alla de delegerade uppgifterna korrekt och följer delegeringskontraktet. Den tredje parten ska handla hederligt, i god tro som bäst gagnar AIF-fondens och dess intressenter, i överensstämmelse med reglerings- och tillsynskrav, och ska visa sådan aktsamhet, omsorg och skicklighet som under jämförbara omständigheter normalt kan förväntas av en mycket försiktig yrkesman på finansområdet. Förvaringsinstitutet bör granska bland annat element som bedöms under urvals- och kontrakteringsprocessen och sätta in dessa element i sitt sammanhang genom att jämföra dem med marknadsutvecklingen. Formen för den regelbundna översynen bör avspegla omständigheterna, så att förvaringsinstitutet har möjlighet att på lämpligt sätt bedöma de risker som är förknippade med beslutet att anförtro tillgångar till tredje part. Översynens frekvens bör anpassas, så att den alltid är anpassad till marknadsförhållandena och de förknippade riskerna. För att effektivt kunna reagera om en tredje part kommer på obestånd, bör förvaringsinstitutet genomföra beredskapsplanering och bland annat utarbeta alternativa strategier och eventuellt välja alternativa leverantörer beroende på vad som kan vara relevant. Dessa åtgärder kan minska den depåförvaringsrisk som förvaringsinstitutet löper, men de ändrar inte skyldigheten att återlämna de finansiella instrumenten eller betala motsvarande belopp, om instrumenten skulle gå förlorade. Vilket alternativ som gäller, beror på om kraven i artikel 21.12 i direktiv 2011/61/EU är uppfyllda eller inte.
(112)
Om förvaringsinstitutet delegerar förvaringsuppgifterna, ska det se till att kraven i artikel 21.11 d iii i direktiv 2011/61/EU är uppfyllda och att de tillgångar som tillhör institutets AIF-kunder hålls ordentligt åtskilda. Denna skyldighet bör framför allt säkerställa att AIF-fondens tillgångar inte går förlorade på grund av att den tredje part som förvaringsuppgifterna har delegerats till hamnar på obestånd. För att minimera risken i länder där åtskillnadens effekter inte erkänns i insolvenslagstiftningen, bör förvaringsinstitutet vidta ytterligare steg. Förvaringsinstitutet kan informera AIF-fonden och AIF-förvaltaren som agerar för dess räkning, så att sådana aspekter på depåförvaringsrisken beaktas ordentligt vid investeringsbeslutet eller vidta sådana åtgärder som är möjliga i den lokala lagstiftningen, för att i enlighet med denna göra tillgångar så säkra mot insolvens som möjligt. Vidare kan förvaringsinstitutet förbjuda tillfälliga underskott i kundtillgångar, använda buffertar eller införa arrangemang som förhindrar att en kunds debetsaldo används till att uppväga en annan kunds kreditsaldo. Sådana åtgärder kan visserligen minska den depåförvaringsrisk som förvaringsinstitutet löper när de delegerar förvaringsuppgifter, men de ändrar inte skyldigheten att återlämna de finansiella instrumenten eller betala motsvarande belopp, om instrumenten skulle gå förlorade. Vilket alternativ som gäller, beror på om kraven i direktiv 2011/61/EU är uppfyllda eller inte.
(113)
Förvaringsinstitutets ansvar enligt artikel 21.12 andra stycket i direktiv 2011/61/EU inträder vid förlust av ett finansiellt instrument som depåförvaras av förvaringsinstitutet självt eller av en tredje part som depåförvaringen har delegerats till, om inte institutet kan bevisa att förlusten är följden av en extern händelse utanför dess rimliga kontroll och vars konsekvenser hade varit oundvikliga trots alla rimliga ansträngningar. Den förlusten bör särskiljas från en investeringsförlust för investerarna som beror på att tillgångarnas värde minskat till följd av ett investeringsbeslut.
(114)
För att konstatera en förlust måste den vara definitiv, och det får inte finns några utsikter att återvinna den finansiella tillgången. Situationer då ett finansiellt instrument endast tillfälligt är fryst eller otillgängligt bör alltså inte anses vara förluster i den mening som avses i artikel 21.12 i direktiv 2011/61/EU. Däremot finns det tre typer av situationer då förlusten bör betraktas som definitiv: om det finansiella instrumentet inte längre finns eller aldrig har funnits, om det finansiella instrumentet finns men AIF-fonden definitivt har förlorat äganderätten till det respektive om AIF-fonden har äganderätten men inte längre kan överlåta den eller skapa begränsade äganderätter till det finansiella instrumentet på permanent basis.
(115)
Ett finansiellt instrument anses inte längre existera, om det till exempel har försvunnit till följd av ett redovisningsfel som inte kan korrigeras, eller om det aldrig har funnits, i det fall AIF-fondens äganderätt registrerats på grundval av förfalskade dokument. Situationer då förlusten av finansiella instrument orsakas av bedrägeri bör klassificeras som förlust.
(116)
Ingen förlust bör konstateras, om det finansiella instrumentet har ersatts av eller konverterats till ett annat finansiellt instrument, t.ex. i situationer då aktier annulleras och ersätts genom emittering av nya aktier i en företagsrekonstruktion. En AIF-fond bör inte anses som permanent berövad äganderätten till det finansiella instrumentet, om AIF-fonden eller den AIF-förvaltare som agerar för dess räkning lagligen har överlåtit äganderätten till en tredje part. Om en åtskillnad görs mellan legal äganderätt till tillgångar och verklig förmånstagare, bör definitionen av förlusten avse förlusten av förmånsrätten.
(117)
Endast vid en extern händelse utanför förvaringsinstitutets rimliga kontroll och vars konsekvenser hade varit oundvikliga trots alla rimliga ansträngningar kan förvaringsinstitutet undvika att hållas ansvarigt enligt artikel 21.12 i direktiv 2011/61/EU. Förvaringsinstitutet måste bevisa att dessa kumulativa villkor är uppfyllda för att undgå sin ansvarsskyldighet.
(118)
Det bör först fastställas om den händelse som ledde till förlusten var intern. Förvaringsinstitutets ansvar bör inte påverkas av delegering och därför bör en händelse betraktas som extern, om den inte inträffar till följd av en handling eller försummelse från förvaringsinstitutets sida eller från den tredje part till vilken depåförvaringen av de förvarade tillgångarna har delegerats. Därefter bör man bedöma om händelsen är utanför förvaringsinstitutets rimliga kontroll, genom att kontrollera om det inte fanns något som ett försiktigt förvaringsinstitut rimligen hade kunnat göra för att förhindra händelsen. Enligt dessa steg kan både naturkatastrofer och myndighetsåtgärder anses vara externa händelser utanför rimlig kontroll. Om en tredje part till vilken depåförvaring har delegerats hamnar på obestånd, anses detta vara en extern händelse utanför rimlig kontroll, om lagstiftningen i det land där instrumentet depåförvaras inte erkänner effekterna av en korrekt genomförd åtskillnad. Däremot kan en förlust som orsakas av underlåtenhet att tillämpa åtskillnadskravet i artikel 21.11 d iii i direktiv 2011/61/EU eller förlust av tillgångar på grund av avbrott i den tredje partens verksamhet i samband med dess obestånd inte anses vara externa händelser utanför rimlig kontroll.
(119)
Slutligen bör förvaringsinstitutet bevisa att förlusten inte hade kunnat undvikas trots alla rimliga ansträngningar. I denna situation bör förvaringsinstitutet informera AIF-förvaltaren och vidta lämpliga åtgärder allt efter omständigheterna. I en situation där förvaringsinstitutet exempelvis anser att den enda lämpliga åtgärden är att avyttra de finansiella instrumenten, bör det i vederbörlig ordning informera AIF-förvaltaren, som i sin tur skriftligen ska instruera förvaringsinstitutet att det ska behålla de finansiella instrumenten eller avyttra dem. AIF-fondens investerare bör utan onödigt dröjsmål informeras om alla instruktioner till förvaringsinstitutet om att behålla tillgångarna. AIF-förvaltaren eller AIF-fonden bör ta vederbörlig hänsyn till förvaringsinstitutets rekommendationer. Om förvaringsinstitutet fortfarande är bekymrat över att standarden på det finansiella instrumentets skydd inte är tillräcklig trots upprepade varningar, bör det allt efter omständigheterna överväga ytterligare tänkbara åtgärder, t.ex. att säga upp kontraktet, förutsatt att AIF-fonden får en tidsfrist för att hitta ett annat förvaringsinstitut i enlighet med nationell lagstiftning.
(120)
För att säkerställa samma standard på investerarskyddet, bör samma överväganden också tillämpas på den som ett förvaringsinstitut avtalsvägen har delegerat sitt ansvar till. För att undgå ansvar enligt artikel 21.12 i direktiv 2011/61/EU bör den som uppgifter delegerats till styrka att den uppfyller samma kumulativa villkor.
(121)
Ett förvaringsinstitut får under vissa omständigheter befria sig från ansvaret för förlusten av finansiella instrument som depåförvaras av en tredje part som depåförvaringen delegerats till. För att sådan ansvarsbefrielse ska tillåtas, bör det finnas ett objektivt skäl till den avtalade ansvarsbefrielsen som är godtagbart för både förvaringsinstitutet och AIF-fonden, eller AIF-förvaltaren som agerar för AIF-fondens räkning. Ett objektivt skäl bör fastställas för varje ansvarsbefrielse, med beaktande av de konkreta omständigheterna för varje delegering av depåförvaringen.
(122)
Vid bedömningent av objektivt skäl bör rätt balans upprättas för att säkerställa att den avtalade ansvarsbefrielsen vid behov verkligen kan åberopas och att tillräckliga säkerhetsåtgärder har införts för att undvika att förvaringsinstitutet missbrukar den avtalade ansvarsbefrielsen. Den avtalade ansvarsbefrielsen får under inga omständigheter användas till att kringgå kraven på förvaringsinstitutets ansvar enligt direktiv 2011/61/EU. Förvaringsinstitutet ska visa att det på grund av särskilda omständigheter varit tvunget att delegera depåförvaringen till en tredje part. Avtalad ansvarsbefrielse bör alltid bäst gagna AIF-fonden eller dess investerare, och vidare bör AIF-fonden eller den AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning göra klart att de verkar för detta. Med olika scenarier bör sådana situationer exemplifieras, då det kan anses att ett förvaringsinstitut inte har några andra alternativ än att delegera depåförvaringen till tredje parter.
(123)
För att kunna utöva tillsyn över AIF-förvaltare och anknutna risker är det viktigt att de behöriga myndigheterna får tillbörlig och tillräcklig information. Eftersom AIF-förvaltarnas aktiviteter kan ha gränsöverskridande verkan och påverka finansmarknaderna, bör behöriga myndigheter också övervaka AIF-förvaltarna och AIF-fonderna noga för att kunna vidta lämpliga åtgärder för att förhindra att systemrisker ackumuleras. Den ökade öppenheten och konsekvensen genom bestämmelser om rapportering och lämnande av relevant information som beskrivs i genomförandeåtgärderna bör göra det möjligt för behöriga myndigheter att upptäcka och reagera på risker på finansmarknaderna.
(124)
Investerare behöver åtminstone få den information om olika AIF-förvaltare och AIF-fonder och deras struktur som krävs för att de ska kunna fatta rätt investeringsbeslut som passar deras behov och riskbenägenhet. Den informationen ska vara tydlig, tillförlitlig, lättbegriplig och klart presenterad. Nyttan av informationen ökar om den är jämförbar, så att olika AIF-förvaltare kan jämföras med varandra, olika AIF-fonder med varandra samt med andra perioder. Innan information lämnas till investerare, bör en AIF-förvaltare inte ägna sig åt aktiviteter som kan vara till men för den objektiva förståelsen och praktiska användningen av informationen, exempelvis friserade resultat.
(125)
Det bör fastställas ett regelverk med minimistandarder för vad som ska krävas för årsrapporten, bland annat de viktigaste elementen och en ej uttömmande innehållsförteckning. Väsentliga ändringar av informationen enligt artikel 22.2 d i direktiv 2011/61/EU bör lämnas som kommentarer i årsrapporten. Förutom den ej uttömmande förteckningen över underliggande radposter, kan ytterligare poster, rubriker och delsummor tas med, om det är av betydelse för förståelsen av en AIF-fonds generella finansiella ställning eller resultat. Poster av olika art eller med olika funktion kan aggregeras, om de inte är av betydelse var för sig. De kan aggregeras under rubriker som ”Annan kategori”, t.ex. ”Andra tillgångar” eller ”Andra skulder”. Poster som inte alls är tillämpliga på en viss AIF-fond behöver inte redovisas. Oberoende av vilken redovisningsstandard som följs enligt direktiv 2011/61/EU, bör alla tillgångar värderas en gång per år. Bokslutet eller balansräkningen enligt direktiv 2011/61/EU bör bland annat innehålla likvida medel och tillgångar. Likvida tillgångar bör således betraktas som mycket likvida tillgångar vid beräkning av en AIF-fonds exponering.
(126)
När det gäller innehåll i och format på den verksamhetsberättelse för räkenskapsåret som ska ingå i årsrapporten enligt direktiv 2011/61/EU bör den innehålla en rättvis och saklig genomgång av AIF-fondens aktiviteter, med en beskrivning av de viktigaste riskerna och investeringarna eller de ekonomiska osäkerheter fonden står inför. Denna redovisning bör inte leda till att konfidentiell information som tillhör AIF-fonden offentliggörs till nackdel för fonden och dess investerare. Om offentliggörandet av viss konfidentiell information skulle få sådan verkan, kan den aggregeras till en nivå där den inte har några skadliga effekter. Resultat eller statistik för exempelvis ett enskilt portföljföretag eller investering behöver inte tas med om det kan leda till att AIF-fondens konfidentiella information offentliggörs. Den här informationen bör bara ingå i förvaltningsrapporten om den brukar presenteras tillsammans med årsredovisningen.
(127)
När det gäller innehåll i och format på sådan information om ersättningar som lämnas på AIF-förvaltarens nivå bör ytterligare information lämnas genom upplysningar om fördelningen eller uppdelningen av den sammanlagda ersättningen på den berörda AIF-fondens nivå. Detta kan ske genom information om AIF-förvaltarens sammanlagda ersättning uppdelad på fasta och rörliga delar, en kommentar om att uppgifterna avser hela AIF-förvaltaren och inte AIF-fonden, antalet AIF-fonder och fondföretagsfonder som AIF-förvaltaren hanterar samt de totala tillgångar som dessa AIF- och fondföretagsfonder förvaltar, med en översikt över ersättningspolitiken och en hänvisning till AIF-förvaltarens fullständiga ersättningspolitik, som investerarna på begäran kan få tillgång till. Ytterligare detaljer kan lämnas genom upplysningar om den totala rörliga ersättningen som AIF-fonden betalar i form av prestationsbaserade avgifts- eller vinstandelar (s.k. carried interest). Dessutom kan det vara lämpligt att AIF-förvaltare informerar om finansiella och icke-finansiella kriterier för ersättningspolitiken och praxis för berörda personalkategorier, så att investerare kan bedöma de incitament som skapats.
(128)
Om AIF-fonden emitterar andelar, bör överföringar av eventuella tillgångar till ”sidofickor” beräknas vid överföringstidpunkten och baseras på antalet andelar som allokerats vid överföringen av tillgångar multiplicerat med styckepriset. Värderingsgrunden ska redovisas klart och innehålla datumet då värderingen gjordes.
(129)
För att hantera likviditeten bör AIF-förvaltare få lov att ingå lånearrangemang för de AIF-fonder som de förvaltar. Arrangemangen kan vara kortsiktiga eller permanenta. I det senare fallet är det mycket troligare att de är specialarrangemang för hantering av illikvida tillgångar.
(130)
I överensstämmelse med principen om differentiering och med tanke på mångfalden av AIF-fonder bör kravet på en AIF-förvaltares information till investerarna variera med typen av AIF-fond och vara beroende av andra faktorer som investeringsstrategi och portföljsammansättning.
(131)
Enligt direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltare regelbundet lämna viss information till den behöriga myndigheten i sin hemmedlemsstat för varje EU-baserad AIF-fond som de förvaltar och varje AIF-fond som de marknadsför i unionen. Därför behöver det närmare anges vilken information som ska lämnas och hur ofta rapporteringen ska ske, vilket är beroende av värdet på tillgångarna som portföljförvaltas av de AIF-fonder som en viss AIF-förvaltare förvaltar. Standardmallar för rapporteringen bör tillhandahållas och fyllas i av AIF-förvaltarna för de AIF-fonder de förvaltar. Om en enhet är auktoriserad som AIF-förvaltare och marknadsför AIF-fonder som förvaltas av andra AIF-förvaltare, agerar den inte som förvaltare av dessa AIF-fonder utan som mellanhand, precis som alla värdepappersföretag som omfattas av direktiv 2004/39/EG. Den bör därför inte vara tvungen att rapportera för dessa AIF-fonder eftersom det skulle leda till dubbel- eller mångdubbel rapportering. Rapporteringskravet bör dock gälla icke EU-baserade AIF-förvaltare som förvaltar AIF-fonder som marknadsförs i unionen.
(132)
Den i denna förordning angivna tröskeln leder enbart till rapporteringskrav enligt artikel 24.4 i direktiv 2011/61/EU. En AIF-fond med ett hävstångsmått beräknat enligt åtagandemetoden som är mindre än tre gånger dess nettotillgångsvärde anses inte utnyttja finansiell hävstång i betydande grad. De behöriga myndigheterna kan dock begära ytterligare information för att kunna övervaka systemrisken effektivt. Rapporteringströskeln säkerställer också att information om ackumulerade systemrisker samlas in på ett enhetligt sätt i hela unionen och erbjuder AIF-förvaltarna säkerhet.
(133)
En behörig myndighets tillsynsbefogenheter enligt artikel 25.3 i direktiv 2011/61/EU utövas inom det nya tillsynsystemet, som ingår i de behöriga myndigheternas och de europeiska tillsynsmyndigheternas fortlöpande tillsynsprocesser och systemriskbedömningar avseende AIF-förvaltare, för att skydda det finansiella systemets stabilitet och integritet. Behöriga myndigheter bör på lämpligt sätt utnyttja den information de får och bör sätta gränser för den hävstång som en AIF-förvaltare tillämpar vid förvaltningen av AIF-fonden eller andra restriktioner för förvaltningen av fonden, om de finner detta nödvändigt för att säkerställa det finansiella systemets stabilitet och integritet. Bedömningen av systemrisk tenderar att variera beroende på den ekonomiska miljö där en AIF-förvaltare kan vara systemrelevant för de AIF-fonder den förvaltar. Därför är det ett grundkrav att de behöriga myndigheterna ska få all information som behövs för att korrekt bedöma dessa situationer och förebygga att systemrisker ackumuleras. Behöriga myndigheter bör sedan bedöma informationen grundligt och vidta lämpliga åtgärder.
(134)
För att tillåta att EU-baserade AIF-förvaltare förvaltar och marknadsför icke EU-baserade AIF-fonder och att icke EU-baserade AIF-förvaltare förvaltar och marknadsför AIF-fonder i unionen, krävs det enligt direktiv 2011/61/EU att lämpliga samarbetsarrangemang införs med berörda tillsynsmyndigheter i det tredjeland där den icke EU-baserade AIF-fonden eller den icke EU-baserade AIF-förvaltaren är etablerad. Samarbetsarrangemangen ska åtminstone säkerställa ett effektivt informationsutbyte som gör det möjligt för unionens behöriga myndigheter att fullgöra sitt uppdrag i enlighet med direktiv 2011/61/EU.
(135)
Samarbetsarrangemangen bör göra det möjligt för de behöriga myndigheterna att utföra sina tillsyns- och verkställighetsuppgifter avseende enheter i tredjeländer. I samarbetsarrangemangen bör man därför fastställa klara och konkreta ramar för tillgången till information, för utförandet av inspektioner på plats och för det bistånd som tredjelandsmyndigheter bör lämna. Samarbetsarrangemangen bör säkerställa att den mottagna informationen delas med andra behöriga myndigheter som berörs och med Esma och ESRB.
(136)
För att göra det möjligt för behöriga myndigheter, AIF-förvaltare och förvaringsinstitut att anpassa sig till de nya kraven i förordningen, så att de kan tillämpas på ett effektivt och ändamålsenligt sätt, bör förordningens ikraftträdande anpassas till införlivandet av direktiv 2011/61/EU.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL I
DEFINITIONER
Artikel 1
Definitioner
Utöver de definitioner som anges i artikel 2 i direktiv 2011/61/EU gäller följande definitioner i denna förordning:
1. kapitalinsats: en investerares avtalsenliga åtagande att förse en alternativ investeringsfond (nedan kallad AIF) med ett överenskommet investeringsbelopp på AIF-förvaltarens begäran.
2. relevant person: för en AIF-förvaltare något av följande:
3. verkställande ledning: den eller de personer som i praktiken leder en AIF-förvaltares verksamhet i enlighet med artikel 8.1 c i direktiv 2011/61/EU och, i förekommande fall, arbetande styrelseledamot eller styrelseledamöter.
4. styrelse: det organ som har den yttersta beslutsbefogenheten hos en AIF-förvaltare och uppbär tillsyns- och ledningsfunktionerna, eller enbart ledningsfunktionen om de båda funktionerna är åtskilda.
5. specialarrangemang: ett anpassat särskilt arrangemang, skilt ifrån investerarnas allmänna inlösenrätt, som uppkommer som direkt följd av att en AIF-fonds tillgångar är av illikvid natur, vilket inverkar på investerarnas specifika rätt till inlösen för en typ av andelar eller aktier i AIF-fonden.
KAPITEL II
ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
AVSNITT 1
Beräkning av förvaltade tillgångar
(Artikel 3.2 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 2
Beräkning av förvaltade tillgångars sammanlagda värde
1. För att kunna omfattas av undantaget enligt artikel 3.2 i direktiv 2011/61/EU ska en AIF-förvaltare
a)
ange alla AIF-fonder för vilka den har utsetts till extern AIF-förvaltare eller de AIF-fonder för vilka den är AIF-förvaltare, om AIF-fondens rättsliga form tillåter intern förvaltning, i enlighet med artikel 5 i direktiv 2011/61/EU,
b)
ange förvaltade tillgångsportföljer per förvaltad AIF-fond och fastställa motsvarande värde enligt de värderingsregler som är fastställda i lagstiftningen i det land där AIF-fonden är etablerad och/eller i AIF-fondens regler eller dess urkundsdokument, inklusive alla tillgångar som förvärvats genom användning av finansiell hävstång,
c)
summera de förvaltade tillgångarnas fastställda värden i alla förvaltade AIF-fonder och jämföra dessa förvaltade tillgångars erhållna sammanlagda värde med den relevanta tröskeln enligt artikel 3.2 i direktiv 2011/61/EU.
2. Vid tillämpningen av punkt 1 ska fondföretag för vilka AIF-förvaltaren agerar som det utsedda förvaltningsbolaget enligt direktiv 2009/65/EG inte tas med i beräkningen.
Vid tillämpningen av punkt 1 ska AIF-fonder tas med i beräkningen som förvaltas av AIF-förvaltare som för dessa har delegerade funktioner i enlighet med artikel 20 i direktiv 2011/61/EU. AIF-fondportföljer som AIF-förvaltare förvaltar med delegering ska dock uteslutas från beräkningen.
3. Vid beräkningen av de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde ska varje position i derivatinstrument, även inbäddade derivat i överlåtbara värdepapper, omvandlas till dess motsvarande position i derivatets underliggande tillgångar, med hjälp av de omvandlingsmetoder som anges i artikel 10. Motsvarande positions absolutbelopp ska sedan användas vid beräkningen av de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde.
4. Om en AIF-fond investerar i andra AIF-fonder som förvaltas av samma externt utsedda AIF-förvaltare, får den investeringen uteslutas från beräkningen av AIF-förvaltarens förvaltade tillgångar.
5. Om en delfond inom en internt eller externt förvaltad AIF-fond investerar i en annan delfond i samma AIF-fond, får den investeringen uteslutas från beräkningen av AIF-förvaltarens förvaltade tillgånger.
6. De förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde ska beräknas enligt punkt 1-4 minst en gång per år och vid den beräkningen ska de senaste tillgängliga tillgångsvärdena användas. Varje AIF-fonds senast tillgängliga tillgångsvärde ska tas fram under de tolv månader som föregår datumet för beräkningen av tröskeln enligt den första meningen i denna punkt. AIF-förvaltaren ska bestämma ett datum för beräkningen av tröskeln och använda detta konsekvent. Alla efterföljande ändringar av det valda datumet ska motiveras för den behöriga myndigheten. När AIF-förvaltaren väljer datumet för tröskelberäkningen, ska den beakta tidpunkten och frekvensen för värderingen av de förvaltade tillgångarna.
Artikel 3
Fortlöpande övervakning av förvaltade tillgångar
AIF-förvaltaren ska fastställa, genomföra och tillämpa förfaranden för att fortlöpande övervaka de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde. Övervakningen ska innebära en aktuell överblick över förvaltade tillgångar och inbegripa observation av tecknings- och inlösenaktiviteten, eventuella kapitaluttag och kapitalfördelningar samt värdet av de tillgångar som respektive AIF-fond investerat i.
Vid bedömningen av om det behövs frekventare beräkningar av de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde, ska hänsyn tas till hur nära det sammanlagda värdet ligger tröskeln enligt artikel 3.2 i direktiv 2011/61/EU och till den förväntade tecknings- och inlösenaktiviteten.
Artikel 4
Tillfälliga överskridanden av tröskeln
1. AIF-förvaltaren ska bedöma situationer då de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde överskrider den relevanta tröskeln och fastslå om de är av tillfällig natur eller inte.
2. Om de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde överskrider den relevanta tröskeln och AIF-förvaltaren finner att situationen inte är av tillfällig natur, ska den utan dröjsmål underrätta den behöriga myndigheten och uppge att situationen inte anses vara av tillfällig natur samt ansöka om auktorisation inom 30 kalenderdagar i enlighet med artikel 7 i direktiv 2011/61/EU.
3. Om de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde överskrider den relevanta tröskeln och AIF-förvaltaren finner att situationen är av tillfällig natur, ska den utan dröjsmål underrätta den behöriga myndigheten och uppge att situationen anses vara av tillfällig natur. Anmälan ska åtföljas av styrkande uppgifter som stödjer AIF-förvaltarens bedömning att situationen är av tillfällig natur, inklusive en beskrivning av situationen och en förklaring av skälen till att den anses tillfällig.
4. En situation ska inte anses vara av tillfällig natur om det är troligt att den varar i mer än tre månader.
5. Tre månader efter det datum då de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde överskred den relevanta tröskeln ska AIF-förvaltaren på nytt beräkna det sammanlagda värdet av tillgångar under förvaltning för att visa att det ligger under den relevanta tröskeln eller visa för den behöriga myndigheten att den situation som ledde till att förvaltade tillgångar överskred tröskeln har lösts och att en ansökan om auktorisation inte krävs av AIF-förvaltaren.
Artikel 5
Information som ska lämnas vid registreringen
1. Som en del av kravet i artikel 3.3 b i direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltaren informera de behöriga myndigheterna om de förvaltade tillgångarnas sammanlagda värde beräknat i enlighet med förfarandet i artikel 2.
2. Som en del av kravet i artikel 3.3 c i direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltare för varje AIF-fond tillhandahålla emissionsdokumentet eller ett relevant utdrag ur detta eller en allmän beskrivning av investeringsstrategin. Det relevanta utdraget ur emissionsdokumentet och beskrivningen av investeringsstrategin ska innehålla minst följande uppgifter:
a)
De huvudkategorier av tillgångar som AIF-fonden får investera i.
b)
Eventuell industribransch, geografiskt område eller andra marknadssektorer eller särskilda tillgångskategorier som investeringsstrategin är inriktad på.
c)
En beskrivning av AIF-fondens låne- eller hävstångspolitik.
3. Den information som AIF-förvaltaren ska lämna enligt artikel 3.3 d i direktiv 2011/61/EU förtecknas i artikel 110.1 i förordningen. Informationen ska lämnas enligt den standardmall för rapportering som beskrivs i bilaga IV.
4. Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (Esma), Europeiska systemrisknämnden (ESRB) och behöriga myndigheter i unionen ska utbyta den information som samlas in enligt artikel 3.3 d i direktiv 2011/61/EU, om det är nödvändigt för att de ska kunna fullgöra sitt uppdrag.
5. Den information som krävs för registreringsändamål ska uppdateras och lämnas varje år. De behöriga myndigheterna får kräva att en AIF-förvaltare oftare ska lämna den information som avses i artikel 3 i direktiv 2011/61/EU, om det behövs för deras utövande av sina befogenheter enligt artikel 46 i direktiv 2011/61/EU.
AVSNITT 2
Beräkning av hävstång
(Artikel 4.3 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 6
Allmänna bestämmelser om beräkning av finansiell hävstång
1. En AIF-fonds finansiella hävstång ska uttryckas som förhållandet mellan fondens exponering och dess nettotillgångsvärde.
2. AIF-förvaltare ska beräkna de förvaltade AIF-fondernas exponering med bruttometoden enligt artikel 7 och med åtagandemetoden enligt artikel 8.
Mot bakgrund av marknadsutvecklingen ska kommissionen senast den 21 juli 2015 se över de beräkningsmetoder som avses i första stycket, för att besluta om dessa metoder är tillräckliga och lämpliga för alla typer av AIF-fonder eller om en ytterligare och valfri metod för beräkning av finansiell hävstång bör utvecklas.
3. Den exponering som härrör från finansiella eller rättsliga strukturer som berör tredje parter som kontrolleras av AIF-fonden ska tas med i exponeringsberäkningen, om dessa strukturer är särskilt inrättade för att direkt eller indirekt öka AIF-fondens exponeringsnivå. För AIF-fonder vars centrala investeringspolitik är att förvärva kontroll över onoterade företag eller emittenter ska AIF-förvaltaren i hävstångsberäkningen inte ta med någon exponering som finns för dessa onoterade företag och emittenter, förutsatt att AIF-fonden eller den AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning inte är skyldig att bära eventuella förluster utöver sin investering i företaget respektive emittenten.
4. AIF-förvaltare ska utesluta ingångna lånearrangemang om dessa är av tillfällig natur och helt täcks av avtalade kapitalinsatser från AIF-fondens investerare.
5. En AIF-förvaltare ska ha tillräckligt dokumenterade förfaranden för att för varje AIF-fond som den förvaltar beräkna exponeringen med brutto- och åtagandemetoden. Beräkningen ska tillämpas på ett konsekvent sätt över tid.
Artikel 7
Bruttometoden för beräkning av AIF-fondens exponering
En AIF-fonds exponering beräknad enligt bruttometoden ska motsvara summan av alla positioners absolutbelopp, värderade i enlighet med artikel 19 i direktiv 2011/61/EU och alla delegerade akter som antas enligt det direktivet.
För beräkningen av en AIF-fonds exponering i enlighet med bruttometoden ska AIF-förvaltaren
a)
utesluta värdet av sådana likvida tillgångar som är mycket likvida investeringar som innehas i AIF-fondens basvaluta och som enkelt kan omvandlas till likvida medel till ett känt belopp, vars värde löper obetydlig risk att förändras och som ger en avkastning som inte överstiger avkastningen på en tremånaders statsobligation av god kvalitet,
b)
omvandla derivatinstrument till motsvarande position i deras underliggande tillgångar genom att använda de omvandlingsmetoder som anges i artikel 10 och de metoder som anges i punkterna 4-9 och 14 i bilaga I,
c)
utesluta lån av likvida medel som förblivit likvida tillgångar i den mening som avses i punkt a och vars betalningsbelopp är känt,
d)
inbegripa exponering som är följden av återinvesteringen av likvida lån, uttryckt som det som är högst av den realiserade investeringens marknadsvärde och summan av det likvida belopp som lånats i den mening som avses i punkterna 1 och 2 i bilaga I,
e)
inbegripa positioner i återköpsavtal eller omvända repor samt in- eller utlåning av värdepapper eller andra arrangemang i enlighet med punkterna 3 och 10-13 i bilaga I.
Artikel 8
Åtagandemetoden för beräkning av AIF-fondens exponering
1. En AIF-fonds exponering beräknad med åtagandemetoden ska motsvara summan av alla positioners absolutbelopp, värderade i enlighet med artikel 19 i direktiv 2011/61/EU och dess motsvarande delegerade akter, i överensstämmelse med kriterierna enligt punkterna 2-9.
2. För beräkningen av en AIF-fonds exponering enligt åtagandemetoden ska AIF-förvaltaren
a)
omvandla varje derivatinstrument till motsvarande position i dess underliggande tillgångar genom att använda de omvandlingsmetoder som anges i artikel 10 och i punkterna 4-9 och 14 i bilaga II,
b)
tillämpa nettnings- och risksäkringsarrangemang,
c)
beräkna den exponering som uppkommer genom återinvesteringen av lån, om denna återinvestering ökar AIF-fondens exponering enligt punkterna 1 och 2 i bilaga I,
d)
inbegripa andra arrangemang i beräkningen enligt punkterna 3 och 10-13 i bilaga I.
3. Vid beräkningen av en AIF-fonds exponering enligt åtagandemetoden ska följande gälla:
a)
Nettningsarrangemang ska inbegripa kombinationer av handel med derivatinstrument eller värdepapperspositioner som avser samma underliggande tillgång - oberoende av derivatinstruments löptid - om handeln enbart syftar till att eliminera riskerna med positioner som tagits i andra derivatinstrument eller värdepapperspositioner.
b)
Risksäkringsarrangemang ska inbegripa kombinationer av handel i derivatinstrument eller värdepapperspositioner som inte nödvändigvis avser samma underliggande tillgång och där handeln sker enbart i syfte att uppväga risker förknippade med positioner som tagits i andra derivatinstrument eller värdepapperspositioner.
4. Genom undantag från punkt 2 ska ett derivatinstrument inte omvandlas till en motsvarande position i den underliggande tillgången, om instrumentet har samtliga följande egenskaper:
a)
Instrumentet byter finansiella tillgångars resultat i AIF-fondens portfölj mot andra finansiella referenstillgångars resultat.
b)
Instrumentet uppväger helt riskerna med de utbytta tillgångarna i AIF-fondens portfölj, så att AIF-fondens resultat inte beror av de utbytta tillgångarnas resultat.
c)
I förhållande till ett direkt innehav av de finansiella referenstillgångarna innehåller instrumentet varken ytterligare valfria element, hävstångsklausuler eller andra tillkommande risker.
5. Genom undantag från punkt 2 ska ett derivatinstrument inte omvandlas till en motsvarande position i den underliggande tillgången vid beräkningen av exponering genom användning av åtagandemetoden, om instrumentet uppfyller båda följande villkor:
a)
AIF-fondens kombinerade innehav av ett derivatinstrument som avser en finansiell tillgång och likvida medel som investerats i likvida tillgångar enligt definitionen i artikel 7 a motsvarar ett innehav av en lång position i den givna finansiella tillgången.
b)
Derivatinstrumentet får inte generera någon ytterligare exponeringsökning och hävstång eller risk.
6. Risksäkringsarrangemang ska beaktas vid beräkningen av en AIF-fonds exponering endast om de uppfyller samtliga följande villkor:
a)
De berörda positionerna i risksäkringsrelationen syftar inte till att generera någon avkastning och de allmänna och specifika riskerna uppvägs.
b)
Det finns en konstaterbar minskning av marknadsrisken på AIF-fondens nivå.
c)
Eventuella allmänna och specifika risker med derivatinstrumenten uppvägs.
d)
Risksäkringsarrangemangen avser samma tillgångskategori.
e)
De är effektiva under kritiska marknadsförhållanden.
7. Med förbehåll för punkt 6 ska derivatinstrument inte tas med i beräkningen om de används för valutarisksäkring och inte medför någon ytterligare exponeringsökning och hävstång eller risk.
8. En AIF-förvaltare ska netta positioner i följande fall:
a)
Mellan derivatinstrument som avser samma underliggande tillgång, även om de har olika löptid.
b)
Mellan ett derivatinstrument vars underliggande tillgång är ett överlåtbart värdepapper, ett penningmarknadsinstrument eller fondföretagsandelar enligt punkterna 1-3 i avsnitt C i bilaga I till direktiv 2004/39/EG, och samma motsvarande underliggande tillgång.
9. AIF-förvaltare som förvaltar AIF-fonder som enligt sin investeringspolitik främst investerar i räntederivat ska använda särskilda regler för durationsnettning för att beakta korrelationen mellan räntekurvans löptidssegment enligt artikel 11.
Artikel 9
Metoder att öka en AIF-fonds exponering
När AIF-förvaltare beräknar exponeringen, ska de använda de metoder som anges i bilaga I i de situationer som anges i den bilagan.
Artikel 10
Omvandlingsmetoder för derivatinstrument
AIF-förvaltarna ska använda de omvandlingsmetoder som anges i bilaga II för de derivatinstrument som anges i den bilagan.
Artikel 11
Regler för durationsnettning
1. AIF-förvaltarna ska tillämpa nettningsregler när de beräknar AIF-fondernas exponering enligt artikel 8.9.
2. Regler för durationsnettning får inte användas om de ger en felaktig bild av AIF-fondens riskprofil. AIF-förvaltare som utnyttjar dessa nettningsregler får inte inbegripa andra riskkällor som volatiliteten i sin räntestrategi. Följaktligen får de som använder räntearbitragestrategier inte tillämpa dessa nettningsregler.
3. Användningen av reglerna för durationsnettning får inte leda till en oberättigad hävstångsnivå genom investering i korta positioner. Korta räntederivat får inte vara den huvudsakliga källan till resultatet för en AIF-fond med medellång duration som använder regler för durationsnettning.
4. Räntederivat ska omvandlas till motsvarande position i den underliggande tillgången och nettas i enlighet med bilaga III.
5. En AIF-fond som använder regler för durationsnettning får fortfarande använda risksäkringsregler. Reglerna för durationsnettning får endast tillämpas på räntederivatinstrument som inte ingår i risksäkringsarrangemangen.
AVSNITT 3
Extra kapitalbasmedel och ansvarsförsäkring
(Artiklarna 9.7 och 15 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 12
Yrkesansvarsförsäkring
1. De yrkesansvarsrisker som ska täckas i enlighet med artikel 9.7 i direktiv 2011/61/EU ska vara risker för förlust eller skada som en relevant person vållar genom underlåtelse att utföra aktiviteter som AIF-förvaltaren har det rättsliga ansvaret för.
2. De yrkesansvarsrisker som definieras i punkt 1 ska inbegripa men inte begränsas till risken för
a)
förlust av handlingar som styrker äganderätten till AIF-fondens tillgångar,
b)
falska eller vilseledande uppgifter till AIF-fonden eller dess investerare,
c)
handlingar, fel eller försummelser som leder till åsidosättande av
i)
skyldigheter enligt lagar och andra författningar,
ii)
skicklighets- och aktsamhetsskyldighet gentemot AIF-fonden och dess investerare,
iii)
skyldigheter som förvaltare,
iv)
skyldighet att iaktta sekretesskrav,
v)
AIF-fondens regler eller bolagsordning,
vi)
AIF-fondens villkor för kontrakteringen av AIF-förvaltaren,
d)
underlåtenhet att upprätta, genomföra och underhålla tillbörliga förfaranden för att förebygga handlingar styrda av oärlighet, bedräglighet eller ont uppsåt,
e)
felaktigt utförda värderingar av tillgångar eller beräkning av andels-/aktiepriser,
f)
förluster till följd av verksamhetsavbrott, systemfel, transaktionsbearbetningsfel eller processledningsfel.
3. Yrkesansvarsrisker ska alltid vara täckta antingen genom tillräckliga extra kapitalbasmedel, fastställda i enlighet med artikel 14, eller genom ansvarsförsäkring med tillräcklig täckning, som fastställs i enlighet med artikel 15.
Artikel 13
Kvalitativa krav på hantering av yrkesansvarsrisker
1. AIF-förvaltare ska införa effektiva interna riktlinjer och förfaranden för hantering av verksamhetsrisker för att på lämpligt sätt kunna urskilja, mäta, hantera och övervaka de verksamhetsrisker, inbegripet yrkesansvarsrisker, som AIF-förvaltaren är eller rimligen kan bli utsatt för. Aktiviteterna för hantering av verksamhetsrisker ska utföras oberoende, som ett led i riskhanteringspolitiken.
2. AIF-förvaltare ska inrätta en historisk förlustdatabas, där uppkomna fel, förluster och skador ska registreras. I databasen ska alla tillfällen registreras då de yrkesansvarsrisker som avses i artikel 12.2 har materialiserats.
3. Inom ramen för riskhanteringssystemet ska AIF-förvaltaren utnyttja interna historiska förlustdata och, om så är lämpligt, externa data, scenarioanalyser och faktorer som avspeglar verksamhetsmiljön och de interna kontrollsystemen.
4. Exponeringen mot verksamhetsrisker och gjorda förluster ska fortlöpande övervakas och bli föremål för regelbunden internrapportering.
5. AIF-förvaltares riktlinjer och förfaranden för hantering av verksamhetsriskerna ska vara väl dokumenterade. AIF-förvaltaren ska ha arrangemang för att se till att dess riktlinjer för hantering av verksamhetsrisker iakttas samt effektiva åtgärder för att hantera avvikelser från riktlinjerna. AIF-förvaltaren ska ha förfaranden för att vidta korrigerande åtgärder.
6. Riktlinjerna och förfarandena för hantering av verksamhetsrisker samt mätningssystemen ska ses över regelbundet och minst varje år.
7. AIF-förvaltaren ska ha finansiella resurser som är tillräckliga för dess bedömda riskprofil.
Artikel 14
Extra kapitalbasmedel
1. Denna artikel är tillämplig på AIF-förvaltare som väljer att täcka yrkesansvarsrisker genom extra kapitalbasmedel.
2. AIF-förvaltaren ska tillhandahålla extra kapitalbasmedel för att täcka ansvarsrisker som uppkommer genom fel eller försumlighet i arbetet och som minst motsvarar 0,01 % av värdet av de AIF-fondportföljer som den förvaltar.
AIF-fondportföljernas värde ska motsvara summan av absolutbeloppen av alla tillgångar i alla AIF-fonder som AIF-förvaltaren förvaltar, inbegripet tillgångar som förvärvats genom användning av finansiell hävstång, varvid derivatinstrument ska värderas till sitt marknadsvärde.
3. Kravet på extra kapitalbasmedel enligt punkt 2 ska beräknas vid utgången av varje räkenskapsår och de extra kapitalbasmedlens belopp ska justeras i enlighet med detta.
AIF-förvaltaren ska inrätta, genomföra och tillämpa förfaranden för att fortlöpande övervaka de förvaltade AIF-fondportföljernas värde, beräknat i enlighet med punkt 2 andra stycket. Om de förvaltade AIF-fondportföljernas värde ökar betydligt före den årliga omräkning som avses i första stycket, ska AIF-förvaltaren utan onödigt dröjsmål göra en omräkning av kravet på extra kapitalbasmedel och justera de extra kapitalbasmedlen i enlighet med detta.
4. Den behöriga myndigheten i AIF-förvaltarens hemmedlemsstat får ge AIF-förvaltaren tillstånd att tillhandahålla extra kapitalbasmedel som understiger beloppet enligt punkt 2 men endast om myndigheten - på grundval av AIF-förvaltarens historiska förlustdata registrerade under minst tre år före bedömningen - är förvissad om att AIF-förvaltaren tillhandahåller tillräckliga extra kapitalbasmedel för att täcka yrkesansvarsriskerna på adekvat sätt. De tillåtna lägre extra kapitalbasmedlen får inte understiga 0,008 % av värdet av de AIF-fondportföljer som AIF-förvaltaren förvaltar.
5. Den behöriga myndigheten i AIF-förvaltarens hemmedlemsstat får begära att AIF-förvaltaren ska tillhandahålla extra kapitalbasmedel som överstiger beloppet enligt punkt 2, om den inte är förvissad om att AIF-förvaltaren har tillräckliga extra kapitalbasmedel för att i tillräcklig grad täcka yrkesansvarsriskerna. Den behöriga myndigheten ska motivera varför den anser att AIF-förvaltarens extra kapitalbasmedel är otillräckliga.
Artikel 15
Ansvarsförsäkring
1. Denna artikel är tillämplig på AIF-förvaltare som väljer att täcka yrkesansvarsrisker genom ansvarsförsäkring.
2. AIF-förvaltaren ska teckna och alltid ha en ansvarsförsäkring som
a)
ska ha en inledande försäkringsperiod på minst ett år,
b)
ska ha en uppsägningstid på minst 90 dagar,
c)
ska täcka de yrkesansvarsrisker som definieras i artikel 12.1 och 12.2,
d)
har tecknats med ett företag i eller utanför EU som är auktoriserat att tillhandahålla ansvarsförsäkring i enlighet med unionens lagstiftning eller nationell lagstiftning,
e)
tillhandahålls av tredje part.
Eventuell överenskommen självrisk ska helt täckas av extra kapitalbasmedel som ska tillhandahållas i enlighet med artikel 9.1 och 9.3 i direktiv 2011/61/EU.
3. Försäkringens täckande av enskilda krav ska vara lika med minst 0,7 % av värdet av de AIF-fondportföljer som AIF-förvaltaren förvaltar, beräknat enligt artikel 14.2 andra stycket.
4. Försäkringens täckande av samtliga krav per år ska vara lika med minst 0,9 % av värdet av de AIF-fondportföljer som AIF-förvaltaren förvaltar, beräknat enligt artikel 14.2 andra stycket.
5. AIF-förvaltaren ska se över sin ansvarsförsäkring och dess överenstämmelse med kraven i denna artikel minst en gång per år och vid varje förändring som påverkar dess överensstämmelse med kraven i denna artikel.
KAPITEL III
VERKSAMHETSVILLKOR FÖR AIF-FÖRVALTARE
AVSNITT 1
Allmänna principer
(Artikel 12.1 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 16
Allmänna skyldigheter för behöriga myndigheter
När AIF-förvaltarens iakttagande av artikel 12.1 i direktiv 2011/61/EU bedöms, ska de behöriga myndigheterna använda minst de kriterier som fastställs i detta avsnitt.
Artikel 17
Skyldighet att handla så att det bäst gagnar AIF-fonden eller dem som investerar i dessa samt marknadens integritet
1. AIF-förvaltarna ska tillämpa riktlinjer och förfaranden som förebygger oegentligheter, inbegripet sådana som rimligen kan förväntas ha en negativ inverkan på marknadens stabilitet och integritet.
2. AIF-förvaltarna ska se till att de AIF-fonder som de förvaltar eller de som investerar i dessa inte debiteras onödiga kostnader.
Artikel 18
Noggrann genomlysning
1. AIF-förvaltarna ska utöva mycket noggrann genomlysning vid valet av och den fortlöpande övervakningen av investeringar.
2. AIF-förvaltarna ska se till att de har tillräcklig kunskap om och insikt i de tillgångar som AIF-fonderna investerar i.
3. AIF-förvaltarna ska upprätta, genomföra och tillämpa skriftliga riktlinjer och förfaranden för noggrann genomlysning och genomföra effektiva arrangemang för att se till att de investeringsbeslut som fattas för AIF-fondernas räkning genomförs i överensstämmelse med målen, investeringsstrategin och, om så är tillämpligt, riskbegränsningarna för AIF-fonden.
4. De riktlinjer och förfaranden för noggrann genomlysning som avses i punkt 3 ska regelbundet ses över och uppdateras.
Artikel 19
Noggrann genomlysning vid investeringar i tillgångar med begränsad likviditet
1. Om AIF-förvaltare investerar i tillgångar med begränsad likviditet och om denna investering föregås av en förhandlingsfas, ska de med avseende på förhandlingsfasen, utöver kraven i artikel 18
a)
upprätta och regelbundet aktualisera en affärsplan som överensstämmer med AIF-fondens varaktighet och marknadsvillkoren,
b)
söka och välja tänkbara transaktioner som överensstämmer med affärsplanen enligt punkt a,
c)
bedöma de valda transaktionerna vad gäller deras eventuella möjligheter, och samtliga relaterade risker, alla relevanta rättsliga, skattemässiga, finansiella och andra värdepåverkande faktorer, personal och materiella resurser samt strategier, däribland exitstrategier,
d)
utöva noggrann genomlysning av transaktioner innan genomförandet av dem arrangeras,
e)
övervaka AIF-fondens resultat med avseende på affärsplanen enligt punkt a.
2. AIF-förvaltarna ska i minst fem år spara uppgifter om de aktiviteter som genomförs enligt punkt 1.
Artikel 20
Noggrann genomlysning vid val och kontraktering av motparter och prime brokers
1. När AIF-förvaltare väljer och kontrakterar motparter och prime brokers, ska de visa skicklighet, aktsamhet och omsorg innan de ingår ett avtal och därefter fortlöpande beakta hela utbudet och kvaliteten på deras tjänster.
2. När AIF-förvaltare väljer prime brokers eller motparter för sig själv eller en AIF-fond i en OTC-derivattransaktion, i ett värdepapperslån eller i ett återköpsavtal ska de se till att dessa prime brokers och motparter uppfyller samtliga följande villkor:
a)
De står under fortlöpande tillsyn av en offentlig myndighet.
b)
De är finansiellt sunda.
c)
De har den organisationsstruktur och de resurser som krävs för att utföra de tjänster som de ska tillhandahålla till AIF-förvaltaren eller AIF-fonden.
3. När AIF-förvaltaren bedömer den finansiella sundheten enligt punkt 2 b, ska den beakta om prime brokern eller motparten är föremål för reglering, inbegripet krav på tillräckligt kapital samt effektiv tillsyn.
4. Förteckningen över valda prime brokers ska godkännas av AIF-förvaltarens verkställande ledning. I undantagsfall får prime brokers som inte är upptagna i förteckningen utses, förutsatt att de uppfyller de krav som fastställs i punkt 2 och har godkänts av den verkställande ledningen. AIF-förvaltaren ska kunna redovisa skälen till ett sådant val och den noggranna genomlysning som den utövat vid valet och övervakningen av prime brokers som inte var förtecknade.
Artikel 21
Verka hederligt, rättvist och med vederbörlig skicklighet
För att fastställa om en AIF-förvaltare utför sina aktiviteter hederligt, rättvist och med vederbörlig skicklighet, ska behöriga myndigheter bedöma om minst följande villkor är uppfyllda:
a)
AIF-förvaltarens styrelse ska som helhet ha tillräckliga kunskaper, färdigheter och erfarenheter för att kunna förstå AIF-förvaltarens aktiviteter, särskilt de viktigaste riskerna med dessa verksamheter och de tillgångar som AIF-fonden investerats i.
b)
Styrelseledamöterna ska avsätta tillräckligt med tid för att kunna utföra sina uppgifter hos AIF-förvaltaren.
c)
Varje styrelseledamot ska verka med ärlighet, integritet och oberoende.
d)
AIF-förvaltaren ska avsätta tillräckliga resurser för att ge styrelseledamöterna introduktion och utbildning.
Artikel 22
Personal
1. AIF-förvaltaren ska anställa tillräckligt med personal med de färdigheter och kunskaper samt den sakkunskap som krävs för att utföra de uppgifter som de tilldelats.
2. Vid tillämpningen av punkt 1 ska AIF-förvaltaren beakta sin affärsverksamhets art, omfattning och komplexitet samt de tjänsters och uppgifters art och spektrum som utförs vid utövandet av den verksamheten.
Artikel 23
Rättvis behandling av investerare i AIF-fonder
1. AIF-förvaltaren ska se till att dess beslutsfunktioner och den organisationsstruktur som avses i artikel 57 säkerställer en rättvis behandling av investerare.
2. All förmånlig behandling från en AIF-förvaltares sida av en eller flera investerare får inte leda till en totalt sett betydande nackdel för andra investerare.
Artikel 24
Incitament
1. AIF-förvaltare ska inte anses handla hederligt, rättvist och så att det bäst gagnar de AIF-fonder som de förvaltar eller dem som investerar i dessa, om de för aktiviteterna de utför vid utövandet av funktionerna enligt bilaga I till direktiv 2011/61/EU betalar eller mottar en avgift eller provision, eller tillhandahåller eller ges någon icke-monetär fördel, annat än följande:
a)
En avgift, provision eller icke-monetär fördel som betalas eller tillhandahålls till eller av AIF-fonden eller någon person på AIF-fondens vägnar.
b)
En avgift, provision eller icke-monetär fördel som betalas eller tillhandahålls till eller av en tredje part eller person som handlar på en tredje parts vägnar, om AIF-förvaltaren kan visa att följande villkor är uppfyllda:
i)
Innan den berörda tjänsten tillhandahålls, ska investerarna i AIF-fonden ordentligt informeras om förekomsten, arten och avgiftens, provisionens eller fördelens belopp, eller - om beloppet inte kan beläggas - om metoden för beloppsberäkningen, på ett sätt som är uttömmande, korrekt och begripligt.
ii)
Betalningen av avgiften eller provisionen eller tillhandahållandet av de icke-monetära fördelarna ska vara så utformad, att det ökar den berörda tjänstens kvalitet och inte inverkar negativt på AIF-förvaltarens skyldighet att verka så att det bäst gagnar den AIF-fond som den förvaltar eller dem som investerar i den.
c)
Regelrätta avgifter som möjliggör eller är nödvändiga för tillhandahållandet av den berörda tjänsten, inklusive depåkostnader, avräknings- och växlingsavgifter, lagstadgade avgifter eller juristarvoden, och som på grund av sin beskaffenhet inte strider mot AIF-förvaltarens skyldighet att handla ärligt, rättvist och så att det bäst gagnar den AIF-fond som de förvaltar eller dem som investerar i den.
2. Den sammanfattande redovisningen av de viktigaste villkoren i arrangemangen för avgiften, provisionen eller den icke-monetära fördelen ska anses tillfredsställande vid tillämpningen av punkt 1 b i om AIF-förvaltaren åtar sig att lämna ytterligare upplysningar på begäran av investerarna i den AIF-fond som den förvaltar och även infriar detta åtagande.
Artikel 25
Effektivt utnyttjande av resurser och förfaranden - handläggning av order
1. AIF-förvaltare ska upprätta, genomföra och tillämpa förfaranden och arrangemang som sörjer för ett omedelbart, rättvist och snabbt utförande av order för AIF-fondens räkning.
2. De förfaranden och arrangemang som avses i punkt 1 ska uppfylla följande krav:
a)
De ska säkra att order som utförs för AIF-fonders räkning registreras och allokeras skyndsamt och korrekt.
b)
De ska utföra i övrigt jämförbara AIF-order i turordning och omedelbart, såvida inte orderns egenskaper eller de rådande marknadsvillkoren omöjliggör detta, eller AIF-fondens eller dess investerares intressen fordrar något annat.
3. De finansiella instrument, penningsummor eller andra tillgångar som erhålls vid avräkning för utförda order ska omedelbart och korrekt överföras till eller registreras på den berörda AIF-fondens konto.
4. AIF-förvaltare får inte missbruka information om väntande AIF-order och ska vidta alla rimliga åtgärder för att förhindra att sådan information missbrukas av någon av deras berörda personer.
Artikel 26
Rapporteringsskyldigheter vid utförandet av tecknings- och inlösenorder
1. Om AIF-förvaltaren har utfört en en investerares tecknings- eller inlösenorder, ska de skyndsamt på ett varaktigt medium förse investeraren med väsentlig information om utförandet av ordern eller godtagandet av teckningserbjudandet.
2. Punkt 1 ska inte tillämpas om en tredje person är skyldig att förse investeraren med en bekräftelse på att ordern utförts och om bekräftelsen innehåller den väsentliga informationen.
AIF-förvaltaren ska se till att den tredje personen fullgör sina skyldigheter.
3. Den väsentliga information som avse i punkterna 1 och 2 ska innehålla följande uppgifter:
a)
Uppgift om AIF-förvaltare.
b)
Uppgift om investerare.
c)
Datum och klockslag för mottagandet av ordern.
d)
Datum för utförandet.
e)
Uppgift om AIF-fond.
f)
Orderns bruttovärde inklusive avgifter för teckningen eller nettobeloppet efter inlösenavgifterna.
4. AIF-förvaltaren ska på begäran förse investeraren med information om orderns status eller godtagandet av teckningserbjudandet, eller i förekommande fall båda.
Artikel 27
Genomförandet av beslut om att handla för den förvaltade AIF-fondens räkning
1. AIF-förvaltare ska agera så att det bäst gagnar de AIF-fonder som de förvaltar eller dem som investerar i dessa fonder, när de verkställer beslut om att handla för den förvaltade AIF-fondens räkning i samband med förvaltningen av dess portfölj.
2. Om AIF-förvaltare köper eller säljer finansiella instrument eller andra tillgångar för vilka bästa utförande är relevant och för ändamålen i punkt 1, ska de vidta alla rimliga åtgärder för att uppnå bästa möjliga resultat för de AIF-fonder som de förvaltar eller för dem som investerar i dessa, med beaktande av pris, kostnader, skyndsamhet, sannolikhet för utförande och avveckling, storlek, art och andra överväganden som är av intresse för utförandet av ordern. Dessa faktorers relativa betydelse ska fastställas utifrån följande kriterier:
a)
AIF-fondens specifika mål, placeringsstrategi och risker, enligt vad som anges i AIF-fondens regler eller bolagsordning, prospekt eller emissionsdokument.
b)
Orderns egenskaper.
c)
Utmärkande egenskaper för de finansiella instrument eller andra tillgångar som ordern omfattar.
d)
Utmärkande egenskaper för de handelsplatser som ordern kan skickas till.
3. AIF-förvaltare ska upprätta och genomföra effektiva förfaranden för att uppfylla kraven i punkterna 1 och 2. Framför allt ska AIF-förvaltaren skriftligen fastställa och genomföra en utförandepolitik som gör det möjligt för AIF-fonderna och dem som investerar i dessa att uppnå bästa möjliga resultat för AIF-fondernas order i enlighet med punkt 2.
4. AIF-förvaltarna ska regelbundet kontrollera om deras system och deras politik för utförandet av order är ändamålsenliga, så att de kan urskilja och vid behov korrigera eventuella brister.
5. AIF-förvaltarna ska se över utförandepolitiken varje år. En översyn ska också göras så snart en väsentlig förändring inträffar som påverkar AIF-förvaltarnas förutsättningar att fortsatt uppnå bästa möjliga resultat för de förvaltade AIF-fonderna.
6. AIF-förvaltarna ska kunna styrka att de har utfört AIF-fondens order i enlighet med sin utförandepolitik.
7. Punkterna 2-5 ska inte tillämpas, om det inte finns möjlighet att välja mellan olika handelsplatser. AIF-förvaltarna ska dock kunna visa att valmöjlighet saknats i fråga om handelsplatser.
Artikel 28
Placering hos andra enheter av handelsorder för AIF-fonders räkning
1. Om AIF-förvaltarna köper eller säljer finansiella instrument eller andra tillgångar för vilka bästa utförande är relevant, ska de agera så att det bäst gagnar de AIF-fonder de förvaltar eller dem som investerar i dessa, när de vid förvaltningen av AIF-fondernas portföljer placerar order hos andra enheter om att handla för de förvaltade AIF-fondernas räkning.
2. AIF-förvaltarna ska vidta alla rimliga åtgärder för att uppnå bästa möjliga resultat för AIF-fonden eller dem som investerar i fonden, med beaktande av pris, kostnader, skyndsamhet, sannolikhet för utförande och avveckling, storlek, art och andra överväganden som är av intresse för utförandet av ordern. Dessa faktorers relativa betydelse ska fastställas genom tillämpning av de kriterier som föreskrivs i artikel 27.2.
AIF-förvaltarna ska upprätta, genomföra och tillämpa en politik som gör det möjligt för dem att uppfylla kravet enligt första stycket. I politiken ska det för varje kategori av instrument anges vilka enheter som orderna får placeras hos. AIF-förvaltarna får endast ingå utförandearrangemang om dessa uppfyller kraven i denna artikel. Om den politik som har fastställts i enlighet med detta stycke ska AIF-förvaltarna tillhandahålla lämplig information till dem som investerar i de AIF-fonder de förvaltar och informera om eventuella väsentliga ändringar av politiken.
3. AIF-förvaltarna ska regelbundet kontrollera att den politik som fastställts i enlighet med punkt 2 är ändamålsenlig, särskilt utförandets kvalitet från de enheters sida som anges i politiken, och vid behov korrigera eventuella brister.
Vidare ska AIF-förvaltarna se över politiken varje år. Denna översyn ska också göras varje gång en väsentlig förändring inträffar som påverkar AIF-förvaltarnas förutsättningar att fortsätta uppnå bästa möjliga resultat för de förvaltade AIF-fonderna.
4. AIF-förvaltarna ska kunna visa att de har placerat order för AIF-fondens räkning i överensstämmelse med den politik som fastställts i enlighet med punkt 2.
5. Punkterna 2-5 ska inte tillämpas om det inte finns möjlighet att välja mellan olika handelsplatser. AIF-förvaltarna ska dock kunna visa att valmöjlighet saknats i fråga om handelsplatser.
Artikel 29
Ackumulering och fördelning av handelsorder
1. AIF-förvaltare får endast ackumulera en AIF-fondorder med en order för en annan AIF-fond, fondföretag eller kund eller med en order som placeras när den investerar egna medel, om
a)
den rimligen kan förvänta sig att ackumuleringen av order inte generellt kommer att vara till nackdel för den AIF-fond, det fondföretag eller de kunder vars order ska ackumuleras,
b)
en orderfördelningspolitik har upprättats och genomförts, som anger tillräckligt exakta villkor för rättvis fördelning av ackumulerade order, bland annat om hur deras volym och pris bestämmer fördelning och behandling av delvis utförda order.
2. Om en AIF-förvaltare ackumulerar en AIF-fondorder med en eller flera order från andra AIF-fonder, fondföretag eller kunder och den ackumulerade ordern utförs delvis, ska AIF-förvaltaren fördela de berörda affärerna i enlighet med sin fördelningspolitik.
3. Om en AIF-förvaltare ackumulerar transaktioner för egen räkning med en eller flera order från AIF-fonder, fondföretag eller kunder, får den inte fördela de berörda affärerna på ett sätt som är till nackdel för AIF-fonden, fondföretaget eller kunderna.
4. Om en AIF-förvaltare ackumulerar en order från en AIF-fond, ett fondföretag eller en annan kund med en transaktion för egen räkning och den ackumulerade ordern utförs delvis, ska AIF-förvaltaren vid fördelningen av de berörda affärerna prioritera AIF-fonden, fondföretaget eller kunder före affären för egen räkning.
Om emellertid AIF-förvaltaren på rimliga grunder kan visa för AIF-fonden eller kunden att den inte skulle ha kunnat utföra ordern utan ackumulering på så fördelaktiga villkor, eller över huvud taget, får den fördela transaktionen för egen räkning proportionellt i enlighet med den politik som avses i punkt 1 b.
AVSNITT 2
Intressekonflikter
(Artikel 14 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 30
Typer av intressekonflikter
För att kunna urskilja de typer av intressekonflikter som uppkommer vid förvaltningen av en AIF-fond ska AIF-förvaltare särskilt beakta huruvida AIF-förvaltaren, en relevant person eller en person som genom kontroller är direkt eller indirekt knuten till AIF-förvaltaren
a)
sannolikt kan göra en ekonomisk vinst, eller undvika en ekonomisk förlust på bekostnad av AIF-fonden eller dem som investerat i denna,
b)
har ett annat intresse än AIF-fonden av resultatet av en tjänst eller aktiviteter som tillhandahålls AIF-fonden eller dess investerare eller en kund, eller av en transaktion som utförs för AIF-fondens eller en kunds räkning,
c)
har ett ekonomiskt eller annat skäl att
-
bättre tillvarata ett fondföretags, en kunds, kundgrupps eller annan AIF-fonds intressen än AIF-fondens intressen,
-
bättre tillvarata en viss investerares intressen än en annan investerares eller investerargrupps intressen i samma AIF-fond,
d)
utför samma slags uppgifter för AIF-fonden som för en annan AIF-fond, ett fondföretag eller en kund, eller
e)
i samband med kollektiv portföljförvaltning som tillhandahålls AIF-fonden får eller kommer att få ett incitament från en annan person än AIF-fonden eller dem som investerat i denna som innebär pengar, varor eller tjänster utöver gängse provision eller avgift för den tjänsten.
Artikel 31
Politik rörande intressekonflikter
1. AIF-förvaltare som förvaltar en öppen AIF-fond ska upprätta, genomföra och tillämpa en effektiv politik rörande intressekonflikter. Politiken ska upprättas skriftligen och vara anpassad till AIF-förvaltarens storlek och organisation och till dess affärsverksamhets art, omfattning och komplexitet.
Om AIF-förvaltaren ingår i en koncern, ska politiken också beakta andra omständigheter som AIF-förvaltaren är eller bör vara medveten om och som kan skapa intressekonflikter till följd av andra koncernföretags struktur eller affärsverksamhet.
2. I den politik rörande intressekonflikter som upprättats enligt punkt 1 ska följande ingå:
a)
Kartläggning av omständigheter som utgör eller kan ge upphov till en intressekonflikt som medför en väsentlig risk för att AIF fondens eller dess investerares intressen skadas, vid de verksamheter som utförs av AIF-förvaltaren eller för dess räkning, inklusive verksamheter som utförs av en delegerad, underdelegerad, extern värderare eller motpart.
b)
Vilka förfaranden som ska tillämpas och åtgärder som ska vidtas för att förhindra, hantera och övervaka sådana konflikter.
Artikel 32
Intressekonflikter i samband med inlösen av investeringar
AIF-förvaltaren ska urskilja, hantera och övervaka intressekonflikter som kan uppkomma mellan investerare som önskar lösa in sina investeringar och investerare som vill behålla sina investeringar i AIF-fonden, samt eventuella konflikter mellan AIF-förvaltarens incitament att investera i illikvida tillgångar och AIF-fondens inlösenpolitik i enlighet med dess skyldigheter enligt artikel 14.1 i direktiv 2011/61/EU.
Artikel 33
Förfaranden och åtgärder för att förhindra eller hantera intressekonflikter
1. De förfaranden och åtgärder som upprättats för att förhindra eller hantera intressekonflikter ska utformas på ett sätt som säkerställer att berörda personer som bedriver olika affärsverksamheter med risk för intressekonflikter ska bedriva dessa med en lämplig grad av oberoende med hänsyn till AIF-förvaltarens storlek och verksamhet, den koncern som förvaltaren tillhör och hur reell risken att skada AIF-fondens och dess investerares intressen är.
2. De förfaranden och åtgärder som ska antas enligt artikel 31.2 b ska inbegripa följande, i den utsträckning som det är nödvändigt och lämpligt för att AIF-förvaltaren ska kunna säkerställa en erforderlig grad av oberoende:
a)
Effektiva förfaranden för att förhindra eller kontrollera informationsutbyte mellan relevanta personer som deltar i sådan kollektiv portföljförvaltning eller andra aktiviteter enligt artikel 6.2 och 6.4 i direktiv 2011/61/EU som medför en risk för intressekonflikt och där informationsbytet kan skada en eller flera AIF-fonders eller deras investerares intressen.
b)
Separat tillsyn över relevanta personer vars huvudsakliga uppgift är att bedriva kollektiv portföljförvaltning för eller tillhandahålla tjänster till kunder eller investerare vars intressen kan vara oförenliga - eller som på annat sätt företräder olika intressen som kan vara oförenliga - däribland i förhållande till AIF-förvaltarens egna intressen.
c)
Avlägsnande av alla direkta kopplingar mellan ersättningen till relevanta personer som främst utför en uppgift och ersättningen till, eller intäkterna som genererats av, olika relevanta personer som huvudsakligen utför en annan uppgift, om det kan uppkomma en intressekonflikt mellan dessa uppgifter.
d)
Åtgärder för att förhindra eller begränsa möjligheterna för personer att utöva otillbörligt inflytande över det sätt på vilket en relevant person utför kollektiv portföljförvaltning.
e)
Åtgärder för att förhindra eller kontrollera en relevant persons samtidiga eller senare deltagande i separat kollektiv portföljförvaltning eller annan verksamhet enligt artikel 6.2 och 6.4 i direktiv 2011/61/EU, om ett sådant deltagande kan påverka hanteringen av intressekonflikter negativt.
När antagandet eller tillämpningen av en eller flera av dessa åtgärder eller förfaranden inte säkerställer den nödvändiga graden av oberoende, ska AIF-förvaltaren anta alternativa eller kompletterande åtgärder och förfaranden som krävs och är lämpliga i detta syfte.
Artikel 34
Hantering av intressekonflikter
Om de organisatoriska eller administrativa system som AIF-förvaltare infört inte är tillräckliga för att med rimlig säkerhet förhindra risker för att AIF-fondernas eller deras investerares intressen skadas, ska den verkställande ledningen eller ett annat behörigt internt organ hos AIF-förvaltaren snabbt informeras, så att de kan fatta de beslut eller vidta de åtgärder som krävs för att se till att AIF-förvaltaren verkar så att det bäst gagnar AIF-fonden eller dess investerarare.
Artikel 35
Övervakning av intressekonflikter
1. AIF-förvaltare ska föra och regelbundet uppdatera ett register över de typer av aktiviteter som utförs av AIF-förvaltaren eller för dess räkning, där en intressekonflikt - med faktisk risk för att en eller flera AIF-fonders eller deras investerares intressen skadas - har uppstått eller också kan uppstå för pågående aktiviteter.
2. Den verkställande ledningen ska minst en gång per år få regelbundna skriftliga rapporter om de aktiviteter som avses i punkt 1.
Artikel 36
Redovisning av intressekonflikter
1. Den information som ska redovisas till investerare i enlighet med artikel 14.1 och 14.2 i direktiv 2011/61/EU ska lämnas till investerarna på ett varaktigt medium eller en webbplats.
2. Om den information som avses i punkt 1 tillhandahålls på en webbplats och informationen inte är personligt riktad till investeraren, ska följande villkor uppfyllas:
a)
Investeraren ska underrättas om webbadressen och var på webbplatsen informationen finns tillgänglig och ska samtycka till att informationen tillhandahålls på detta sätt.
b)
Informationen ska vara aktuell.
c)
Informationen ska fortlöpande finnas tillgänglig på webbplatsen under så lång tid som investeraren rimligtvis kan behöva för att granska den.
Artikel 37
Strategier för utövande av rösträtt
1. AIF-förvaltare ska utforma lämpliga och effektiva strategier för att fastställa när och hur rösträtter i de förvaltade AIF-portföljerna ska utövas, uteslutande till gagn för de berörda AIF-fonderna och deras investerare.
2. I strategierna enligt punkt 1 ska åtgärder och förfaranden fastställas för
a)
övervakning av relevanta företagshändelser,
b)
säkerställande av att rösträtterna utövas i enlighet med de berörda AIF-fondernas mål och riktlinjer för investeringar, och
c)
förebyggande eller hantering av intressekonflikter som uppkommer när rösträtter utövas.
3. På investerarnas begäran ska de tillställas en sammanfattande beskrivning av strategierna och uppgifter om de åtgärder som vidtagits utifrån dessa strategier.
AVSNITT 3
Riskhantering
(Artikel 15 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 38
Riskhanteringssystem
Vid tillämpningen av detta avsnitt ska riskhanteringssystem tolkas som system som utgör relevanta delar av AIF-förvaltarens organisationsstruktur, med en central roll för en fast riskhanteringsfunktion samt riktlinjer och förfaranden för hanteringen av relevanta risker för varje AIF-fonds investeringsstrategi samt åtgärder, förfaranden och teknik för riskhantering och förvaltning som AIF-förvaltaren använder för varje AIF-fond som den förvaltar.
Artikel 39
Fast riskhanteringsfunktion
1. AIF-förvaltare ska inrätta och upprätthålla en fast riskhanteringsfunktion som ska
a)
tillämpa effektiva riktlinjer och förfaranden för riskhantering för att fortlöpande urskilja, mäta, hantera och övervaka alla risker som är relevanta för varje AIF-fonds investeringsstrategi och som fonden är utsatt för eller kan komma att utsättas för,
b)
säkerställa att AIF-fondens riskprofil som redovisas för investerare i enlighet med artikel 23.4 c i direktiv 2011/61/EU är förenlig med de riskbegränsningar som har fastställts i enlighet med artikel 44 i denna förordning,
c)
övervaka efterlevnaden av de riskbegränsningar som fastställts i enlighet med artikel 44 och i god tid underrätta AIF-förvaltarens styrelse och, i förekommande fall, dess tillsynsfunktion, om den anser att AIF-fondens riskprofil inte är förenlig med dessa begränsningar eller anser att det föreligger en faktisk risk för att riskprofilen kan bli oförenlig med begränsningarna,
d)
tillhandahålla AIF-förvaltarens styrelse och, i förekommande fall, dess tillsynsfunktion regelbundna uppdateringar med en frekvens som är lämplig för AIF-fonden eller AIF-förvaltarens affärsverksamhets art, omfattning och komplexitet, om
i)
överensstämmelsen mellan och iakttagandet av riskbegränsningarna som fastställts i enlighet med artikel 44 samt AIF-fondens riskprofil enligt den information som redovisas för investerare i enlighet med artikel 23.4 c i direktiv 2011/61/EU,
ii)
riskhanteringsprocessens lämplighet och effektivitet och framför allt om lämpliga korrigeringsåtgärder har vidtagits eller kommer att vidtas vid faktiska eller väntade överskridanden av fondföretagens riskbegränsningar,
e)
tillhandahålla den verkställande ledningen regelbundna uppdateringar av den aktuella risknivån för var och en av de förvaltade AIF-fonderna och alla faktiska eller förväntade överskridanden av eventuella riskbegränsningar som fastställts i enlighet med artikel 44 för att se till att lämpliga åtgärder kan vidtas utan dröjsmål.
2. Den fasta riskhanteringsfunktionen ska ha de befogenheter och tillgång till all relevant information som behövs för att utföra uppgifterna enligt punkt 1.
Artikel 40
Riskhanteringspolitik
1. En AIF-förvaltare ska införa, tillämpa och upprätthålla lämplig och dokumenterad riskhanteringspolitik som inbegriper alla de risker som de förvaltade AIF-fonderna utsätts för eller kan utsättas för.
2. Riskhanteringspolitiken ska inbegripa sådana förfaranden som behövs för att göra AIF-förvaltaren i stånd till att för varje förvaltad AIF-fond bedöma hur utsatt den är för marknads-, likviditets-, och motpartsrisker samt hur utsatt den är för alla andra risker, däribland operativa risker, som kan vara väsentliga för den enskilda förvaltade AIF-fonden.
3. AIF-förvaltaren ska ta upp minst följande faktorer i riskhanteringspolitiken:
a)
Teknik, verktyg och förfaranden som gör det möjligt för den att uppfylla kraven i artikel 45.
b)
Teknik, verktyg och förfaranden som gör det möjligt att bedöma och övervaka AIF-fondens likviditetsrisk under normala och exceptionella likviditetsförhållanden, även genom att regelbundet genomföra stresstester i enlighet med artikel 48.
c)
Ansvarsfördelningen inom AIF-förvaltaren med avseende på riskhantering.
d)
De begränsningar som fastställs i enlighet med artikel 44 i denna förordning och en redogörelse för hur dessa begränsningar har avpassats för AIF-fondens riskprofil enligt den information som redovisas för investerare i enlighet med artikel 23.4 c i direktiv 2011/61/EU.
e)
Villkoren för, innehållet i samt regelbundenheten och adressaterna för rapporteringen från den fasta riskhanteringsfunktionen enligt artikel 39.
4. Riskhanteringspolitiken ska innehålla en beskrivning av de skyddsmekanismer som avses i artikel 43 och i synnerhet
a)
potentiella intressekonflikters art,
b)
de korrigeringsåtgärder som införts,
c)
skälen till att dessa åtgärder rimligen kan förväntas leda till att riskhanteringsfunktionen kan arbeta självständigt,
d)
hur AIF-förvaltaren planerar att säkerställa att skyddsmekanismerna genomgående är effektiva.
5. Den riskhanteringspolitik som avses i punkt 1 ska vara lämplig för AIF-förvaltarens affärsverksamhets art, omfattning och komplexitet och den AIF-fond som den förvaltar.
Artikel 41
Bedömning, övervakning och översyn av riskhanteringssystemen
1. AIF-förvaltare ska bedöma, övervaka och regelbundet, minst en gång per år, kontrollera
a)
att riskhanteringspolitiken och åtgärder, förfaranden och teknik som avses i artikel 45 är lämpliga och effektiva,
b)
i vilken utsträckning AIF-förvaltaren iakttar riskhanteringspolitiken och åtgärder, förfaranden och teknik som avses i artikel 45,
c)
att de åtgärder är lämpliga och effektiva som vidtagits för att avhjälpa eventuella brister i riskhanteringsprocessens resultat,
d)
riskhanteringsfunktionens resultat,
e)
att de åtgärder är lämpliga och rimliga som vidtagits för att säkerställa att riskhanteringsfunktionen funktionellt och hierarkiskt hålls åtskild i enlighet med artikel 42.
Intervallen för de regelbundna översyner som avses i första stycket ska beslutas av den verkställande ledningen enligt proportionalitetsprincipen och med beaktande av AIF-förvaltarens affärsverksamhets art, omfattning och komplexitet och den AIF-fond som den förvaltar.
2. Förutom den regelbundna översyn som avses i punkt 1 ska riskhanteringssystemen ses över vid
a)
väsentliga ändringar av riskhanteringens politik och förfarandena samt av förfaranden och teknik som avses i artikel 45,
b)
interna eller externa händelser som visar att en ytterligare översyn är nödvändig,
c)
väsentliga ändringar av investeringsstrategi och mål för en AIF-fond som AIF-förvaltaren förvaltar.
3. AIF-förvaltaren ska uppdatera riskhanteringssystemen med utgångspunkt från resultatet av den översyn som avses i punkterna 1 och 2.
4. AIF-förvaltaren ska underrätta den behöriga myndigheten i sin hemmedlemsstat om eventuella väsentliga ändringar av riskhanteringspolitiken och av förfaranden och teknik som avses i artikel 45.
Artikel 42
Funktionellt och hierarkiskt åtskiljande av riskhanteringsfunktionen
1. Riskhanteringsfunktionen ska endast anses vara funktionellt och hierarkiskt åtskild från de operativa enheterna, inbegripet portföljförvaltningsfunktionen, om alla följande villkor uppfylls:
a)
Personal som har riskhanteringsfunktioner får inte övervakas av de personer som ansvarar för driften av AIF-förvaltarens operativa enheter, inbegripet portföljförvaltningsfunktionen.
b)
Personal som har riskhanteringsfunktioner får inte delta i verksamheter inom de operativa enheterna, inbegripet portföljförvaltningsfunktionen.
c)
Arvoderingen av personal som har riskhanteringsfunktioner ska vara kopplad till hur målen för riskhanteringsfunktionen uppnås, oberoende av de operativa enheternas resultat, inbegripet portföljförvaltningsfunktionen.
d)
Arvoderingen av ledande personer som har riskhanteringsfunktioner ska direkt övervakas av lönekommittén, om en sådan kommitté har inrättats.
2. Det funktionella och hierarkiska åtskiljandet av riskhanteringsfunktionen i enlighet med punkt 1 ska säkerställas i hela AIF-förvaltarens hierarkiska struktur och ända upp till styrelsen. Den ska ses över av styrelsen och, om en sådan finns, av AIF-förvaltarens tillsynsfunktion.
3. De behöriga myndigheterna i AIF-förvaltarens hemmedlemsstat ska se över hur AIF-förvaltaren har tillämpat punkterna 1 och 2, med utgångspunkt från kriterierna i artikel 15.1 andra stycket i direktiv 2011/61/EU.
Artikel 43
Skyddsmekanismer mot intressekonflikter
1. De skyddsmekanismer mot intressekonflikter som avses i artikel 15.1 i direktiv 2011/61/EU ska åtminstone trygga att
a)
de beslut som fattas av riskhanteringsfunktionen grundas på tillförlitliga uppgifter som riskhanteringsfunktionen i lämplig utsträckning kontrollerar,
b)
personal som har riskhanteringsfunktioner erhåller ersättning i förhållande till hur målen för deras funktion uppnås, oberoende av resultatet för de affärsområden där de är verksamma,
c)
riskhanteringsfunktionen är föremål för en lämplig oberoende översyn i syfte att säkerställa att besluten fattas på ett oberoende sätt,
d)
riskhanteringsfunktionen är företrädd i styrelsen eller i tillsynsfunktionen, om en sådan finns, och åtminstone har samma befogenheter som portföljförvaltningsfunktionen,
e)
eventuellt oförenliga arbetsuppgifter hålls åtskilda.
2. I tillämpliga fall och med beaktande av AIF-förvaltarens affärsverksamhets art, omfattning och komplexitet ska skyddsmekanismerna enligt punkt 1 även säkerställa att
a)
riskhanteringsfunktionens verksamhet ses över regelbundet av den interna revisionsfunktionen eller, om en sådan inte finns, av en extern part som styrelsen utser,
b)
om en riskkommitté har inrättats, att den förses med tillräckliga resurser och att kommitténs icke oberoende medlemmar inte påverkar riskhanteringsfunktionens verksamhet på ett otillbörligt sätt.
3. AIF-förvaltarens styrelse och tillsynsfunktionen, om en sådan finns, ska fastställa skyddsmekanismer mot intressekonflikter enligt punkterna 1 och 2, regelbundet granska deras effektivitet och i god tid vidta korrigeringsåtgärder för att avhjälpa eventuella brister.
Artikel 44
Riskbegränsningar
1. AIF-förvaltare ska för varje förvaltad AIF-fond inrätta och genomföra kvantitativa och/eller kvalitativa riskbegränsningar, med beaktande av alla relevanta risker. Om endast kvalitativa begränsningar fastställs, ska AIF-förvaltaren kunna motivera sitt val för den behöriga myndigheten.
2. De kvalitativa och kvantitativa riskbegränsningarna för varje AIF-fond ska åtminstone omfatta följande risker:
a)
Marknadsrisker.
b)
Kreditrisker.
c)
Likviditetsrisker.
d)
Motpartsrisker.
e)
Operativa risker.
3. När AIF-förvaltaren fastställer riskbegränsningarna, ska den ta hänsyn till de förvaltade AIF-fondernas strategier och tillgångar samt de nationella regler som gäller för respektive fond. Riskbegränsningarna ska anpassas till AIF-fondens riskprofil enligt den information som redovisas för investerare i enlighet med artikel 23.4 c i direktiv 2011/61/EU och som godkänts av styrelsen.
Artikel 45
Riskmätning och riskhantering
1. AIF-förvaltare ska införa lämpliga och effektiva åtgärder, förfaranden och teknik för att
a)
fortlöpande kartlägga, mäta, hantera och övervaka de risker som den förvaltade AIF-fonden kan utsättas för,
b)
säkerställa att de begränsningar iakttas som fastställts i enlighet med artikel 44.
2. Åtgärder, förfaranden och teknik som avses i punkt 1 ska vara proportionerliga mot AIF-förvaltarens egen verksamhets art, omfattning och komplexitet och de förvaltade AIF-fondernas respektive verksamhet, och vara förenliga med dessa fonders riskprofil enligt den information som redovisas för investerare i enlighet med artikel 23.4 c i direktiv 2011/61/EU.
3. Vid tillämpningen av punkt 1 ska AIF-förvaltarna vidta följande åtgärder för varje AIF-fond de förvaltar:
a)
De ska införa åtgärder, förfaranden och teknik för riskbedömning som krävs för att säkerställa att de risker som är förbundna med tagna positioner och deras bidrag till den samlade riskprofilen mäts korrekt utifrån välgrundade och tillförlitliga uppgifter, och att riskbedömningens åtgärder, förfaranden och teknik dokumenteras på lämpligt sätt.
b)
För att validera riskbedömningsförfarandena ska de utföra regelbundna utfallstester som inbegriper modellbaserade prognoser och uppskattningar.
c)
De ska utföra lämpliga och regelbundna stresstester och scenarioanalyser för att hantera risker till följd av potentiella förändringar av marknadsvillkoren som skulle kunna påverka AIF-fonderna negativt.
d)
De ska säkerställa att den nuvarande risknivån är förenlig med de riskbegränsningar som fastställts i enlighet med artikel 44.
e)
De ska införa, tillämpa och upprätthålla lämpliga förfaranden som, vid faktiska eller väntade överskridanden av AIF-fondernas riskbegränsningar, utan dröjsmål leder till avhjälpande åtgärder i investerarnas intresse.
f)
De ska säkerställa att det i varje AIF-fond finns lämpliga system och förfaranden för likviditetshantering i enlighet med kraven i artikel 46.
AVSNITT 4
Likviditetshantering
(Artikel 16 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 46
System och förfaranden för likviditetshantering
AIF-förvaltare ska för de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten kunna visa att de har infört ett lämpligt system och effektiva förfaranden för likviditetshantering i enlighet med artikel 16.1 i direktiv 2011/61/EU, med beaktande av varje AIF-fonds investeringsstrategi, likviditetsprofil och inlösenpolitik.
Artikel 47
Övervakning och hantering av likviditetsrisker
1. De system och förfaranden för likviditetshantering som avses i artikel 46 ska åtminstone säkerställa följande:
a)
AIF-fonden ska ha en lämplig likviditetsnivå i förhållande till sina underliggande skyldigheter, grundat på en bedömning av hur likvida AIF-fondens tillgångar är på marknaden och med beaktande av den tid som krävs för likvidation, det pris eller värde som tillgångarna kan likvideras till samt deras känslighet för andra marknadsrisker eller marknadsfaktorer.
b)
AIF-förvaltaren ska övervaka AIF-fondernas tillgångsportföljers likviditet, med beaktande av individuella tillgångars marginella bidrag som kan ha en väsentlig inverkan på likviditeten samt fondernas väsentliga skulder och åtaganden, eventualförpliktelser eller andra åtaganden som AIF-fonden kan ha i förhållande till sina underliggande skulder. Därvid ska AIF-förvaltaren beakta profilen hos AIF-fondens investerarbas, inbegripet typ av investerare, den relativa storleken på investeringarna och investeringarnas inlösenvillkor.
c)
Om AIF-fonden investerar i andra fondföretag, ska AIF-förvaltaren övervaka de likviditetshanteringsmetoder som införts av ledningen för dessa andra fondföretag, inbegripet genom regelbundna översyner för att övervaka ändringar i inlösenreglerna hos de underliggande fondföretag som AIF-fonden investerar i. Om inte annat följer av artikel 16.1 i direktiv 2011/61/EU, ska denna skyldighet inte gälla om de andra fondföretag som AIF-fonden investerar i är aktivt upptagna till handel på en reglerad marknad i den mening som avses i artikel 4.1.14 i direktiv 2004/39/EG eller på en likvärdig tredjelandsmarknad.
d)
AIF-förvaltaren ska genomföra och upprätthålla lämpliga åtgärder och förfaranden för likviditetsmätning i syfte att utvärdera de kvantitativa och kvalitativa riskerna med positioner och planerade investeringar som har en väsentlig inverkan på likviditetsprofilen för AIF-fondens tillgångsportfölj, så att deras effekter på den övergripande likviditetsprofilen kan mätas på lämpligt sätt. De förfaranden som används ska säkerställa att AIF-förvaltaren har tillräcklig kunskap om och insikt i hur likvida de tillgångar är som AIF-fonden har investerat eller avser att investera i, i förekommande fall handelsvolymen och priskänsligheten och, allt efter omständigheterna, individuella tillgångars spreadar vid normala och exceptionella likviditetsförhållanden.
e)
AIF-förvaltaren ska överväga och införa de verktyg och åtgärder, inbegripet särskilda ordningar, som behövs för att hantera likviditetsrisken för varje AIF-fond som den förvaltar. AIF-förvaltaren ska urskilja både de normala och exceptionella typer av förhållanden, då dessa verktyg och åtgärder får användas, och ska behandla alla AIF-investerare i varje AIF-fond som den förvaltar på ett rättvist sätt. AIF-förvaltaren får endast använda sådana verktyg och åtgärder under de nämnda förhållandena och om lämplig information har lämnats i enlighet med artikel 108.
2. AIF-förvaltare ska dokumentera sin politik och sina förfaranden för likviditetshantering enligt vad som avses i punkt 1, se över dem åtminstone en gång per år och uppdatera dem vid eventuella förändringar eller nya ordningar.
3. AIF-förvaltare ska införa lämpliga eskaleringsrutiner i sina system och förfaranden för likviditetshantering enligt punkt 1, för att åtgärda förväntade eller faktiska likviditetsbrister eller andra nödsituationer i AIF-fonden.
4. Om AIF-förvaltaren förvaltar en sluten AIF-fond med finansiell hävstång, ska punkt 1 e inte gälla.
Artikel 48
Begränsningar för likviditetshantering samt stresstester
1. När så är lämpligt med tanke på den förvaltade AIF-fondens art, omfattning och komplexitet, ska AIF-förvaltare införa och upprätthålla lämpliga begränsningar för fondens likviditet eller illikviditet som är förenliga med fondens underliggande förpliktelser och inlösenpolitik och uppfyller kraven i artikel 44 på kvantitativa och kvalitativa begränsningar.
AIF-förvaltare ska övervaka efterlevnaden av dessa begränsningar, och om begränsningarna överskrids eller sannolikt kan överskridas ska de besluta om erforderliga (eller nödvändiga) åtgärder. När AIF-förvaltarna beslutar om lämpliga åtgärder, ska de överväga hur lämpliga åtgärder och förfaranden för likviditetshantering är, hur lämplig likviditetsprofilen för AIF-fondens tillgångar är samt effekterna av inlösenkrav på otypiska nivåer.
2. AIF-förvaltare ska regelbundet genomföra stresstester vid normala och exceptionella likviditetsförhållanden, så att de kan bedöma likviditetsrisken för varje AIF-fond som de förvaltar. Stresstesterna ska
a)
utföras på grundval av tillförlitlig och aktuell kvantitativ information eller, om så inte är lämpligt, kvalitativ information,
b)
om så är lämpligt, simulera en likviditetsbrist för AIF-fondens tillgångar och otypiska inlösenkrav,
c)
täcka in marknadsrisker och eventuella följder av sådana risker, även på marginalsäkerhetskrav, krav på säkerheter eller krediter,
d)
beakta värderingskänslighet i kritiska situationer,
e)
utföras med en frekvens som är lämplig för AIF-fondens art, med beaktande av fondens investeringsstrategi, likviditetsprofil, typ av investerare och inlösenpolitik, men minst en gång om året.
3. AIF-förvaltare ska agera i investerarnas bästa intresse med avseende på resultatet av eventuella stresstester.
Artikel 49
Samstämmighet mellan investeringsstrategi, likviditetsprofil och inlösenpolitik
1. Vid tillämpningen av artikel 16.2 i direktiv 2011/61/EU ska investeringsstrategin, likviditetsprofilen och inlösenpolitiken för varje AIF-fond som förvaltas av en AIF-förvaltare anses vara samstämmiga, om investerarna har möjlighet att lösa in sina investeringar enligt principerna om rättvis behandling av alla AIF-investerare och enligt AIF-fondens inlösenpolitik och skyldigheter.
2. Vid sin bedömning av om investeringsstrategier, likviditetsprofil och inlösenpolitik är samstämmiga ska AIF-förvaltaren även ta hänsyn till den effekt som inlösen kan ha på AIF-fondens enskilda tillgångars underliggande priser eller spreadar.
AVSNITT 5
Investeringar i värdepapperiseringspositioner
(Artikel 17 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 50
Definitioner
I detta avsnitt gäller följande definitioner:
a) värdepapperisering: en värdepapperisering i den mening som avses i artikel 4.36 i direktiv 2006/48/EG.
b) värdepapperiseringsposition: en position i en värdepapperisering i den mening som avses i artikel 4.40 i direktiv 2006/48/EG.
c) medverkande institut: ett medverkande institut i den mening som avses i artikel 4.42 i direktiv 2006/48/EG.
d) tranch: en tranch i den mening som avses i artikel 4.39 i direktiv 2006/48/EG.
Artikel 51
Krav på behållande av intresse
1. AIF-förvaltare får endast bli exponerade mot kreditrisken i en värdepapperisering för en eller flera förvaltade AIF-fonders räkning, om originatorn, det medverkande institutet eller den ursprungliga långivaren uttryckligen har underrättat förvaltaren om att vederbörande löpande kommer att behålla ett väsentligt ekonomiskt nettointresse som under inga omständigheter får understiga 5 %.
Endast något av följande ska anses innebära behållande av ett väsentligt ekonomiskt nettointresse på minst 5 %:
a)
Behållande av minst 5 % av det nominella värdet av varje tranch som sålts eller överförts till investerarna.
b)
Vid värdepapperisering av rullande exponeringar, behållande av originatorns intresse på minst 5 % av de värdepapperiserade exponeringarnas nominella värde.
c)
Behållande av slumpvis valda exponeringar som motsvarar minst 5 % av de värdepapperiserade exponeringarnas nominella värde, och som annars skulle ha värdepapperiserats vid den aktuella värdepapperiseringen, förutsatt att antalet potentiella värdepapperiserade exponeringar inte understiger 100 vid ursprungstidpunkten.
d)
Behållande av den tranch som är i första-förlustläge och, om så är nödvändigt, andra trancher som har samma eller högre riskprofil än de som överförts eller sålts till investerare och som inte har kortare löptid än de som överförts eller sålts till investerare, så att behållandet totalt motsvarar minst 5 % av de värdepapperiserade exponeringarnas nominella värde.
e)
Behållande av en exponering som är i första-förlustläge på minst 5 % per värdepapperiserad exponering i värdepapperiseringen.
Ekonomiskt nettointresse ska mätas vid ursprungstidpunkten och ska behållas löpande. Det ekonomiska nettointresset, inbegripet behållna positioner, intressen eller exponeringar, får inte omfattas av någon kreditriskreducering eller några korta positioner eller någon annan risksäkring och får inte säljas. Det ekonomiska nettointresset ska fastställas med utgångspunkt från det teoretiska värdet på poster utanför balansräkningen.
Behållandekraven får inte tillämpas mer än en gång per given värdepapperisering.
2. Punkt 1 ska inte gälla när de värdepapperiserade exponeringarna är fordringar eller villkorade fordringar på eller helt, ovillkorligt och oåterkalleligt garanterade av de enheter som anges i artikel 122a.3 första stycket i direktiv 2006/48/EG och ska inte gälla de transaktioner som anges i artikel 122a.3 andra stycket i direktiv 2006/48/EG.
Artikel 52
Kvalitativa krav på medverkande institut och originatorer
Innan en AIF-förvaltare blir exponerad mot kreditrisken i en värdepapperisering för en eller flera AIF-fonders räkning, ska förvaltaren säkerställa följande beträffande medverkande institut och originator:
a)
Kreditgivningen ska baseras på sunda och väldefinierade kriterier, och förfarandet för att godkänna, ändra, förnya och återfinansiera lån för exponeringar som ska värdepapperiseras ska fastställas klart, eftersom de gäller för exponeringar som de innehar.
b)
Effektiva system är inrättade och i drift för löpande förvaltning och övervakning av de olika kreditriskbärande portföljerna och exponeringarna mot kreditrisker, bland annat för att urskilja och hantera problemkrediter och genomföra lämpliga värderegleringar och avsättningar.
c)
Kreditportföljerna ska ha en lämplig diversifiering med hänsyn till målmarknad och övergripande kreditstrategi.
d)
En skriftligt utformad politik finns om vederbörandes kreditrisker, inbegripet risktoleransnivåer och avsättningspolitik samt en beskrivning av hur de mäter, övervakar och kontrollerar den risken.
e)
Lätt och snabb tillgång ges till alla i sak relevanta uppgifter om kreditkvaliteten på och resultaten för de enskilda underliggande exponeringarna, betalningsflödena och säkerheterna för en värdepapperiseringsexponering samt sådan information som är nödvändig för att utföra heltäckande och väl underbyggda stresstester av betalningsflöden och säkerheter för de underliggande exponeringarna. I detta syfte ska i sak relevanta uppgifter fastställas den dag då värdepapperiseringen sker och i tillämpliga fall beroende på värdepapperiseringens art därefter.
f)
Lätt och snabb tillgång ges till alla andra relevanta uppgifter som är nödvändiga för att AIF-förvaltaren ska kunna uppfylla kraven i artikel 53.
g)
De ska redovisa nivån på behållet ekonomiskt nettointresse enligt artikel 51 samt alla andra faktorer som kan undergräva behållandet av det minsta ekonomiska nettointresset enligt den artikeln.
Artikel 53
Kvalitativa krav på AIF-förvaltare som är exponerade mot värdepapperiseringar
1. AIF-förvaltare ska innan de blir exponerade mot kreditrisken i en värdepapperisering för en eller flera AIF-fonders räkning och vid behov därefter för de behöriga myndigheterna kunna redovisa - för var och en av sina individuella värdepapperiseringspositioner - att de har en övergripande och grundlig insikt i dessa positioner och har tillämpat formell politik och formella förfaranden som lämpar sig för riskprofilen för AIF-fondernas relevanta investeringar i värdepapperiseringspositioner för att analysera och registrera följande:
a)
Den information som originatorer eller medverkande institut meddelat enligt artikel 51 för att närmare ange det ekonomiska nettointresse i värdepapperiseringen som de fortsättningsvis behåller.
b)
Den enskilda värdepapperiseringspositionens riskegenskaper.
c)
Riskegenskaper hos värdepapperiseringspositionens underliggande exponeringar.
d)
Originatorernas eller de medverkande kreditinstitutens anseende och förluster vid tidigare värdepapperiseringar i värdepapperiseringspositionens relevanta underliggande exponeringsklasser.
e)
De uttalanden som gjorts och den information som lämnats av originatorer eller medverkande institut, eller av deras ombud eller rådgivare, om deras noggranna granskning av de värdepapperiserade exponeringarna samt, i tillämpliga fall, av kvaliteten på de värdepapperiserade exponeringarnas säkerheter.
f)
I tillämpliga fall de metoder och begrepp på vilka värderingen av de värdepapperiserade exponeringarnas säkerheter baseras och den politik som originatorn eller det medverkande kreditinstitutet har antagit för att säkerställa värderarens oberoende.
g)
De av värdepapperiseringens strukturella egenskaper som skulle kunna ha en väsentlig inverkan på resultatet av institutets värdepapperiseringsposition, exempelvis avtalsmässiga prioritetsordningar för betalningsflöden och därmed förknippade triggers, kreditförstärkningar, likviditetsförstärkningar, triggers för marknadsvärde och affärens specifika definition av obestånd.
2. AIF-förvaltare som blir exponerade mot en relevant kreditrisk med en värdepapperisering för en eller flera AIF-fonders räkning ska regelbundet utföra egna stresstester som lämpar sig för sådana värdepapperiseringspositioner i enlighet med artikel 15.3 b i direktiv 2011/61/EU. Stresstesten ska överensstämma med arten, omfattningen och komplexiteten hos värdepapperiseringspositionens risk.
I enlighet med principerna i artikel 15 i direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltare införa formella förfaranden som är proportionella mot den berörda AIF-fondens riskprofil när det gäller värdepapperiserade positioners kreditrisk, för att löpande och i rätt tid övervaka information om dessa värdepapperiseringspositioners underliggande exponeringar. Informationen ska innehålla (om det är relevant för den specifika typen av värdepapperisering och ej begränsat till sådana typer av information som beskrivs här) exponeringstyp, procentandelen av lån med 30, 60 respektive 90 överskjutande dagar efter förfallodagen, obeståndsfrekvens, frekvensen av förskottsbetalade lån, lån som sagts upp, typ av säkerheter och fastighetsutnyttjande, frekvensfördelningen för kreditpoäng eller andra mått på underliggande exponeringars kreditvärdighet, sektoriell och geografisk spridning samt frekvensfördelning för belåningsgrader med intervallbredder som underlättar lämpliga känslighetsanalyser. Om de underliggande exponeringarna själva är värdepapperiseringspositioner, ska AIF-förvaltarna ha den information som anges i detta stycke inte bara om de underliggande värdepapperiseringstrancherna, till exempel emittentens namn och kreditvärdighet, utan även om egenskaper och resultatutveckling för dessa värdepapperiseringstranchers underliggande grupper av tillgångar.
AIF-förvaltare ska tillämpa samma analysstandarder på ägarandelar eller emissionsgarantier avseende värdepapperiseringsemissioner som köpts från tredje part.
3. Med avseende på lämplig risk- och likviditetshantering ska AIF-förvaltare som blir exponerade mot kreditrisken med en värdepapperisering för en eller flera AIF-fonders räkning korrekt urskilja, mäta, övervaka, hantera, kontrollera och rapportera de risker som uppstår till följd av obalanser mellan den berörda AIF-fondens tillgångar och skulder och koncentrationsrisker eller investeringsrisker som dessa instrument ger upphov till. AIF-förvaltaren ska likaså säkerställa att sådana värdepapperiseringspositioners riskprofil motsvarar AIF-fondens storlek och övergripande portföljstruktur, strategier och mål för AIF-fondens investeringar som fastställts i dess bestämmelser eller bolagsordning, prospekt och emissionsdokument.
4. I enlighet med kraven i artikel 18 i direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltare säkerställa en lämplig nivå på internrapporteringen till den verkställande ledningen, så att den verkställande ledningen är fullt medveten om eventuella väsentliga och faktiska exponeringar mot värdepapperiseringar och att riskerna med dessa exponeringar hanteras på lämpligt sätt.
5. AIF-förvaltare ska i de rapporter och redovisningar som ska lämnas i enlighet med artiklarna 22, 23 och 24 i direktiv 2011/61/EU inkludera lämplig information om sina exponeringar mot kreditrisker med värdepapperiseringar och sina riskhanteringsförfaranden på detta område.
Artikel 54
Korrigeringsåtgärder
1. AIF-förvaltare ska vidta korrigeringsåtgärder i AIF-fondens investerares bästa intresse, om de efter att ha blivit exponerade mot en värdepapperisering upptäcker att fastställandet och redovisningen av det behållna intresset inte uppfyller kraven i denna förordning.
2. AIF-förvaltare ska vidta korrigerande åtgärder i AIF-fondens investerares bästa intresse, om det behållna intresset understiger 5 % vid en given tidpunkt efter exponeringen och detta inte beror på transaktionens naturliga betalningsmekanism.
Artikel 55
Skyddsklausul
Artiklarna 51-54 ska tillämpas på nya värdepapperiseringar som emitterats från och med den 1 januari 2011. Efter den 31 december 2014 ska artiklarna 51-54 tillämpas på befintliga värdepapperiseringar, om nya underliggande exponeringar läggs till eller ersätts efter det datumet.
Artikel 56
Tolkning
Om Esma eller den gemensamma kommittén för de europeiska tillsynsmyndigheterna inte avgivit en särskild tolkning, ska bestämmelserna i detta avsnitt tolkas i enlighet med de motsvarande bestämmelserna i direktiv 2006/48/EG och riktlinjerna av den 31 december 2010 för artikel 122a i kapitalkravsdirektivet (9), utfärdade av Europeiska banktillsynskommittén (CEBS) samt senare ändringar av dessa riktlinjer.
AVSNITT 6
Organisatoriska krav - allmänna principer
(Artiklarna 12 och 18 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 57
Allmänna krav
1. AIF-förvaltare ska
a)
införa, tillämpa och upprätthålla beslutsförfaranden och organisationsstrukturer som klart och på ett dokumenterat sätt anger rapporteringsvägar och fördelar funktioner och ansvarsområden.
b)
säkerställa att deras relevanta personer är medvetna om de förfaranden som måste följas för att de ska kunna fullgöra sina skyldigheter korrekt,
c)
införa, tillämpa och upprätthålla lämpliga interna kontrollmekanismer som är utformade för att säkerställa att beslut och förfaranden följs på alla nivåer hos AIF-förvaltaren,
d)
införa, tillämpa och upprätthålla en effektiv intern rapportering och informationsförmedling på AIF-förvaltarens alla relevanta nivåer samt ett effektivt informationsflöde mot alla berörda tredje parter,
e)
registrera uppgifter noggrant och korrekt avseende affärsverksamheten och den interna organisationen.
AIF-förvaltare ska beakta sin affärsverksamhets art, omfattning och komplexitet samt de tjänsters och uppgifters art och omfattning som utförs inom affärsverksamhetens ram.
2. AIF-förvaltare ska införa, tillämpa och upprätthålla de system och förfaranden som behövs för att med beaktande av den berörda informationens art slå vakt om dess säkerhet, integritet och konfidentialitet.
3. AIF-förvaltare ska införa, tillämpa och upprätthålla lämpliga riktlinjer för avbrottsfri verksamhet, för att vid eventuella störningar av deras system eller förfaranden säkerställa att viktiga uppgifter och funktioner skyddas och att deras tjänster och aktiviteter upprätthålls eller, om så inte är möjligt, att dessa uppgifter och funktioner utan dröjsmål kan återställas, och att tjänster och aktiviteter snabbt kan återupptas.
4. AIF-förvaltare ska införa, tillämpa och upprätthålla redovisningspolitik och redovisningsförfaranden som gör det möjligt för dem att på begäran av den behöriga myndigheten i tid lämna finansiella rapporter som ger en rättvisande bild av företagets finansiella ställning och som överensstämmer med alla tillämpliga redovisningsstandarder och redovisningsregler.
5. AIF-förvaltare ska tillämpa adekvata riktlinjer och förfaranden för att säkerställa att AIF-fondens inlösenpolitik i tillräcklig detalj redovisas för investerare innan de investerar i fonden och i händelse av väsentliga förändringar.
6. AIF-förvaltare ska övervaka och regelbundet utvärdera om deras system, interna kontrollmekanismer och åtgärder som införts enligt punkterna 1-5 är lämpliga och effektiva, och vidta lämpliga åtgärder för att avhjälpa eventuella brister.
Artikel 58
Elektronisk databehandling
1. AIF-förvaltare ska ha lämpliga och tillräckliga elektroniska system, så att alla portföljtransaktioner, teckningsorder eller, i tillämpliga fall, inlösenorder kan registreras i rätt tid och på rätt sätt.
2. AIF-förvaltare ska säkerställa en hög säkerhetsnivå vid elektronisk databehandling samt vid behov den registrerade informationens integritet och konfidentialitet.
Artikel 59
Redovisningsförfaranden
1. För att skydda investerarna ska AIF-förvaltare använda redovisningspolitik och redovisningsförfaranden enligt artikel 57.4. Räkenskaperna ska föras på ett sådant sätt att alla AIF-fondens tillgångar och skulder är direkt identifierbara vid varje tidpunkt. Om en AIF-fond har olika delfonder ska de ha separata räkenskaper.
2. AIF-förvaltare ska införa, tillämpa och upprätthålla politik och förfaranden för redovisning och värdering för att säkerställa att varje fondföretags nettotillgångsvärde beräknas korrekt enligt tillämpliga redovisningsregler och redovisningsstandarder.
Artikel 60
Styrelsens, den verkställande ledningens och tillsynsfunktionens kontroll
1. Vid den interna fördelningen av funktioner ska AIF-förvaltare säkerställa att styrelsen, den verkställande ledningen och, i förekommande fall, tillsynsfunktionen är ansvariga för att AIF-förvaltaren fullgör sina skyldigheter enligt direktiv 2011/61/EU.
2. AIF-förvaltare ska se till att deras verkställande ledning
a)
ansvarar för genomförandet av den allmänna placeringspolitiken för varje förvaltad AIF-fond, som i tillämpliga fall definieras i fondbestämmelser, bolagsordning, prospekt eller emissionsdokument,
b)
övervakar godkännandet av placeringsstrategierna i varje förvaltad AIF-fond,
c)
ansvarar för att se till att värderingspolitik och värderingsförfaranden enligt artikel 19 i direktiv 2011/61/EU införs och tillämpas,
d)
ansvarar för att säkerställa att AIF-förvaltaren har en fast och effektiv funktion för regelefterlevnad, även om tredje part svarar för denna funktion,
e)
säkerställer och regelbundet kontrollerar att den allmänna placeringspolitiken, placeringsstrategierna och riskbegränsningarna för varje förvaltad AIF-fond genomförs korrekt och effektivt och efterlevs, även om tredje part svarar för riskhanteringsfunktionen,
f)
godkänner och regelbundet kontrollerar att de interna förfarandena för investeringsbeslut i varje förvaltad AIF-fond är lämpliga, i syfte att säkerställa att dessa beslut är förenliga med de godkända placeringsstrategierna,
g)
godkänner och regelbundet ser över riskhanteringspolitiken och förfaranden och teknik för dennas genomförande, inklusive riskbegränsningssystemet för varje förvaltad AIF-fond,
h)
ansvarar för att införa och tillämpa en inlösenpolitik i enlighet med bilaga II till direktiv 2011/61/EU.
3. AIF-förvaltare ska också se till att den verkställande ledningen och, i förekommande fall, styrelsen eller tillsynsfunktionen
a)
bedömer och regelbundet ser över effektiviteten hos politik, arrangemang och förfaranden som har införts för iakttagande av kraven i direktiv 2011/61/EU,
b)
vidtar lämpliga åtgärder för att avhjälpa eventuella brister.
4. AIF-förvaltare ska säkerställa att den verkställande ledningen får regelbundna, åtminstone årliga skriftliga rapporter om regelefterlevnad, internrevision och riskhantering, i vilka det särskilt anges om lämpliga korrigeringsåtgärder har vidtagits vid eventuella brister.
5. AIF-förvaltare ska säkerställa att den verkställande ledningen får regelbundna rapporter om genomförandet av placeringsstrategier och om de interna förfaranden för investeringsbeslut som avses i punkt 2 b-e.
6. AIF-förvaltare ska säkerställa att styrelsen eller i förekommande fall tillsynsfunktionen regelbundet får skriftliga rapporter om de frågor som anges i punkt 4.
Artikel 61
Fast funktion för regelefterlevnad
1. AIF-förvaltare ska dels införa, tillämpa och upprätthålla lämpliga riktlinjer och förfaranden för att upptäcka risker för att förvaltaren inte kan uppfylla sina skyldigheter enligt direktiv 2011/61/EU samt andra sammanhängande risker, dels införa lämpliga åtgärder och förfaranden för att minimera sådana risker samt göra det möjligt för de behöriga myndigheterna att effektivt utöva sina befogenheter enligt det direktivet.
AIF-förvaltare ska beakta sin verksamhets art, omfattning och komplexitet samt de tjänsters och uppgifters art och omfattning som utförs inom affärsverksamhetens ram.
2. AIF-förvaltare ska införa och upprätthålla en fast och effektiv funktion för regelefterlevnad som arbetar oberoende och som ansvarar för att
a)
övervaka och regelbundet utvärdera om de åtgärder, riktlinjer och förfaranden som inrättats i enlighet med punkt 1 är lämpliga och effektiva och om så är fallet med de åtgärder som vidtagits för att avhjälpa eventuella brister i AIF-förvaltarens iakttagande av sina skyldigheter,
b)
råda relevanta personer som ansvarar för att utföra tjänster och uppgifter och hjälpa dem att uppfylla AIF-förvaltarens skyldigheter enligt direktiv 2011/61/EU.
3. För att den funktion för regelefterlevnad som avses i punkt 2 ska kunna fullgöra sitt uppdrag på ett korrekt och oberoende sätt ska AIF-förvaltarna säkerställa följande:
a)
Funktionen för regelefterlevnad ska ha de befogenheter och resurser och den sakkunskap som krävs samt tillgång till all relevant information.
b)
En person ska utses att ansvara för funktionen för regelefterlevnad och för regelbunden, minst årlig rapportering till den verkställande ledningen om regelefterlevnad, särskilt med uppgifter om huruvida lämpliga korrigeringsåtgärder har vidtagits vid eventuella brister.
c)
Personer som arbetar med funktionen för regelefterlevnad får inte utföra de tjänster eller aktiviteter som de övervakar.
d)
Metoden för att fastställa ersättningen till den ansvarige och annan personal inom funktionen för regelefterlevnad får och torde inte påverka deras objektivitet.
AIF-förvaltaren ska dock inte vara skyldig att följa första stycket led c och d, om den med hänsyn till verksamhetens art, omfattning och komplexitet, och tjänsternas och aktiviteternas natur och omfattning, kan visa att kraven inte är proportionella och att dess funktion för regelefterlevnad fortfarande är ändamålsenlig.
Artikel 62
Fast internrevisionsfunktion
1. Om det är lämpligt och proportionellt med tanke på AIF-förvaltarnas verksamhets art, omfattning och komplexitet - och den kollektiva portföljförvaltningens art och omfattning inom ramen för den verksamheten - ska AIF-förvaltarna inrätta och upprätthålla en internrevisionsfunktion som är åtskild från och oberoende av AIF-förvaltarens övriga funktioner och aktiviteter.
2. Den internrevisionsfunktion som avses i punkt 1 ska ha till uppgift att
a)
införa, tillämpa och upprätthålla en revisionsplan för att granska och utvärdera om AIF-förvaltarens system, interna kontrollmekanismer och kontrollåtgärder är lämpliga och effektiva,
b)
utfärda rekommendationer på grundval av det arbete som utförts enligt led a,
c)
kontrollera att rekommendationerna i led b följs,
d)
rapportera om internrevisionsfrågor.
Artikel 63
Privata transaktioner
1. Om en relevant person deltar i aktiviteter som kan ge upphov till en intressekonflikt eller har tillgång till insiderinformation enligt artikel 1.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/6/EG av den 28 januari 2003 om insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan (marknadsmissbruk) (10) eller också tillgång till annan konfidentiell information om en AIF-fond eller transaktioner med eller för AIF-fond, ska AIF-förvaltaren införa, tillämpa och upprätthålla lämpliga åtgärder för att förhindra att dessa personer gör följande:
a)
Inleder en privat transaktion med finansiella instrument eller andra tillgångar som uppfyller minst ett av följande kriterier:
i)
Transaktionen omfattas av artikel 2.1 i direktiv 2003/6/EG.
ii)
Transaktionen innebär missbruk eller otillbörligt röjande av konfidentiell information.
iii)
Transaktionen strider mot, eller kommer sannolikt att strida mot, AIF-förvaltarens skyldigheter enligt direktiv 2011/61/EU.
b)
På annat sätt än inom ramen för sin anställning eller ett tjänsteavtal råder eller föranleder någon annan person att inleda en privat transaktion enligt led a i och ii, eller som på annat sätt skulle utgöra missbruk av information om inneliggande order.
c)
På annat sätt än inom ramen för sin anställning eller ett tjänsteavtal, och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 3 a i direktiv 2003/6/EG, röjer information eller synpunkter för någon annan person, om den relevanta personen vet, eller rimligtvis borde veta, att den andra personen till följd av den röjda informationen kommer att eller sannolikt skulle komma att vidta någon av följande åtgärder:
i)
Inleda en sådan privat transaktion som avses i led a i och ii med finansiella instrument eller andra tillgångar, eller som på annat sätt skulle utgöra missbruk av information om inneliggande order.
ii)
Råda eller föranleda en annan person att inleda en sådan privat transaktion.
2. Arrangemang enligt punkt 1 ska särskilt utformas för att säkerställa att
a)
alla relevanta personer är medvetna om begränsningarna för privata transaktioner enligt punkt 1 och om de åtgärder som AIF-förvaltaren infört med avseende på privata transaktioner och röjande av information enligt punkt 1,
b)
AIF-förvaltaren skyndsamt underrättas om alla privata transaktioner som inletts av en relevant person som omfattas av punkt 1, antingen genom anmälan eller genom andra förfaranden som gör det möjligt för AIF-förvaltaren att spåra dessa transaktioner,
c)
uppgifter om de privata transaktioner som anmäls till eller som spåras av AIF-förvaltaren sparas, inbegripet alla godkännanden av eller förbud mot dessa transaktioner.
Vid tillämpningen av första stycket led b, ska AIF-förvaltaren - om vissa av AIF-förvaltarens uppgifter utförs av tredje part - se till att den enhet som utför uppgifterna registrerar privata transaktioner som en relevant person som omfattas av punkt 1 inleder samt på begäran skyndsamt lämnar den informationen till AIF-förvaltaren.
3. Punkterna 1 och 2 ska inte tillämpas på följande slag av privata transaktioner:
a)
Privata transaktioner som genomförs som ett led i en diskretionär portföljförvaltningstjänst, där det inte finns något föregående utbyte av information i samband med transaktionen mellan portföljförvaltaren och den relevanta personen, eller någon annan person för vars räkning transaktionen utförs.
b)
Privata transaktioner i fondföretag eller AIF-fonder som omfattas av tillsyn enligt lagstiftningen i en medlemsstat som kräver en enhetlig riskspridning bland tillgångarna, förutsatt att den relevanta personen eller annan person för vars räkning transaktionerna utförs inte deltar i förvaltningen av företaget.
4. Vid tillämpningen av punkt 1 ska med privat transaktion också avses en transaktion med ett finansiellt instrument eller en annan tillgång som utförs på uppdrag av eller för
a)
en relevant person,
b)
en person med vilken den relevanta personen har en familjerelation eller nära relationer,
c)
en person med vilken den relevanta personens förbindelser är av ett sådant slag att den relevanta personen har ett direkt eller indirekt väsentligt intresse av handelns resultat, annat än en avgift eller provision för utförandet av handeln.
Artikel 64
Registrering av portföljtransaktioner
1. För varje portföljtransaktion som involverar AIF-fonder ska AIF-förvaltare utan dröjsmål registrera en informationspost, som gör att ordern och den genomförda transaktionen eller avtalet kan rekonstrueras i detalj.
2. När det gäller portföljtransaktioner på handelsplats ska informationsposten enligt punkt 1 även innehålla
a)
namnet eller en annan beteckning på AIF-fonden och den person som agerar på fondens vägnar,
b)
tillgången,
c)
kvantiteten, i tillämpliga fall,
d)
orderns eller transaktionens typ,
e)
priset,
f)
för order: datum och den exakta tidpunkten för vidarebefordran av ordern och namn eller annan beteckning på den person som ordern vidarebefordrades till; för transaktioner: datum och den exakta tidpunkten för beslutet att handla och genomförandet av transaktionen,
g)
i tillämpliga fall, namnet på den person som vidarebefordrade ordern eller genomförde transaktionen,
h)
i tillämpliga fall, orsakerna till att en order dragits tillbaka,
i)
uppgift om motpart och handelsplats, för transaktioner som har genomförts.
3. När det gäller portföljtransaktioner som AIF-fonden genomför utanför en handelsplats, ska informationsposten enligt punkt 1 innehålla
a)
namnet eller en annan beteckning på AIF-fonden,
b)
rättsliga och andra handlingar som ligger till grund för portföljtransaktionen, särskilt det genomförda avtalet,
c)
priset.
4. Vid tillämpningen av punkterna 2 och 3 ska handelsplats även inbegripa en systematisk internhandlare enligt artikel 4.1.7 i direktiv 2004/39/EG, en reglerad marknad enligt artikel 4.1.14 i direktiv 2004/39/EG, en multilateral handelsplattform enligt artikel 4.1.15 i det direktivet, en marknadsgarant enligt artikel 4.1.8 i det direktivet eller en annan person som tillhandahåller likviditet eller en enhet som i tredjeland har en liknande funktion som någon av de nämnda.
Artikel 65
Registrering av order om teckning och inlösen
1. AIF-förvaltare ska vidta alla rimliga mått och steg för att säkerställa att från AIF-fonder mottagna order om teckning och, i förekommande fall, inlösen utan dröjsmål registreras efter mottagandet.
2. Detta register ska innehålla information om
a)
den berörda AIF-fonden,
b)
den person som lägger eller vidarebefordrar ordern,
c)
den person som tar emot ordern,
d)
datum och tidpunkt då ordern lades,
e)
betalningsvillkor och betalningsmedel,
f)
orderns typ,
g)
datum då ordern utfördes,
h)
antalet andelar eller aktier som tecknats eller lösts in eller motsvarande belopp,
i)
tecknings- eller, i förekommande fall, inlösenpris per andel eller aktie, eller i förekommande fall förpliktigat och betalt kapitalbelopp,
j)
andelarnas eller aktiernas sammanlagda tecknings- eller inlösenvärde,
k)
orderns bruttovärde, inklusive teckningsavgifter, eller nettobeloppet efter inlösenavgift.
Informationen enligt leden i, j och k ska registreras så snart den finns tillgänglig.
Artikel 66
Registerkrav
1. AIF-förvaltare ska se till att alla register som föreskrivs enligt artiklarna 64 och 65 sparas i minst fem år.
Om det är nödvändigt för att de behöriga myndigheterna ska kunna utföra sin tillsynsfunktion enligt direktiv 2011/61/EU, får de dock kräva att AIF-förvaltarna sparar en del av eller alla dessa register under en längre period som fastställs med beaktande av instrumentets eller portföljtransaktionens art.
2. När en AIF-förvaltares auktorisering har upphört, ska registren sparas under den period på minst fem år som avses i punkt 1. Behöriga myndigheter får kräva att de sparas längre.
Om AIF-förvaltaren överlåter sitt ansvar mot fondföretagen på en annan AIF-förvaltare, ska AIF-förvaltaren se till att den andra AIF-förvaltaren får tillgång till registren enligt punkt 1.
3. Registeruppgifterna ska sparas på ett medium som gör det möjligt att lagra information, så att den är tillgänglig för den behöriga myndigheten i framtiden, i en sådan form och på ett sådant sätt att följande villkor uppfylls:
a)
De behöriga myndigheterna ska lätt kunna komma åt uppgifterna och kunna rekonstruera varje viktigt steg i hanteringen av varje enskild portföljtransaktion.
b)
Det ska vara lätt att fastställa vilka korrigeringar eller andra ändringar som gjorts, samt uppgifternas innehåll före dessa korrigeringar och ändringar.
c)
Det får inte vara möjligt att manipulera eller ändra uppgifterna på annat sätt.
AVSNITT 7
Värdering
(Artikel 19 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 67
Riktlinjer och förfaranden för värdering av AIF-fonders tillgångar
1. AIF-förvaltare ska för varje AIF-fond de förvaltar införa, upprätthålla, tillämpa och se över skriftliga riktlinjer och metoder som säkerställer en sund, öppen, fullständig och lämpligt dokumenterad värderingsprocess. Riktlinjerna och förfarandena för värdering ska täcka alla väsentliga aspekter på värderingsprocessen och värderingsförfarandena samt kontroller med avseende på den relevanta AIF-fonden.
Utan att det påverkar kraven i nationell lagstiftning, fondbestämmelser och bolagsordning, ska AIF-förvaltaren säkerställa att skäliga, lämpliga och öppna värderingsmetoder tillämpas på de förvaltade AIF-fonderna. Värderingsriktlinjerna ska ange och förfarandena tillämpa de värderingsmetoder som ska tillämpas på varje typ av tillgång som AIF-fonden kan investera i enligt gällande nationell lagstiftning, AIF-fondens regler och bolagsordning. Innan AIF-förvaltaren investerar i en särskild typ av tillgång för första gången, måste en eller flera lämpliga värderingsmetoder ha valts ut för den särskilda tillgångstypen.
Riktlinjernas och förfarandenas värderingsmetoder ska innehålla indata, modeller och urvalskriterier för prissättning och källor för marknadsdata. Om så är möjligt och tillämpligt, ska priser hämtas från oberoende källor. Vid valet av metoder ska en bedömning av tillgängliga relevanta metoder göras, med beaktande av deras känslighet för variabeländringar och hur särskilda strategier fastställer portföljtillgångarnas relativa värde.
2. Värderingsriktlinjerna ska ange skyldigheter, roller och ansvar för alla parter som deltar i värderingsprocessen, inbegripet AIF-förvaltarens verkställande ledning. Förfarandena ska överensstämma med den organisatoriska struktur som fastställs i värderingsriktlinjerna.
Värderingens riktlinjer och förfaranden ska minst omfatta följande:
a)
Kompetens och oberoende när det gäller den personal som gör tillgångsvärderingen.
b)
AIF-fondens särskilda investeringsstrategier och de tillgångar som fonden kan investera i.
c)
Kontrollerna av urvalet av indata, källor och metoder för värderingen.
d)
Eskaleringskanaler för att lösa skiljaktiga tillgångsvärden.
e)
Bedömningen av eventuella justeringar av positionernas storlek och likviditet eller i förekommande fall förändrade marknadsförhållanden.
f)
Lämplig tidpunkt för att avsluta räkenskaperna när det gäller värdering.
g)
Lämplig frekvens för värdering av tillgångarna.
3. Om en extern värderare utses, ska en process för informationsutbyte mellan AIF-förvaltaren och den externa värderaren fastställas i värderingens riktlinjer och förfaranden i syfte att säkerställa utbyte av all information som behövs för fullgörandet av värderingsfunktionen.
Om tredje parter utses för att utföra värderingstjänster, ska värderingens riktlinjer och förfaranden säkerställa att AIF-förvaltaren initialt och sedan regelbundet gör en noggrann genomlyning av dessa tredje parter.
4. Om AIF-förvaltaren själv utför värderingen, ska riktlinjerna innehålla en beskrivning av skyddet av värderingens funktionella oberoende i enlighet med artikel 19.4 b i direktiv 2011/61/EU. Skyddet ska omfatta åtgärder för att förhindra otillbörlig påverkan på hur en person utför värderingsuppgifter.
Artikel 68
Användning av modeller för tillgångsvärdering
1. Om en modell används för att värdera en AIF-fonds tillgångar, ska modellen och dess huvuddrag förklaras och motiveras i värderingens riktlinjer och förfaranden. Skälen till att den berörda modellen valts, underliggande data, antaganden som används i modellen och deras motiv samt den modellbaserade värderingens begränsningar ska dokumenteras på lämpligt sätt.
2. Värderingens riktlinjer och förfaranden ska säkerställa att modellen, innan den börjar användas, har validerats av en person med tillräcklig sakkunskap som inte har deltagit i utformningen av modellen. Valideringsförfarandet ska dokumenteras på lämpligt sätt.
3. Modellen ska förhandsgodkännas av AIF-förvaltarens verkställande ledning. Om modellen används av en AIF-förvaltare som själv utför värdering, ska den verkställande ledningens godkännande inte påverka den behöriga myndighetens rätt att i enlighet med artikel 19.9 i direktiv 2011/61/EU kräva att modellen kontrolleras av en extern värderare eller av en revisor.
Artikel 69
Konsekvent tillämpning av värderingens riktlinjer och förfaranden
1. AIF-förvaltare ska säkerställa att värderingens riktlinjer och förfaranden samt de valda värderingsmetoderna tillämpas på ett konsekvent sätt.
2. Värderingens riktlinjer och förfaranden och de valda värderingsmetoderna ska tillämpas på en AIF-fonds alla tillgångar, med beaktande av investeringsstrategi, typ av tillgång och, i förekommande fall, förekomsten av olika externa värderare.
3. Om inga uppdateringar krävs, ska riktlinjerna och förfarandena tillämpas konsekvent över tid och värderingskällorna och värderingsreglerna förbli oförändrade.
4. Värderingsförfarandena och de valda värderingsmetoderna ska tillämpas konsekvent på alla AIF-fonder som förvaltas av samma AIF-förvaltare, med beaktande av fondernas investeringsstrategier, typer av tillgångar och, i förekommande fall, förekomsten av olika externa värderare.
Artikel 70
Regelbunden översyn av värderingens riktlinjer och förfaranden
1. I värderingens riktlinjer ska en regelbunden översyn av riktlinjerna och förfarandena krävas, även av värderingsmetoderna. Översynen ska genomföras minst en gång om året och innan AIF-fonden påbörjar en ny investeringsstrategi eller ny tillgångstyp som inte omfattas av fondens befintliga värderingspolitik.
2. I värderingens riktlinjer och förfaranden ska det anges hur en ändring av värderingens riktlinjer, även metodändringar, får göras och under vilka omständigheter detta är lämpligt. Rekommendationer om ändringar av riktlinjerna och förfarandena ska riktas till den verkställande ledningen, som ska granska och godkänna sådana ändringar.
3. Den riskhanteringsfunktion som avses i artikel 38 ska se över och vid behov tillhandahålla lämpligt stöd med avseende på de riktlinjer och förfaranden som införs för tillgångsvärdering.
Artikel 71
Bedömning av enskilda tillgångars värde
1. AIF-förvaltare ska säkerställa att AIF-fondernas samtliga tillgångar värderas på ett rimligt och lämpligt sätt. AIF-förvaltaren ska dokumentera hur tillgångars enskilda värde bedöms per typ av tillgång. AIF-förvaltaren ska alltid kunna visa att portföljerna i de AIF-fonder som den förvaltar värderas på ett korrekt sätt.
2. Värderingens riktlinjer och förfaranden ska innehålla en bedömningsprocess för tillgångars enskilda värde, om det finns en väsentlig risk för olämplig värdering, till exempel i följande fall:
a)
Värderingen grundas på priser som endast finns tillgängliga från en enskild motpart eller prime broker.
b)
Värderingen grundas på illikvida kurser.
c)
Värderingen påverkas av parter som har anknytning till AIF-förvaltaren.
d)
Värderingen påverkas av andra enheter som kan ha ett finansiellt intresse av AIF-fondens resultat.
e)
Värderingen grundas på priser som anges av den motpart som ett instrument utgår ifrån, särskilt när originatorn även finansierar AIF-fondens position i instrumentet.
f)
Värderingen påverkas av en eller flera enskilda personer hos AIF-förvaltaren.
3. Värderingens riktlinjer och förfaranden ska innehålla en beskrivning av översynsförfarandet med tillräckliga och lämpliga kontroller av individuella värdenas rimlighet. Bedömningen av rimligheten ska ha en lämplig objektiv nivå och minst omfatta följande:
a)
Kontroll av värden genom en jämförelse mellan motparters prissättning och en jämförelse över tid.
b)
Validering av värden genom en jämförelse mellan realiserade priser och nyligen bokförda värden.
c)
Beaktande av värderingskällans anseende, konsekvens och kvalitet.
d)
Jämförelse med värden som genererats av en tredje part.
e)
Undersökning och dokumentering av undantag.
f)
Identifiering och undersökning av eventuella skillnader som förefaller ovanliga eller som varierar jämfört med de värderingsriktmärken som fastställts för tillgångstypen.
g)
Testning av inaktuella priser och underförstådda parametrar.
h)
Jämförelse med priser på eventuella relaterade tillgångar eller deras prissäkringar.
i)
Översyn av de indata som används i modellbaserad prissättning, särskilt indata som modellens pris visar särskild känslighet för.
4. Värderingens riktlinjer och förfaranden ska omfatta lämpliga eskaleringsrutiner för att hantera skillnader eller andra problem vid tillgångsvärderingen.
Artikel 72
Beräkning av nettotillgångsvärdet (NAV) per andel eller aktie
1. AIF-förvaltare ska se till att nettotillgångsvärdet (NAV) per andel eller aktie för varje AIF-fond de förvaltar beräknas vid varje emission, teckning, inlösen eller makulering, men minst en gång om året.
2. AIF-förvaltare ska se till att de förfaranden och den metod som används för att beräkna nettotillgångsvärdet per andel eller aktie dokumenteras fullständigt. Beräkningens förfaranden och metoder samt deras tillämpning ska kontrolleras regelbundet av AIF-förvaltaren och dokumentationen ska ändras i enlighet därmed.
3. AIF-förvaltare ska se till att korrigeringsförfaranden införts i händelse av felaktiga beräkningar av nettotillgångsvärdet.
4. AIF-förvaltare ska se till att antalet andelar eller aktier som emitteras kontrolleras regelbundet, åtminstone lika ofta som priset per andel eller aktie beräknas.
Artikel 73
Styrkande av kompetens
1. Externa värderare ska på begäran styrka att de har tillräcklig kompetens för att utföra värderingsfunktionen. De externa värderarna ska styrka detta skriftligt.
2. Styrkandet ska omfatta bevis för den externa värderarens kvalifikationer och kompetens för att utföra en korrekt och oberoende värdering, varvid åtminstone följande ska styrkas:
a)
Tillräckliga personalresurser och tekniska resurser.
b)
Lämpliga förfaranden för att säkerställa en korrekt och oberoende värdering.
c)
Tillräcklig kunskap om och insikt i AIF-fondens investeringsstrategi samt de tillgångar som den externa värderaren får i uppdrag att värdera.
d)
Tillräckligt gott anseende och tillräcklig erfarenhet av värdering.
3. Om den externa värderaren är registreringsskyldig hos den behöriga myndigheten eller en annan enhet i det land där värderaren är etablerad, ska namnet på myndigheten eller enheten anges vid styrkandet av kompetensen, inklusive kontaktinformation. Vid styrkandet ska också de lagar eller andra författningar eller yrkesetiska regler klart anges som den externa värderaren omfattas av.
Artikel 74
Värderingsfrekvens för öppna AIF-fonders tillgångar
1. Värderingen av finansiella instrument som öppna AIF-fonder innehar ska göras varje gång nettotillgångsvärdet (NAV) per andel eller aktie beräknas i enlighet med artikel 72.1.
2. Värderingen av andra tillgångar som öppna AIF-fonder innehar ska göras minst en gång om året, och varje gång det finns belägg för att det senast fastställda värdet inte längre är rimligt eller korrekt.
AVSNITT 8
Delegering av AIF-förvaltares funktioner
(Artikel 20.1, 20.2, 20.4 och 20.5 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 75
Allmänna principer
AIF-förvaltare som delegerar uppgiften att för deras räkning utöva en eller flera funktioner ska särskilt iaktta följande allmänna principer:
a)
Delegeringsstrukturen får inte göra det möjligt att kringgå AIF-förvaltarens skyldigheter eller ansvar.
b)
AIF-förvaltarens skyldigheter gentemot AIF-fonden och dess investerare får inte ändras till följd av delegeringen.
c)
De villkor som AIF-förvaltaren måste uppfylla för att bli auktoriserad och bedriva verksamhet i enlighet med direktiv 2011/61/EU får inte överträdas.
d)
Delegeringsarrangemangen ska överenskommas genom ett skriftligt avtal mellan AIF-förvaltaren och den som delegerats uppgifterna.
e)
AIF-förvaltaren ska se till att den som delegerats uppgifterna utför dem effektivt och följer tillämpliga lagar och andra författningar, och förvaltaren ska införa metoder och förfaranden för att fortlöpande övervaka de tjänster som tillhandahålls av den som delegerats uppgifterna. AIF-förvaltaren ska vidta lämpliga åtgärder, om det visar sig att den som delegerats uppgifterna underlåter att utföra uppgifterna effektivt och inte följer tillämpliga lagar och andra författningar.
f)
AIF-förvaltaren ska effektivt övervaka de delegerade uppgifterna och hantera de risker som är förknippade med delegeringen. I detta syfte ska AIF-förvaltaren alltid förfoga över nödvändig sakkunskap och nödvändiga resurser för att övervaka de delegerade funktionerna. AIF-förvaltaren ska i avtalet fastslå sin rätt till information, inspektion, tillträde och tillgång samt rätten att ge instruktioner och övervaka den som delegerats uppgifterna. Förvaltaren ska likaså säkerställa att den som delegerats uppgifterna övervakar utförandet av de delegerade uppgifterna och på lämpligt sätt hanterar de risker som är förknippade med delegeringen.
g)
AIF-förvaltaren ska se till att kontinuiteten i och kvaliteten på de delegerade funktionerna eller den delegerade uppgiften att utöva funktioner även upprätthålls om delegeringen hävs, antingen genom att överföra de delegerade funktionerna eller den delegerade uppgiften att utöva funktionerna till en annan tredje part eller genom att själv svara för dessa.
h)
Respektive rättigheter och skyldigheter för AIF-förvaltaren och den som delegerats uppgifterna ska vara tydligt fördelade och anges i avtalet. I avtalet ska AIF-förvaltaren i synnerhet fastslå sin rätt att ge instruktioner och att häva avtalet samt rätten till inspektioner, tillgång till räkenskaper och lokaler. Det ska klargöras i avtalet att vidaredelegering endast får ske med AIF-förvaltarens samtycke.
i)
När det gäller portföljförvaltning, ska delegeringen ske i enlighet med AIF-fondens investeringspolitik. Den som delegeras uppgifterna ska få instruktioner från AIF-förvaltaren om hur investeringspolitiken ska genomföras, och förvaltaren ska kontinuerligt övervaka om den som delegerats uppgifterna iakttar den.
j)
AIF-förvaltaren ska se till att den som delegerats uppgifterna för AIF-förvaltaren redovisar händelser som väsentligt kan påverka personens förmåga att effektivt utöva de delegerade funktionerna och i enlighet med tillämpliga lagar och andra författningar.
k)
AIF-förvaltaren ska se till att den som delegerats uppgifterna skyddar eventuell konfidentiell information som avser förvaltaren, den av delegeringen berörda AIF-fonden och dess investerare.
l)
AIF-förvaltaren ska se till att den som delegerats uppgifterna inför, tillämpar och upprätthåller en beredskapsplan för katastrofer samt regelbunden testning av backupfunktioner med hänsyn till typerna av delegerade funktioner.
Artikel 76
Objektiva grunder för delegering
1. AIF-förvaltaren ska till de behöriga myndigheterna lämna en detaljerad beskrivning, förklaring och underlag avseende de objektiva grunderna för delegeringen. Vid bedömningen av om hela delegeringsstrukturen baseras på objektiva grunder i den mening som avses i artikel 20.1 a i direktiv 2011/61/EU ska följande kriterier beaktas:
a)
Optimering av funktioner och processer.
b)
Kostnadsbesparingar.
c)
Om den som delegerats uppgifterna har administrativ kompetens eller också sakkunskap om specifika marknader eller investeringar.
d)
Om den som delegerats uppgifterna har tillgång till global handel.
2. AIF-förvaltare ska på de behöriga myndigheternas begäran lämna ytterligare förtydliganden samt dokument som visar att hela delegeringsstrukturen baseras på objektiva grunder.
Artikel 77
Egenskaper hos den som delegerats uppgifter
1. Den som delegerats uppgifter ska ha tillräckliga resurser och tillräcklig personal som besitter den kompetens, kunskap och sakkunskap som krävs för att på lämpligt sätt utföra de delegerade uppgifterna samt en lämplig organisationsstruktur till stöd för utförandet av de delegerade uppgifterna.
2. De personer som ska utöva de funktioner som AIF-förvaltaren delegerat ska ha tillräcklig erfarenhet, lämplig teoretisk kunskap och praktisk erfarenhet av de berörda funktionerna. De ska ha lämplig yrkesutbildning för och tidigare yrkeserfarenhet av verksamheten.
3. De personer som faktiskt ska bedriva den delegerade verksamheten ska inte anses ha erforderligt gott anseende, om de har erhållit negativa omdömen som är relevanta både för bedömningen av gott anseende och för ett korrekt utförande av de delegerade uppgifterna, eller om det finns annan relevant information som påverkar deras goda anseende. Med negativa omdömen ska avses, men inte begränsas till, brott, rättsliga åtgärder eller administrativa påföljder som är relevanta för utförandet av de delegerade uppgifterna. Särskilt uppmärksammas ska eventuella överträdelser som är relaterade till finansiell verksamhet, inklusive men inte begränsat till, skyldigheter avseende förebyggande av penningtvätt, ohederlighet, bedrägeri eller finansbrott, konkurs eller insolvens. Till annan relevant information ska höra exempelvis indikationer på att den berörda personen inte är tillförlitlig eller hederlig.
Om den som delegerats uppgifter omfattas av reglering beträffande yrkestjänster inom unionen, ska faktorer enligt första stycket anses vara täckta, om den berörda tillsynsmyndigheten har granskat kriteriet för ”gott rykte” inom ramen för auktoriseringsförfarandet, såvida det inte finns bevis för motsatsen.
Artikel 78
Delegering av portföljförvaltning eller riskhantering
1. Denna artikel ska gälla om delegeringen avser portföljförvaltning eller riskhantering.
2. Följande enheter ska anses vara auktoriserade eller registrerade för tillgångsförvaltning och ska vara föremål för tillsyn i enlighet med artikel 20.1 c i direktiv 2011/61/EU:
a)
Förvaltningsbolag som auktoriserats enligt direktiv 2009/65/EG.
b)
Värdepappersföretag som auktoriserats för portföljförvaltning enligt direktiv 2004/39/EG.
c)
Kreditinstitut som auktoriserats enligt direktiv 2006/48/EG och som är auktoriserade för portföljförvaltning enligt direktiv 2004/39/EG.
d)
Externa AIF-förvaltare som auktoriserats enligt direktiv 2011/61/EU.
e)
Enheter från tredjeland som auktoriserats eller registrerats för tillgångsförvaltning och som står under effektiv tillsyn av en behörig myndighet i det landet.
3. Om delegeringen sker till ett företag i ett tredjeland, ska följande villkor uppfyllas i enlighet med artikel 20.1 d i direktiv 2011/61/EU:
a)
Det ska finnas ett skriftligt arrangemang mellan de behöriga myndigheterna i AIF-förvaltarens hemmedlemsstat och tillsynsmyndigheterna för det företag som delegeringen sker till.
b)
När det gäller det företag som delegeringen sker till, ska arrangemanget enligt led a göra det möjligt för de behöriga myndigheterna att
i)
på begäran få relevant information som krävs för att de ska kunna utföra sina tillsynsuppgifter i enlighet med direktiv 2011/61/EU,
ii)
få tillgång till de handlingar som krävs för utförandet av deras tillsynsuppgifter i tredjelandet,
iii)
utföra inspektioner på plats i lokaler tillhörande det företag som funktionerna har delegerats till; de praktiska förfarandena för inspektioner på plats ska anges i det skriftliga arrangemanget,
iv)
snarast få information från tillsynsmyndigheten i tredjelandet för att kunna undersöka uppenbara överträdelser av kraven i direktiv 2011/61/EU samt dess genomförandebestämmelser,
v)
samarbeta för efterlevnad enligt de nationella och internationella lagar som är tillämpliga på tillsynsmyndigheten i tredjelandet och EU:s behöriga myndigheter vid överträdelser av direktiv 2011/61/EU och dess genomförandebestämmelser samt relevant nationell lagstiftning.
Artikel 79
Effektiv tillsyn
Delegering ska anses hindra AIF-förvaltarens effektiva tillsyn i följande fall:
a)
Om AIF-förvaltaren, dess revisorer och de behöriga myndigheterna inte har faktisk tillgång till uppgifter om de delegerade funktionerna och tillträde till lokaler tillhörande den som delegerats funktionerna, eller om de behöriga myndigheterna inte kan utöva sin rätt till tillgång i dessa fall.
b)
Om den som delegerats funktionerna inte samarbetar med AIF-förvaltarens behöriga myndigheter vad gäller de delegerade funktionerna.
c)
Om AIF-förvaltaren inte på begäran tillhandahåller de behöriga myndigheterna all information som krävs för att myndigheterna ska kunna granska de delegerade funktionernas överensstämmelse med direktiv 2011/61/EU och dess genomförandebestämmelser samt relevant nationell lagstiftning.
Artikel 80
Intressekonflikter
1. I enlighet med artikel 20.2 b i direktiv 2011/61/EU ska kriterierna för att bedöma om en delegering strider mot AIF-förvaltarens respektive AIF-fondens investerares intressen åtminstone omfatta följande:
a)
Om AIF-förvaltaren och den som delegerats uppgifterna ingår i samma koncern eller har ett annat avtalsförhållande, i vilken utsträckning den som delegerats uppgifterna kontrollerar AIF-förvaltaren eller kan påverka förvaltarens verksamhet.
b)
Om den som delegerats uppgifterna och en investerare i den berörda AIF-fonden ingår i samma koncern eller har ett annat avtalsförhållande, i vilken utsträckning investeraren kontrollerar den som delegerats uppgifterna eller kan påverka dennes aktiviteter.
c)
Sannolikheten för att den som delegerats uppgifterna gör en finansiell vinst eller undviker en finansiell förlust på bekostnad av AIF-fonden eller dess investerare.
d)
Sannolikheten för att den som delegerats uppgifterna har ett intresse i resultatet av en tjänst eller en aktivitet som tillhandahålls AIF-förvaltaren eller AIF-fonden.
e)
Sannolikheten för att den som delegerats uppgifterna har finansiella eller andra incitament till att gynna en annan klients intressen mer än AIF-fondens eller dess investerares intressen.
f)
Sannolikheten för att den som delegerats uppgifterna, i samband med kollektiv portföljförvaltning som tillhandahålls AIF-förvaltaren och de AIF-fonder som den förvaltar, får eller kommer att få ett incitament från en annan person än AIF-förvaltaren och som innebär pengar, varor eller tjänster utöver gängse provision eller avgift för den tjänsten.
2. Portföljförvaltnings- eller riskhanteringsfunktionen får anses vara funktionellt och hierarkiskt åtskilda från andra eventuellt oförenliga uppgifter, om följande villkor uppfylls:
a)
De personer som utövar portföljförvaltningsuppgifter deltar inte i utförandet av eventuellt oförenliga uppgifter, som kontrolluppgifter.
b)
De personer som utövar riskhanteringsuppgifter deltar inte i utförandet av eventuellt oförenliga uppgifter, som operativa uppgifter.
c)
De personer som ansvarar för utförandet av operativa uppgifter utövar inte tillsyn över personer som utövar riskhanteringsuppgifter.
d)
Åtskiljandet säkerställs genom hela den hierarkiska strukturen, ända upp till styrelsen hos den delegerade personen och övervakas av styrelsen och, i förekommande fall, tillsynsfunktionen hos den som delegerats uppgifterna.
3. Eventuella intressekonflikter ska endast anses vara korrekt belagda, hanterade, övervakade och redovisade för AIF-fondens investerare, om följande villkor uppfylls:
a)
AIF-förvaltaren säkerställer att den som delegerats uppgifterna vidtar alla rimliga åtgärder för att urskilja, hantera och övervaka eventuella intressekonflikter som kan uppstå mellan denne, AIF-fonden eller dess investerare. AIF-förvaltaren ska säkerställa att den som delegerats uppgifterna har infört de förfaranden som krävs enligt artiklarna 31-34.
b)
AIF-förvaltaren säkerställer att den som delegerats uppgifterna redovisar eventuella intressekonflikter för AIF-förvaltaren samt de förfaranden och åtgärder som den ska tillämpas för att hantera sådana intressekonflikter. Förvaltaren ska i sin tur redovisa dem för AIF-fonden och dess investerare i enlighet med artikel 36.
Artikel 81
Godkännande av och underrättelse om vidaredelegering
1. Vidaredelegering ska träda i kraft, när AIF-fonden ger sitt skriftliga godkännande.
AIF-förvaltarens allmänna förhandsgodkännande får inte anses överensstämma med kraven i artikel 20.4 a i direktiv 2011/61/EU.
2. I enlighet med artikel 20.4 b i direktiv 2011/61/EU ska underrättelsen innehålla uppgifter om den som delegerats uppgiften, namn på den behöriga myndighet där den som vidaredelegerats uppgifterna är auktoriserad eller registrerad, de delegerade funktionerna, de AIF-fonder som berörs av vidaredelegeringen, en kopia av AIF-förvaltarens skriftliga godkännande samt planerat datum för vidaredelegeringens ikraftträdande.
Artikel 82
Brevlådeföretag och AIF-förvaltare som inte längre anses förvalta en AIF-fond
1. En AIF-förvaltare ska anses vara ett brevlådeföretag och ska inte längre anses förvalta en AIF-fond i åtminstone följande situationer:
a)
AIF-förvaltaren innehar inte längre den sakkunskap och de resurser som krävs för att effektivt övervaka de delegerade uppgifterna och hantera de risker som är förknippade med delegeringen.
b)
AIF-förvaltaren har inte längre beslutsbefogenheter på för den verkställande ledningen centrala ansvarsområden eller har inte längre befogenhet att utöva den verkställande ledningens funktioner, särskilt i samband med genomförandet av den allmänna investeringspolitiken och investeringsstrategierna.
c)
AIF-förvaltaren förlorar sin avtalsenliga rätt att undersöka, inspektera, ha tillträde eller ge instruktioner till dem som delegerats uppgifterna eller att utövandet av sådana rättigheter blir omöjligt i praktiken.
d)
AIF-förvaltaren delegerar utövandet av investeringsförvaltningsfunktioner i en sådan omfattning, att de med väsentlig marginal överstiger de investeringsförvaltningsfunktioner som förvaltaren själv utövar. När de behöriga myndigheterna bedömer delegeringens omfattning, ska de granska delegeringsstrukturen i sin helhet, och inte bara beakta tillgångsvolymen med delegerad förvaltning utan även följande kvalitativa kriterier:
i)
De typer av tillgångar som AIF-fonden eller den AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning investerar i samt vilken vikt de genom delegering förvaltade tillgångarna har för AIF-fondens risk- och avkastningsprofil.
ii)
Vilken vikt de tillgångar som delegeras har för uppnåendet av AIF-fondens investeringsmål.
iii)
Geografisk och sektoriell spridning av AIF-fondens investeringar.
iv)
AIF-fondens riskprofil.
v)
Typ av investeringsstrategier som tillämpas av AIF-fonden eller den AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning.
vi)
Typer av delegerade uppgifter i förhållande till de uppgifter som ligger kvar.
vii)
Sammanställningen av dem som delegeras uppgifter och eventuellt som uppgifter vidaredelegeras till, deras geografiska verksamhetsområde och företagsstruktur, inklusive om förvaltningen delegerats till en enhet som tillhör samma företagskoncern som AIF-fonden.
2. Kommissionen ska i ljuset av marknadsutvecklingen övervaka tillämpningen av denna artikel. Kommissionen ska se över situationen efter två år och vid behov vidta lämpliga åtgärder för att ytterligare specificera villkoren för när AIF-förvaltaren ska anse ha delegerat sina funktioner i en utsträckning som gör att den blir ett brevlådeföretag och inte längre kan anses vara förvaltare av AIF-fonden.
3. Esma kan utfärda riktlinjer för att garantera en samstämmig bedömning av delegeringsstrukturerna runt om i unionen.
KAPITEL IV
FÖRVARINGSINSTITUT
AVSNITT 1
Uppgifter som ska ingå i skriftliga avtal
(Artikel 21.2 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 83
Avtalsuppgifter
1. Ett avtal varigenom ett förvaringsinstitut utses i enlighet med artikel 21.2 i direktiv 2011/61/EU ska upprättas mellan förvaringsinstitutet å ena sidan och AIF-förvaltaren och/eller AIF-fonden å andra sidan, och avtalet ska minst innehålla följande uppgifter:
a)
En beskrivning av de tjänster som förvaringsinstitutet ska tillhandahålla och de förfaranden som ska antas för varje typ av tillgång som AIF-fonden kan investera i och som den anförtror förvaringsinstitutet.
b)
En beskrivning av hur förvarings- och kontrollfunktionen ska utövas beroende på typ av tillgång och de geografiska områden som AIF-fonden planerar att investera i. När det gäller depåförvaringsuppgifterna ska beskrivningen innehålla landförteckningar och förfaranden för att lägga till eller stryka länder från den förteckningen. Dessa uppgifter ska överensstämma med den information om de tillgångar som AIF-fonden kan investera i som lämnas i fondbestämmelser, bolagsordning och emissionsdokument.
c)
En förklaring om att ett förvaringsinstituts ansvar inte ska påverkas av eventuell delegering av institutets förvaringsfunktioner, om det inte själv har frånsagt sig ansvaret i enlighet med artikel 21.13 eller 21.14 i direktiv 2011/61/EU.
d)
Avtalets giltighetstid och villkoren för ändringar och uppsägning av avtalet, inbegripet vilka situationer som kan leda till uppsägning av avtalet, uppgifter om uppsägningsförfarandet och, i tillämpliga fall, det förfarande som förvaringsinstitutet ska tillämpa för att överföra all relevant information till sin efterträdare.
e)
De konfidentialitetsskyldigheter som parterna omfattas av enligt tillämpliga lagar och författningar. Sådana skyldigheter ska inte hindra de behöriga myndigheternas rätt till tillgång till relevanta dokument och uppgifter.
f)
En beskrivning av de medel och förfaranden som förvaringsinstitutet ska använda för att till AIF-förvaltaren eller AIF-fonden överföra all den information som institutet behöver för att utföra sina uppgifter, inbegripet utövandet av rättigheter som följer med tillgångar och de medel och förfaranden som används för att säkra att AIF-förvaltaren och AIF-fonden utan dröjsmål får en riktig uppfattning om AIF-fondens räkenskaper.
g)
En beskrivning av de medel och förfaranden som AIF-förvaltaren eller AIF-fonden ska använda för att till förvaringsinstitutet överföra - eller för att se till att det har tillgång till - all den information som det behöver för att utföra sina uppgifter, inbegripet de förfaranden som används för att säkra att förvaringsinstitutet mottar information från andra parter som utsetts av AIF-förvaltaren eller AIF-fonden.
h)
Uppgift om huruvida förvaringsinstitutet eller en tredje part som förvaringsfunktionerna delegeras till i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU får återanvända de tillgångar som anförtrotts till institutet eller parten samt eventuella villkor för återanvändning av tillgångar.
i)
En beskrivning av de förfaranden som ska följas, när en ändring av AIF-fondens fondbestämmelser, bolagsordning och emissionsdokument övervägs, med angivande av när förvaringsinstitutet bör informeras och när förhandsgodkännande krävs från förvaringsinstitutet innan ändringen kan göras.
j)
All den information som å ena sidan AIF-fonden, AIF-förvaltaren eller tredje parter som agerar för AIF-fondens eller AIF-förvaltarens räkning och å andra sidan förvaringsinstitutet ska utbyta om försäljning, teckning, inlösen, emission, makulering och återköp av AIF-fondens andelar eller aktier.
k)
All den information som AIF-fonden, AIF-förvaltaren eller tredje parter som agerar för AIF-fondens eller AIF-förvaltarens räkning och förvaringsinstitutet ska utbyta om hur förvaringsinstitutet utövar sin tillsyns- och kontrollfunktion.
l)
Om de avtalsslutande parterna planerar att utse tredje parter som ska utföra delar av deras respektive uppgifter, ett åtagande att regelbundet lämna uppgifter om utsedda tredje parter samt, på begäran, information om de kriterier som används för att välja sådana tredje parter och de åtgärder som ska vidtas för att övervaka de uppgifter som utförs av den utsedda tredje parten.
m)
Information om de avtalsslutande parternas uppgifter och ansvar när det gäller skyldigheten att bekämpa penningtvätt och terrorismfinansiering.
n)
Information om alla likvidkonton som öppnats i AIF-fondens namn eller i AIF-förvaltarens namn för fondens räkning samt förfaranden för att säkerställa att förvaringsinstitutet kommer att informeras om nya konton som öppnas i AIF-fondens namn eller i AIF-förvaltarens namn för fondens räkning.
o)
Uppgifter om förvaringsinstitutets eskaleringsförfaranden, inbegripet uppgifter om de personer hos AIF-fonden och/eller AIF-förvaltaren som förvaringsinstitutet ska kontakta om det inleder ett sådant förfarande.
p)
Ett åtagande från förvaringsinstitutets sida att underrätta AIF-förvaltaren om det blir medvetet om att åtskiljandet av tillgångar inte är eller inte längre är tillräckligt för att mot insolvens skydda en tredje part till vilken förvaringsfunktioner i en viss jurisdiktion har delegerats i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU.
q)
De förfaranden som gör att förvaringsinstitutet för att fullgöra sina skyldigheter kan undersöka AIF-förvaltarens eller AIF-fondens agerande och bedöma kvaliteten på den information som överförts, bland annat genom att ha tillgång till AIF-fondens eller AIF-förvaltarens räkenskaper eller genom besök på plats.
r)
De förfaranden som gör att AIF-förvaltaren eller AIF-fonden kan bedöma hur väl förvaringsinstitutet utför sina avtalsmässiga åtaganden.
2. De uppgifter om medel och förfaranden som anges i leden a-r ska beskrivas i det avtal som ingås med förvaringsinstitutet och i senare ändringar av avtalet.
3. Det avtal som ingås med ett förvaringsinstitut och de senare ändringar av avtalet som avses i punkt 2 ska ingås skriftligt.
4. Parterna kan komma överens om att all eller en del av informationen ska överföras på elektronisk väg dem emellan, på villkor att sådan information registreras på vederbörligt sätt.
5. Om inte annat föreskrivs i nationell lagstiftning, ska det inte finnas någon skyldighet att ingå ett särskilt skriftligt avtal för varje AIF-fond. AIF-förvaltaren och förvaringsinstitutet ska kunna ingå ett ramavtal, som anger de AIF-fonder som förvaltas av den AIF-förvaltare som omfattas av avtalet.
6. Tillämplig nationell lagstiftning för avtalet om att utse ett förvaringsinstitut samt eventuella senare avtal ska anges.
AVSNITT 2
Allmänna kriterier för bedömning av reglering och tillsyn av förvaringsinstitut i tredjeländer
(Artikel 21.6 b i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 84
Kriterier för bedömning av reglering och tillsyn av förvaringsinstitut i tredjeland
Vid tillämpningen av artikel 21.6 b i direktiv 2011/61/EU ska följande kriterier följas vid bedömningen av om ett förvaringsinstitut i tredjeland omfattas av en effektiv reglering och tillsyn som har samma verkan som unionsrätten och genomdrivs effektivt:
a)
Om förvaringsinstitutet omfattas av auktorisation och fortlöpande tillsyn av en behörig offentlig myndighet som förfogar över tillräckliga resurser för att fullgöra sina uppgifter.
b)
Om tredjelandets lagstiftning innehåller kriterier för auktorisation av förvaringsinstitut med samma verkan som de kriterier som fastställts för utövande av verksamhet som kreditinstitut eller värdepappersföretag inom unionen.
c)
Om de kapitalkrav som gäller för förvaringsinstitutet i det berörda tredjelandet har samma verkan som de kapitalkrav som gäller enligt unionslagstiftningen, beroende på om förvaringsinstitutet är av samma art som ett kreditinstitut eller ett värdepappersföretag inom EU.
d)
Om de verksamhetskrav som gäller för förvaringsinstitutet i tredjelandet har samma verkan som de verksamhetskrav som fastställts för kreditinstitut eller värdepappersföretag inom unionen, beroende på arten av förvaringsinstitut.
e)
Om kraven på utförande av de särskilda uppgifterna som förvaringsinstitut för AIF-fonder har samma verkan i tredjelandets lagstiftning som kraven i artikel 21.7-15 i direktiv 2011/61/EU samt dess genomförandebestämmelser och relevant nationell lagstiftning.
f)
Om tredjelandets lagstiftning innehåller tillräckligt avskräckande verkställandeåtgärder, om förvaringsinstitutet överträder de krav och villkor som avses i leden a-e.
AVSNITT 3
Förvaringsinstituts uppgifter, förpliktelse att visa vederbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg samt skyldigheten att hålla tillgångar åtskilda
(Artiklarna 21.7-9 och 21.11 c och d iii i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 85
Övervakning av likvida medel - allmänna krav
1. Om ett likvidkonto innehas eller öppnas i AIF-fondens namn, eller i AIF-förvaltarens namn för AIF-fondens räkning, eller i förvaringsinstitutets namn för AIF-fondens räkning, hos en av de enheter som avses i artikel 21.7 i direktiv 2011/61/EU, ska en AIF-förvaltare säkerställa att förvaringsinstitutet vid inledandet av verksamheten och fortlöpande får all relevant information som det behöver för att uppfylla sina skyldigheter.
2. För att förvaringsinstitutet ska få tillgång till all information om AIF-fondens likvidkonton och ha en klar överblick av alla betalningsflöden hos AIF-fonden ska åtminstone följande krav uppfyllas:
a)
När förvaringsinstitutet utses, ska det informeras om alla befintliga likvidkonton som öppnats i AIF-fondens namn, eller i AIF-förvaltarens namn för AIF-fondens räkning.
b)
Förvaringsinstitutet ska informeras om nya likvidkonton som öppnas av AIF-fonden eller i AIF-förvaltarens namn för AIF-fondens räkning.
c)
All information om likvidkonton som öppnats hos en enhet som är en tredje part ska förvaringsinstitutet få direkt av en sådan tredje part.
Artikel 86
Övervakning av AIF-fondens betalningsflöden
Förvaringsinstitut ska se till att AIF-fonders betalningsflöden övervakas effektivt och korrekt, och ska åtminstone
a)
se till att alla AIF-fondens likvida medel har bokförts på likvidkonton som öppnats hos en enhet som avses i artikel 18.1 a, b och c i direktiv 2006/73/EG, på relevanta marknader där likvidkonton krävs för AIF-fondens verksamhet, och att enheten är föremål för en effektiv reglering av och tillsyn över verksamheten som har samma verkan som i unionslagstiftningen genomdrivs effektivt och i enlighet med principerna i artikel 16 i direktiv 2006/73/EG,
b)
tillämpa effektiva och korrekta förfaranden för att stämma av alla betalningsflöden och utföra sådana avstämningar dagligen, eller om likvida rörelser är ovanliga, när sådana betalningsflöden förekommer,
c)
införa lämpliga förfaranden för att fram till handelsdagens slut urskilja betydande betalningsflöden, särskilt sådana betalningsflöden som kan vara oförenliga med AIF-fondens verksamhet,
d)
genomföra regelbundna översyner av dessa förfarandens lämplighet, bland annat genom en fullständig översyn av avstämningsprocessen minst en gång om året och genom att se till att i avstämningsprocessen de likvidkonton inbegrips som öppnats i AIF-fondens namn, eller i AIF-förvaltarens namn för AIF-fondens räkning, eller i förvaringsinstitutets namn för AIF-fondens räkning,
e)
fortlöpande övervaka resultaten av de avstämningar och åtgärder som vidtagits till följd av eventuella avvikelser som påvisats under avstämningsförfarandena och underrätta AIF-förvaltaren om felaktigheter inte har korrigerats utan onödigt dröjsmål samt underrätta de behöriga myndigheterna om situationen inte kan klargöras och/eller avhjälpas,
f)
kontrollera överensstämmelsen mellan sina egna register över likvida positioner och AIF-förvaltarens register; AIF-förvaltaren ska se till att alla instruktioner och all information avseende ett likvidkonto som öppnats hos en tredje part översänds till förvaringsinstitutet, så att det kan göra egna avstämningar.
Artikel 87
Förpliktelser om teckning
AIF-förvaltare ska se till att förvaringsinstitutet vid handelsdagens slut får information om betalningar från investerare eller för investerares räkning i samband med teckning av andelar eller aktier i en AIF-fond, när AIF-förvaltaren, AIF-fonden eller en part som agerar för fondens räkning, exempelvis en person som utför överföringsformaliteter mottar sådana betalningar eller en order från investeraren. AIF-förvaltaren ska se till att förvaringsinstitutet får all annan relevant information som institutet behöver för att säkerställa att betalningarna därefter bokförs på likvidkonton som öppnats i AIF-fondens namn, eller i AIF-förvaltarens namn för AIF-fondens räkning, eller i förvaringsinstitutets namn, i enlighet med bestämmelserna i artikel 21.7 i direktiv 2011/61/EU.
Artikel 88
Finansiella instrument som ska depåförvaras
1. Finansiella instrument som tillhör en AIF-fond eller en AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning och som inte fysiskt kan levereras till förvaringsinstitutet ska omfattas av förvaringsinstitutets depåförvaringsuppgifter, om samtliga följande villkor uppfylls:
a)
De finansiella instrumenten är överlåtbara värdepapper, inbegripet sådana värdepapper som innefattar derivatinstrument i enlighet med artikel 51.3 sista stycket i direktiv 2009/65/EG och artikel 10 i kommissionens direktiv 2007/16/EG (11), penningmarknadsinstrument eller andelar i fondföretag.
b)
De kan registreras eller innehas på ett konto, direkt eller indirekt i förvaringsinstitutets namn.
2. Finansiella instrument ska inte depåförvaras som enligt gällande nationell lagstiftning endast är direkt registrerade i AIF-fondens namn hos emittenten eller emittentens ombud, exempelvis en person som utför registrering eller överföringsformaliteter åt en emittent.
3. Finansiella instrument som tillhör en AIF-fond eller en AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning och som kan levereras fysiskt till förvaringsinstitutet ska alltid omfattas av förvaringsinstitutets depåförvaringsuppgifter.
Artikel 89
Förvaringsuppgifter avseende tillgångar som depåförvaras
1. För att uppfylla de skyldigheter som fastställs i artikel 21.8 a i direktiv 2011/61/EU med avseende på finansiella instrument som ska depåförvaras ska ett förvaringsinstitut minst göra följande:
a)
Det ska registrera de finansiella instrumenten i enlighet med artikel 21.8 a ii i direktiv 2011/61/EU.
b)
Det ska föra räkenskaper och separata konton på ett sådant sätt att de kan garantera att uppgifterna är riktiga, särskilt att de stämmer överens med de finansiella instrument och de likvida medel som de innehar för AIF-fondens räkning.
c)
Det ska regelbundet stämma av sina interna räkenskaper och uppgifter mot motsvarande uppgifter för den tredje part till vilken depåförvaringsfunktioner delegerats i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU.
d)
Det ska utöva tillbörlig omsorg när det gäller de finansiella instrument som depåförvaras för att garantera ett högt investerarskydd.
e)
Det ska bedöma och övervaka alla relevanta risker under depåförvaringen och underrätta AIF-förvaltaren om konstaterade väsentliga risker.
f)
Det ska införa lämpliga organisatoriska åtgärder för att minimera riskerna för förlust eller värdeminskning av finansiella instrument eller av rättigheter som är förenade med dessa instrument, till följd av bedrägerier, bristfällig förvaltning, bristande dokumentation eller försumlighet.
g)
Det ska kontrollera att AIF-fonden eller en AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning har äganderätten till tillgångarna.
2. Ett förvaringsinstitut som har delegerat depåförvaringsfunktionerna till en tredje part i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU ska fortfarande omfattas av kraven i punkt 1 b-e i denna artikel. Förvaringsinstitutet ska också se till att den tredje parten uppfyller kraven i punkt 1 b-g i denna artikel samt de skyldigheter för åtskilda konton som anges i artikel 99.
3. Ett förvaringsinstituts förvaringsuppgifter enligt vad som avses i punkterna 1 och 2 ska enligt genomlysningsmetoden omfatta underliggande tillgångar som innehas av finansiella strukturer och/eller rättsliga strukturer som direkt eller indirekt kontrolleras av AIF-fonden eller en AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning.
Det krav som avses i första stycket ska inte gälla fond-i-fondföretag eller mottagar/matar-strukturer, om de underliggande fonderna innehas av ett förvaringsinstitut som depåförvarar dessa fonders tillgångar.
Artikel 90
Förvaringsuppgifter om kontroll av äganderätt och dokumentation
1. AIF-förvaltare ska när förvaringsinstitutet börjar utöva sina uppgifter fortlöpande förse förvaringsinstitutet med all relevant information som det behöver för att uppfylla sina skyldigheter i enlighet med artikel 21.8 b i direktiv 2011/61/EU, och ska se till att det får all relevant information av tredje parter.
2. För att uppfylla de skyldigheter som avses i artikel 21.8 b i direktiv 2011/61/EU ska förvaringsinstitut minst göra följande:
a)
Utan onödigt dröjsmål få tillgång till all relevant information som det behöver för att kontrollera äganderätt och dokumentera uppgifter, inbegripet relevant information som tredje parter ska lämna till förvaringsinstitutet.
b)
Förfoga över tillräcklig och tillförlitlig information för att förvissa sig om att AIF-fonden eller en AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning verkligen äger tillgångarna.
c)
Dokumentera de tillgångar som det har förvissat sig om att AIF-fonden eller en AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning äger. För att uppfylla denna skyldighet ska förvaringsinstitutet
i)
i sin dokumentation i AIF-fondens namn registrera de tillgångar, inbegripet tillgångarnas respektive nominella belopp, som det har förvissat sig om att AIF-fonden eller en AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning äger,
ii)
alltid kunna lämna en omfattande och aktuell förteckning över AIF-fondens tillgångar, inbegripet tillgångarnas respektive nominella belopp.
Vid tillämpningen av punkt 2 c ii ska förvaringsinstitutet se till att det finns förfaranden, så att registrerade tillgångar inte kan tilldelas, överföras, utbytas eller levereras utan att förvaringsinstitutet eller den som delegerats uppgiften informeras om sådana transaktioner, och förvaringsinstitutet ska utan onödigt dröjsmål ges tillgång till skriftliga bevis på varje transaktion och position från den berörda tredje parten. AIF-förvaltaren ska å sin sida se till att den berörda tredje parten utan dröjsmål förser förvaringsinstitutet med certifikat eller andra skriftliga bevis varje gång en tillgång säljs eller förvärvas eller en bolagshändelse leder till en emission av finansiella instrument, och minst en gång om året.
3. Förvaringsinstitut ska i alla händelser säkerställa att AIF-förvaltaren har infört och tillämpar lämpliga förfaranden för att kontrollera att de tillgångar som förvärvas av den AIF-fond som den förvaltar registreras korrekt i AIF-fondens namn eller i AIF-förvaltarens namn för fondens räkning, och ska kontrollera att positionerna i AIF-förvaltarens dokumentation överensstämmer med de tillgångar som förvaringsinstitutet har förvissat sig om att AIF-fonden eller en AIF-förvaltare som agerar för AIF-fondens räkning äger. AIF-förvaltaren ska se till att alla instruktioner och all relevant information avseende AIF-fondens tillgångar översänds till förvaringsinstitutet, så att det kan göra en egen kontroll eller stämma av uppgifterna.
4. När avvikelser upptäcks, ska förvaringsinstitut införa och tillämpa ett eskaleringsförfarande och ska underrätta AIF-förvaltaren och de behöriga myndigheterna, om situationen inte kan klargöras och/eller avhjälpas.
5. Ett förvaringsinstituts förvaringsuppgifter enligt punkterna 1-4 ska enligt genomlysningsmetoden omfatta underliggande tillgångar som innehas av finansiella strukturer och/eller rättsliga strukturer som har inrättats av AIF-fonden eller av en AIF-förvaltare som agerar för fondens räkning för att investera i underliggande tillgångar och som direkt eller indirekt kontrolleras av AIF-fonden eller av en AIF-förvaltare som agerar för fondens räkning.
Det krav som avses i första stycket ska inte gälla fond-i-fondföretag eller mottagar/matar-strukturer, om de underliggande fonderna innehas av ett förvaringsinstitut som kontrollerar äganderätten till och dokumenterar dessa fonders tillgångar.
Artikel 91
Rapporteringsskyldigheter för prime brokers
1. Om en prime broker har utsetts, ska AIF-förvaltaren se till att ett avtal ingås från och med den dag då prime brokern utses, och enligt avtalet ska prime brokern vara skyldig att på ett varaktigt medium lämna ett uttalande till förvaringsinstitutet som innehåller följande information:
a)
Värdet vid handelsdagens slut på de poster som anges i punkt 3.
b)
Uppgifter om eventuella andra aspekter som är nödvändiga för att säkerställa att AIF-fondens förvaringsinstitut har tillgång till aktuell och korrekt information om värdet på de tillgångar vars depåförvaring har delegerats i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU.
2. Det uttalande som avses i punkt 1 ska lämnas till AIF-fondens förvaringsinstitut senast vid handelsdagens slut dagen efter den arbetsdag som uttalandet avser.
3. De poster som avses i punkt 1 a ska omfatta följande:
a)
Totalt värde på de tillgångar som innehas av prime brokern för AIF-fondens räkning i de fall förvaringsfunktionerna har delegerats i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU. Värdet på var och en av följande tillgångar:
i)
Kontantlån till AIF-fonden samt upplupen ränta.
ii)
Värdepapper som ska återlevereras av AIF-fonden enligt öppna korta positioner som prime brokern har tecknat för AIF-fondens räkning.
iii)
Löpande avvecklingsbelopp som ska betalas av AIF-fonden enligt terminsavtal.
iv)
Likvid behållning från blankning som innehas av prime brokern med avseende på korta positioner som tecknats för AIF-fondens räkning.
v)
Kontantmarginaler som prime brokern innehar med avseende på öppna terminsavtal som ingåtts för AIF-fondens räkning. Denna skyldighet gäller utöver skyldigheterna i artiklarna 87 och 88.
vi)
Stängda riskexponeringar till sista tillgängliga marknadspris från eventuella OTC-transaktioner som utförts för AIF-fondens räkning.
vii)
AIF-fondens totala antal säkrade obligationer mot prime brokern.
viii)
Alla andra tillgångar med avseende på AIF-fonden.
b)
Värdet på de andra tillgångar som avses i artikel 21.8 b i direktiv 2011/61/EU som hålls som säkerhet av prime brokern med avseende på transaktioner för vilka säkerhet ställts enligt ett prime brokerage-avtal.
c)
Värdet på de av AIF-fondens tillgångar för vilka prime brokern har utövat sin nyttjanderätt.
d)
En förteckning över alla institut där prime brokern innehar eller kan inneha likvida medel från AIF-fonden på ett konto som öppnats i AIF-fondens namn eller i AIF-förvaltarens namn för fondens räkning i enlighet med artikel 21.7 i direktiv 2011/61/EU.
Artikel 92
Tillsynsuppgifter - allmänna krav
1. När förvaringsinstitutet utses, ska det bedöma de risker som är förenade med arten, omfattningen och komplexiteten hos AIF-fonden strategi och AIF-förvaltarens organisation för att utarbeta, genomföra och tillämpa tillsynsförfaranden som är lämpliga för AIF-fonden och de tillgångar som fonden investerar i. Förfarandena ska uppdateras regelbundet.
2. När förvaringsinstitutet fullgör sina tillsynsuppgifter i enlighet med artikel 21.9 i direktiv 2011/61/EU, ska det utföra efterhandskontroller av processer och förfaranden som AIF-förvaltaren, AIF-fonden eller en utsedd tredje part har ansvar för. Förvaringsinstitutet ska under alla omständigheter säkerställa att det finns ett lämpligt kontroll- och avstämningsförfarande som tillämpas och ses över med regelbundna intervaller. AIF-förvaltaren ska se till att alla instruktioner avseende AIF-fondens tillgångar och verksamhet översänds till förvaringsinstitutet, så det kan tillämpa sitt eget kontroll- eller avstämningsförfarande.
3. Förvaringsinstitut ska inrätta ett klart och heltäckande eskaleringsförfarande för att hantera eventuella avvikelser som det upptäcker inom ramen för sin tillsyn, och uppgifter om eskaleringsförfaranden ska på begäran tillhandahållas AIF-förvaltarens behöriga myndigheter.
4. AIF-förvaltare ska när förvaringsinstitutet börjar utföra sina uppgifter fortlöpande förse förvaringsinstitutet med all relevant information som institutet behöver för att uppfylla sina skyldigheter i enlighet med artikel 21.9 i direktiv 2011/61/EU, inbegripet information som förvaringsinstitutet ska få från tredje parter. AIF-förvaltaren ska särskilt se till att förvaringsinstitutet får tillgång till förvaltarens räkenskaper och att det kan göra besök på plats i AIF-förvaltarens lokaler samt lokaler för eventuella tjänsteleverantörer som AIF-fonden eller AIF-förvaltaren har utsett, t.ex. administratörer eller externa värderare, och/eller att det kan granska tillsynsrapporter och uttalanden om erkända externa certifieringar som upprättats av kvalificerade oberoende revisorer eller andra experter för att säkerställa att de befintliga förfarandena är lämpliga och relevanta.
Artikel 93
Uppgifter om teckning och inlösen
För tillämpningen av artikel 21.9 a i direktiv 2011/61/EU ska förvaringsinstitutet uppfylla följande krav:
1.
Förvaringsinstitutet ska säkerställa att AIF-fonden, AIF-förvaltaren eller den utsedda enheten har infört, tillämpar och upprätthåller ett lämpligt och konsekvent förfarande för att
i)
stämma av order om teckning mot behållningen från teckningar samt antalet andelar eller aktier som emitterats mot den behållning från teckningar som mottagits av AIF-fonden,
ii)
stämma av order om inlösen mot betald inlösen samt antal andelar eller aktier som makulerats mot den inlösen som betalats av AIF-fonden,
iii)
regelbundet kontrollera att avstämningsförfarandet är lämpligt.
Vid tillämpningen av leden i, ii och iii ska förvaringsinstitutet med jämna mellanrum särskilt kontrollera om det sammanlagda antalet andelar eller aktier på AIF-fondens konton överensstämmer med det sammanlagda antalet utelöpande aktier eller andelar som redovisas i fondens register.
2.
Förvaringsinstitutet ska säkerställa och regelbundet kontrollera att förfarandena för försäljning, emission, återköp, inlösen och makulering av andelar eller aktier i AIF-fonden genomförs i enlighet med tillämplig nationell lagstiftning och AIF-fondens fondbestämmelser eller bolagsordning och kontrollera att dessa förfaranden tillämpas effektivt.
3.
Intervallen mellan förvaringsinstitutets kontroller ska överensstämma med intervallen för teckning och inlösen.
Artikel 94
Uppgifter om värdering av aktier/andelar
1. För tillämpningen av artikel 21.9 b i direktiv 2011/61/EU ska ett förvaringsinstitut
a)
regelbundet kontrollera att lämpliga och konsekventa förfaranden införs och tillämpas för värderingen av AIF-fondens tillgångar i enlighet med artikel 19 i direktiv 2011/61/EU samt dess genomförandebestämmelser och med AIF-fondens fondbestämmelser och bolagsordning,
b)
se till att riktlinjerna och förfarandena för värdering genomförs effektivt och ses över regelbundet.
2. Förvaringsinstitutet ska tillämpa sina förfaranden med intervaller som överensstämmer med intervallen för AIF-fondens värderingspolitik i enlighet med artikel 19 i direktiv 2011/61/EU samt dess genomförandebestämmelser.
3. Om förvaringsinstitutet anser att beräkningen av värdet på AIF-fondens aktier eller andelar inte har utförts i enlighet med tillämplig lagstiftning eller AIF-fondens regler eller artikel 19 i direktiv 2011/61/EU, ska det underrätta AIF-förvaltaren och/eller AIF-fonden, och se till att avhjälpande åtgärder i AIF-fondens investerares intresse vidtas utan dröjsmål.
4. Om en extern värderare har utsetts, ska förvaringsinstitutet kontrollera att värderaren har utsetts i enlighet med artikel 19 i direktiv 2011/61/EU och dess genomförandebestämmelser.
Artikel 95
Uppgifter om genomförande av AIF-förvaltarens instruktioner
För tillämpningen av artikel 21.9 c i direktiv 2011/61/EU ska ett förvaringsinstitut minst göra följande:
a)
Införa och tillämpa adekvata förfaranden för att kontrollera att AIF-fonden och AIF-förvaltaren följer tillämpliga lagar och andra författningar samt AIF-fondens fondbestämmelser och bolagsordning. Förvaringsinstitutet ska särskilt övervaka att AIF-förvaltaren iakttar de investeringsrestriktioner och gränser för finansiell hävstång som anges i AIF-fondens emissionsdokument. Förfarandena ska stå i proportion till AIF-fondens art, omfattning och komplexitet.
b)
Införa och tillämpa ett eskaleringsförfarande, om AIF-fonden har överträtt någon av de gränser eller begränsningar som avses i led a.
Artikel 96
Uppgifter om snabb avveckling av transaktioner
1. För tillämpningen av artikel 21.9 d i direktiv 2011/61/EU ska förvaringsinstitutet införa ett förfarande för att upptäcka situationer där betalning för transaktioner som berör tillgångar hos AIF-fonden eller AIF-förvaltare som agerar för fondens räkning inte remitteras till AIF-fonden inom de sedvanliga tidsfristerna. I sådana fall ska förvaringsinstitutet underrätta AIF-förvaltaren om detta och om möjligt begära restitution av de finansiella instrumenten från motparten, om situationen inte har avhjälpts.
2. Om transaktionerna inte genomförs på en reglerad marknad, ska de sedvanliga tidsfristerna bedömas med avseende på transaktionsvillkoren (avtal om OTC-derivat eller investeringar i fastighetstillgångar eller privatägda bolag).
Artikel 97
Uppgifter om AIF-fondens inkomstfördelning
1. För tillämpningen av artikel 21.9 e i direktiv 2011/61/EU ska förvaringsinstitutet
a)
se till att nettointäktsberäkningen, när den har deklarerats av AIF-förvaltaren, sker i enlighet med AIF-fondens fondbestämmelser eller bolagsordning och tillämplig nationell lagstiftning,
b)
se till att lämpliga åtgärder vidtas, om AIF-fondens revisorer har uttryckt reservationer om årsräkenskaperna; AIF-fonden eller en AIF-förvaltare som agerar för fondens räkning ska förse förvaringsinstitutet med all information om reservationer mot räkenskaperna,
c)
så snart AIF-förvaltaren har deklarerat betalningar av utdelningar, kontrollera om de är korrekta och fullständiga, i relevanta fall även ”carried interest”.
2. Om ett förvaringsinstitut anser att intäktsberäkningen inte har utförts i enlighet med tillämplig lagstiftning eller AIF-fondens fondbestämmelser eller bolagsordning, ska det underrätta AIF-förvaltaren och/eller AIF-fonden om detta, och säkerställa att avhjälpande åtgärder vidtas i god tid i AIF-fondens investerares bästa intresse.
Artikel 98
Vederbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg
1. För att uppfylla skyldigheterna enligt artikel 21.11 c i direktiv 2011/61/EU ska förvaringsinstitutet genomföra och tillämpa ett lämpligt dokumenterat förfarande för vederbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg vid val och fortlöpande övervakning av den som uppgifter delegeras till. Förfarandet ska ses över regelbundet och minst en gång om året och ska på begäran tillhandahållas de behöriga myndigheterna.
2. När en tredje part, till vilken förvaringsuppgifter delegeras i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU, väljs ut och kontrakteras ska förvaringsinstitutet visa vederbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg för att säkerställa att den tredje part som anförtros finansiella instrument har en lämplig skyddsnivå. Förvaringsinstitutet ska minst göra följande:
a)
Bedöma regelverket, inklusive landrisker, depåförvaringsrisker och verkställbarheten angående tredje parters avtal. Bedömningen ska i synnerhet göra det möjligt för förvaringsinstitutet att fastställa potentiella följder för AIF-fondens tillgångar och rättigheter, om den tredje parten blir insolvent. Om förvaringsinstitutet blir medvetet om att tillgångarna på grund av lagstiftningen i det land där tredje parten är etablerad inte hålls tillräckligt åtskilda för att skydda mot insolvens, ska det omedelbart underrätta AIF-förvaltaren om detta.
b)
Bedöma huruvida tredje partens metoder, förfaranden och internkontroller är tillräckliga för att se till att de finansiella instrument som innehas av AIF-fonden eller av en AIF-förvaltare som agerar för fondens räkning behandlas med vederbörlig omsorg och skydd av hög standard.
c)
Bedöma huruvida den tredje partens finansiella kapacitet och anseende är förenliga med de delegerade uppgifterna. Denna bedömning ska grundas på upplysningar som lämnats av den tredje parten samt annan data och information, om sådan finns tillgänglig.
d)
Säkerställa att den tredje parten har operativ och teknisk kapacitet att utföra de delegerade förvaringsuppgifterna med en tillfredsställande grad av skydd och säkerhet.
3. Förvaringsinstitut ska visa vederbörlig skicklighet, aktsamhet och omsorg när det utför regelbundna översyner och fortlöpande övervakning för att säkerställa att tredje parten fortsätter att uppfylla de kriterier som anges i punkt 1 i denna artikel och de villkor som anges i artikel 21.11 d i direktiv 2011/61/EU. I detta syfte ska förvaringsinstitutet åtminstone göra följande:
a)
Övervaka hur den tredje parten bedriver sin verksamhet och om den uppfyller förvaringsinstitutets standarder.
b)
Säkerställa att den tredje parten utför sina förvaringsuppgifter med en hög nivå av skicklighet, aktsamhet och omsorg, och särskilt att den effektivt håller de finansiella instrumenten åtskilda i enlighet med artikel 99.
c)
Se över de depåförvaringsrisker som är förenade med beslutet att anförtro tillgångarna till den tredje parten och utan onödigt dröjsmål underrätta AIF-fonden eller AIF-förvaltaren om eventuella förändringar av sådana risker. Denna bedömning ska grundas på upplysningar som den tredje parten lämnat samt annan data och information, om sådan finns tillgänglig. Översynens frekvens och omfattning ska ökas vid oro på finansmarknaderna eller när en risk har identifierats. Om förvaringsinstitutet blir medvetet om att tillgångarna på grund av lagstiftningen i det land där tredje parten är etablerad inte hålls tillräckligt åtskilda för att skydda mot insolvens, ska det omedelbart informera AIF-förvaltaren om detta.
4. Om den tredje parten vidaredelegerar några av de funktioner som den har delegerats ska de villkor och kriterier som anges i punkterna 1, 2 och 3 gälla i tillämpliga delar.
5. Förvaringsinstitut ska övervaka efterlevnaden av artikel 21.4 i direktiv 2011/61/EU.
6. Förvaringsinstitut ska utarbeta beredskapsplaner för varje marknad där det utser en tredje part att utföra förvaringsuppgifter i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU. Om det finns en alternativ tillhandahållare, ska denne anges i beredskapsplanen.
7. Om den som delegerats uppgifter inte längre uppfyller kraven, ska förvaringsinstitut vidta åtgärder i AIF-fondens och fondens investerares bästa intresse, inbegripet uppsägning av avtalet.
Artikel 99
Skyldighet att hålla tillgångar åtskilda
1. Om förvaringsfunktioner helt eller delvis har delegerats till en tredje part, ska förvaringsinstitutet säkerställa att den tredje part till vilken förvaringen av tillgångar har delegerats i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU fullgör skyldigheten att hålla tillgångar åtskilda enligt artikel 21.11 d iii i direktiv 2011/61/EU genom att kontrollera att den tredje parten gör följande:
a)
Dokumenterar och för de räkenskaper som krävs för att förvaringsinstitutet när som helst och utan dröjsmål ska kunna skilja de tillgångar som det innehar för AIF-fondkunders räkning från sina egna tillgångar, från sina andra kunders tillgångar, från tillgångar som det innehar för egen räkning och från tillgångar som det innehar för sina kunder som inte är AIF-fonder.
b)
För register och räkenskaper på ett sådant sätt att den kan garantera att uppgifterna är riktiga och överensstämmer med de tillgångar som den förvarar för förvaringsinstitutets kunder.
c)
Regelbundet stämmer av sina interna räkenskaper och uppgifter mot motsvarande uppgifter för en tredje part till vilken den har delegerat förvaringsfunktioner i enlighet med artikel 21.11 tredje stycket i 2011/61/EU.
d)
Inför lämpliga organisatoriska åtgärder för att minimera riskerna för förlust eller värdeminskning av finansiella instrument eller av rättigheter som är förenade med dessa instrument, till följd av missbruk av instrumenten, bedrägerier, bristfällig förvaltning, bristande dokumentation eller försumlighet.
e)
Om den tredje parten är en enhet av samma slag som de enheter som avses i artikel 18.1 a, b och c i direktiv 2006/73/EG och omfattas av effektiv stabilitetstillsyn och övervakning som har samma verkan som unionsrätten och som genomdrivs effektivt, ska förvaringsinstitutet vidta nödvändiga åtgärder för att se till att AIF-fondens likvida medel innehas på konton i enlighet med artikel 21.7 i direktiv 2011/61/EU.
2. Om ett förvaringsinstitut har delegerat sina förvaringsfunktioner till en tredje part i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU, ska övervakningen av den tredje partens efterlevnad av skyldigheten att hålla tillgångar åtskilda garantera att de finansiella instrument som tillhör institutets kunder skyddas, om den tredje parten skulle bli insolvent. Om kraven i punkt 1 enligt tillämplig lagstiftning - särskilt lagstiftning om egendom eller insolvens - inte är tillräckliga för att uppnå det målet, ska förvaringsinstitutet bedöma vilka ytterligare åtgärder som bör vidtas för att minimera förlustrisken och upprätthålla en lämplig skyddsnivå.
3. Punkterna 1 och 2 ska gälla i tillämpliga delar när den tredje part till vilken förvaringen av tillgångar har delegerats i enlighet med artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU har beslutat att delegera hela eller delar av sina förvaringsfunktioner till en annan tredje part i enlighet med artikel 21.11 tredje stycket i direktiv 2011/61/EU.
AVSNITT 4
Förlust av finansiella instrument, ansvarsbefrielse och objektiva skäl
(Artikel 21.12 och 21.13 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 100
Förlust av ett finansiellt instrument som depåförvaras
1. Förlust av ett finansiellt instrument som depåförvaras i den mening som avses i artikel 21.12 i direktiv 2011/61/EU ska anses ha skett när något av följande villkor uppfylls i fråga om ett finansiellt instrument som depåförvaras av förvaringsinstitutet eller en tredje part till vilken depåförvaringen delegerats:
a)
AIF-fonden har uppgett äganderätt som bevisligen inte är giltig, eftersom fonden har upphört att ha äganderätt eller aldrig har haft äganderätt.
b)
AIF-fonden har definitivt fråntagits äganderätten till det finansiella instrumentet.
c)
AIF-fonden är definitivt oförmögen att direkt eller indirekt förfoga över det finansiella instrumentet.
2. En AIF-förvaltares konstaterande av att ett finansiellt instrument har förlorats ska ske enligt ett dokumenterat förfarande som de behöriga myndigheterna lätt ska ha åtkomst till. Så snart en förlust har konstaterats, ska förvaltaren omedelbart underrätta investerarna om detta på ett varaktigt medium.
3. Ett finansiellt instrument som depåförvaras ska inte anses vara förlorat i den mening som avses i artikel 21.12 i direktiv 2011/61/EU, om AIF-fonden definitivt fråntas äganderätten till ett visst instrument, men detta instrument ersätts av eller omvandlas till ett eller flera andra finansiella instrument.
4. Om en tredje part till vilken depåförvaring delegerats blir insolvent, ska AIF-förvaltaren konstatera förlust av ett finansiellt instrument som depåförvaras, så snart det står klart att något av villkoren i punkt 1 uppfylls.
Senast när insolvensförfarandet är avslutat ska det råda klarhet om huruvida något av villkoren i punkt 1 är uppfyllt. AIF-förvaltaren och förvaringsinstitutet ska nära övervaka insolvensförfarandet för att fastställa huruvida alla eller några av de finansiella instrument faktiskt har förlorats som anförtrotts till den tredje part till vilken depåförvaringen delegerats.
5. En förlust av ett finansiellt instrument som depåförvaras ska konstateras, oavsett om uppfyllandet av de villkor som anges i punkt 1 är följden av bedrägeri, försumlighet eller annat uppsåtligt eller icke uppsåtligt agerande.
Artikel 101
Ansvarsbefrielse enligt artikel 21.12 i direktiv 2011/61/EU
1. I enlighet med artikel 21.12 andra stycket i direktiv 2011/61/EU ska ett förvaringsinstitut inte hållas ansvarigt, om det kan visa att alla följande villkor är uppfyllda:
a)
Den händelse som ledde till förlusten har inte orsakats av en handling eller underlåtenhet från förvaringsinstitutets sida eller från den tredje parts sida till vilken depåförvaringen av det finansiella instrumentet har delegerats i enlighet med artikel 21.8 a i direktiv 2011/61/EU.
b)
Förvaringsinstitutet kunde inte rimligen ha förhindrat den händelse som ledde till förlusten och har vidtagit alla försiktighetsåtgärder som åligger ett försiktigt förvaringsinstitut enligt etablerad branschpraxis.
c)
Förvaringsinstitutet skulle inte trots noggrann skicklighet, aktsamhet och omsorg kunnat förhindra förlusten.
Detta villkor kan anses vara uppfyllt, när förvaringsinstitutet har säkerställt att det och den tredje part till vilken depåförvaringen av det finansiella instrumentet har delegerats i enlighet med artikel 21.8 a i direktiv 2011/61/EU har vidtagit samtliga följande åtgärder:
i)
De har infört, tillämpar och upprätthåller strukturer och förfaranden samt har sakkunskaper som är lämpliga för och proportionella mot AIF-fondens tillgångars art och komplexitet, för att i rätt tid urskilja och fortlöpande övervaka yttre händelser som kan leda till förlust av ett finansiellt instrument som depåförvaras.
ii)
De bedömer fortlöpande om någon av de händelser som anges i första ledet utgör en väsentlig risk för förlust av ett finansiellt instrument som depåförvaras.
iii)
De informerar AIF-förvaltaren om väsentliga risker som konstaterats och vidtar vid behov lämpliga åtgärder för att förhindra eller begränsa förlusten av ett finansiellt instrument som depåförvaras, om faktiska eller potentiella yttre händelser anses utgöra en väsentlig risk för förlust av ett finansiellt instrument som depåförvaras.
2. De krav som avses i punkt 1 a och b ska anses vara uppfyllda vid följande omständigheter:
a)
Naturfenomen utanför människans kontroll och påverkan.
b)
Antagande av lagar, dekret, förordningar eller beslut av en regering eller ett statligt organ, inklusive domstolar, som påverkar det finansiella instrument som depåförvaras.
c)
Krig, uppror eller andra allvarliga omvälvningar.
3. De krav som avses i punkt 1 a och b ska inte anses vara uppfyllda vid omständigheter som redovisningsfel, operativa brister, bedrägeri och underlåtenhet att hålla tillgångar åtskilda från förvaringsinstitutets sida eller från en tredje parts sida till vilken depåförvaringen av finansiella instrument har delegerats i enlighet med artikel 21.8 a i direktiv 2011/61/EU.
4. Denna artikel ska gälla i tillämpliga delar för den som delegerats uppgifter, om förvaringsinstitutet enligt avtal har överfört sitt ansvar i enlighet med artikel 21.13 och 21.14 i direktiv 2011/61/EU.
Artikel 102
Objektiva skäl till ansvarsbefrielse för förvaringsinstitut
1. Objektiva skäl till ansvarsbefrielse i enlighet med artikel 21.13 i direktiv 2011/61/EU ska
a)
begränsas till exakta och konkreta omständigheter som kännetecknar en viss verksamhet,
b)
överensstämma med förvaringsinstitutets riktlinjer och beslut.
2. De objektiva skälen ska fastställas varje gång förvaringsinstitutet har för avsikt att frånsäga sig ansvar.
3. Förvaringsinstitut ska ha objektiva skäl till ansvarsbefrielse i enlighet med artikel 21.13 i direktiv 2011/61/EU, om det kan visa att det inte hade något annat alternativ än att delegera sina depåförvaringsuppgifter till en tredje part. Detta ska anses vara uppfyllt i exempelvis följande fall:
a)
Lagstiftningen i ett tredjeland kräver att vissa finansiella instrument depåförvaras av en lokal enhet och det finns lokala enheter som uppfyller delegeringskraven enligt artikel 21.11 i direktiv 2011/61/EU.
b)
AIF-förvaltaren insisterar på att ha kvar en investering i en viss jurisdiktion, trots att förvaringsinstitutet varnar för att detta kan medföra ökad risk.
KAPITEL V
ÖPPENHETSKRAV, FINANSIELL HÄVSTÅNG, REGLER AVSEENDE TREDJELAND SAMT INFORMATIONSUTBYTE OM EVENTUELLA KONSEKVENSER AV AIF-FÖRVALTARES VERKSAMHET
AVSNITT 1
Årsredovisningar, information till investerare och rapportering till behöriga myndigheter
(Artiklarna 22.2 a-e, 23.4 och 24.1 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 103
Allmänna principer för årsredovisningar
Alla upplysningar som lämnas i årsredovisningarna, inbegripet de upplysningar som anges i detta avsnitt, ska vara relevanta, tillförlitliga, jämförbara och tydliga. Årsredovisningarna ska innehålla den information som investerare behöver om särskilda AIF-fondstrukturer.
Artikel 104
Innehåll och format för balansräkningen eller redovisningen av tillgångar och skulder samt den detaljerade resultaträkningen för räkenskapsåret
1. Balansräkningen eller redovisningen av tillgångar och skulder ska minst innehålla följande uppgifter och underliggande poster i enlighet med artikel 22.2 a i direktiv 2011/61/EU:
a) Tillgångar: en resurs som AIF-fonden genom tidigare händelser kontrollerar och som väntas medföra ett framtida inflöde till fonden av ekonomiska värden. Tillgångar ska klassificeras i följande underordnade poster:
b) Skulder: en förpliktelse för AIF-fonden som härrör från tidigare händelser och vars avveckling väntas resultera i ett utflöde från fonden av resurser som motsvarar ekonomiska värden. Skulder ska klassificeras i följande underordnade poster:
c) Nettotillgångar: residual rätt till AIF-fondens tillgångar efter avdrag för alla skulder.
2. Den detaljerade resultaträkningen ska minst innehålla följande uppgifter och underliggande poster:
a) Inkomster: ökning av ekonomiska värden under en redovisningsperiod till följd av inbetalningar eller ökning av tillgångars värde eller minskning av skulders värde och som medför en ökning av nettotillgångar, förutom sådana ökningar som är hänförliga till tillskott från investerare. Inkomster ska klassificeras i följande underordnade poster:
-
Utdelningsintäkter: utdelningar på aktieinvesteringar som AIF-fonden har rätt till.
-
Ränteintäkter: ränta på skuldfinansieringsinstrument och på likvida medel som AIF-fonden har rätt till.
-
Hyresinkomster: hyresinkomster från fastighetsinvesteringar som AIF-fonden har rätt till.
b) Kostnader: minskningar av ekonomiska värden under redovisningsperioden i form av utflöden eller förbrukning av tillgångar eller uppkomst av skulder som resulterar i minskningar av nettotillgångar, förutom dem som uppkommer vid utdelningar till investerare. Kostnader ska klassificeras i följande underordnade poster:
Avgifter för investeringsrådgivning eller investeringsförvaltning: avtalsenliga avgifter som ska betalas till rådgivaren eller AIF-förvaltaren.
Övriga kostnader: inklusive, men inte begränsat till, administrationsavgifter, arvoden, depåförvaringsavgifter och ränta. Väsentliga enskilda poster ska redovisas separat.
Realiserade förluster på investeringar: förluster vid avyttring av investeringar.
Orealiserade förluster på investeringar: förluster vid omvärdering av investeringar.
c) Nettointäkter eller nettokostnader: intäkter som överskjuter kostnader eller kostnader som överskjuter intäkter.
3. Posternas uppställning, nomenklatur och terminologi ska vara förenlig med tillämpliga redovisningsstandarder eller AIF-fondens regler och ska följa den tillämpliga lagstiftningen i AIF-fondens etableringsland. Posterna får ändras eller utökas för att säkerställa att standarder och regler iakttas.
4. Ytterligare poster, rubriker och delsummor ska redovisas, när detta är relevant för förståelsen av en AIF-fonds finansiella ställning enligt balansräkningen eller redovisningen av tillgångar och skulder eller AIF-fondens finansiella resultat, med samma innehåll och format som resultaträkningen. I förekommande fall ska relevant kompletterande information redovisas i noter till de finansiella rapporterna. Syftet med noterna ska vara att tillhandahålla förklarande beskrivningar eller uppdelningar av poster i de primära rapporterna och information om poster som inte uppfyller kraven på att redovisas i dessa rapporter.
5. Varje väsentlig kategori av likartade poster ska redovisas separat. Enskilda poster ska redovisas, om de är väsentliga. Väsentligheten ska bedömas enligt antagna redovisningsstandarder.
6. Posternas uppställning och klassificering i balansräkningen eller redovisningen av tillgångar eller skulder ska vara oförändrade från en period till nästa, om det inte är uppenbart att en annan uppställning och klassificering skulle vara lämpligare efter en väsentlig förändring av investeringsstrategin som leder till annorlunda handelsmönster eller till följd av att en redovisningsstandard kräver en ändrad utformning.
7. När det gäller resultaträkningens innehåll och format enligt vad som anges i bilaga IV, ska alla intäkts- och kostnadsposter som redovisas under en given period inkluderas i resultaträkningen, såvida inte en redovisningsstandard som antagits av AIF-fonden kräver annat.
Artikel 105
Verksamhetsberättelse för räkenskapsåret
1. Verksamhetsberättelsen för räkenskapsåret ska minst innehålla
a)
en översikt över investeringsverksamheten under året eller perioden samt en översikt över AIF-fondens portfölj vid slutet av året eller perioden,
b)
en översikt över AIF-fondens resultat under året eller perioden,
c)
väsentliga förändringar enligt vad som anges nedan i den information som avses i artikel 23 i direktiv 2011/61/EU och som inte redan redovisats i de finansiella rapporterna.
2. Rapporten ska innehålla en rättvis och välavvägd granskning av AIF-fondens aktiviteter och resultat samt en beskrivning av de viktigaste risker och investeringsosäkerheter eller ekonomiska osäkerheter som AIF-fonden kan exponeras mot.
3. I den utsträckning som behövs för att förstå AIF-fondens investeringsaktiviteter eller resultat ska analysen innehålla både finansiella och icke-finansiella nyckelindikatorer som är relevanta för AIF-fonden i fråga. De upplysningar som lämnas i rapporten ska vara förenliga med nationella regler i AIF-fondens etableringsland.
4. Upplysningarna i verksamhetsberättelsen för räkenskapsåret ska ingå i styrelsens eller investeringsförvaltarnas rapporter, i den mån sådana rapporter brukar lämnas samtidigt med AIF-fondens finansiella rapporter.
Artikel 106
Väsentliga förändringar
1. Alla förändringar av information ska anses vara väsentliga i den mening som avses i artikel 22.2 d i direktiv 2011/61/EU, om det finns en väsentlig sannolikhet för att en förnuftig investerare som blir medveten om sådan information skulle ompröva sitt beslut att investera i AIF-fonden, inbegripet fall där sådan information skulle kunna inverka på investerarens förmåga att utöva sina rättigheter i förhållande till investeringen eller på annat sätt skada intressena för en eller flera investerare i AIF-fonden.
2. För tillämpningen av artikel 22.2 d i direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltare bedöma förändringar under räkenskapsåret av information enligt artikel 23 i direktiv 2011/61/EU som omfattas av punkt 1 i denna artikel.
3. Informationen ska lämnas enligt kraven i de redovisningsstandarder och redovisningsregler som AIF-fonden har infört, tillsammans med en beskrivning av potentiella eller förväntade effekter på AIF-fonden och/eller på fondens investerare. Ytterligare information ska lämnas, om iakttagandet av specifika krav i redovisningsstandarderna och redovisningsreglerna kanske inte räcker till för att investerarna ska kunna förstå förändringens effekter.
4. Om den information som ska lämnas i enlighet med punkt 1 inte täcks av AIF-fondens redovisningsstandarder eller redovisningsregler, ska en beskrivning av väsentliga förändringar lämnas tillsammans med information om potentiella eller förväntade effekter på AIF-fonden och/eller på fondens investerare.
Artikel 107
Information om ersättningar
1. När information i enlighet med artikel 22.2 e i direktiv 2011/61/EU lämnas, ska det anges om det sammanlagda ersättningsbeloppet avser något av följande:
a)
Det sammanlagda ersättningsbelopp som AIF-förvaltaren betalar ut till hela sin personal, med angivande av antalet betalningsmottagare.
b)
Det sammanlagda ersättningsbelopp som AIF-förvaltaren betalar ut till personal som helt eller delvis är involverad i AIF-fondens verksamhet, med angivande av antalet betalningsmottagare.
c)
Den andel av det sammanlagda ersättningsbeloppet till AIF-förvaltarens personal som kan tillskrivas AIF-fonden, med angivande av antalet betalningsmottagare.
2. I relevanta fall ska även ”carried interest” som AIF-fonden betalar ut inkluderas i räkenskapsårets sammanlagda ersättningsbelopp.
3. Om informationen lämnas av AIF-förvaltare, ska en fördelning eller uppdelning lämnas för varje AIF-fond, i den mån sådan information finns eller är lätt tillgänglig. Denna information ska innehålla en beskrivning av hur fördelningen eller uppdelningen har gjorts.
4. AIF-förvaltare ska lämna allmän information om finansiella och icke-finansiella kriterier för sin ersättningspolitik och ersättningspraxis för relevanta personalkategorier, så att investerarna kan bedöma de incitament som skapas. I enlighet med de principer som anges i bilaga II till direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltare åtminstone lämna den information som behövs för att förstå AIF-fondens riskprofil och de åtgärder som fonden vidtar för att undvika eller hantera intressekonflikter.
Artikel 108
Regelbunden information till investerare
1. Den information som avses i artikel 23.4 i direktiv 2011/61/EU ska lämnas på ett klart och begripligt sätt.
2. När AIF-förvaltare lämnar information om den procentuella andelen av AIF-fondens tillgångar för vilka särskilda ordningar gäller på grund av deras illikvida natur i enlighet med artikel 23.4 a i direktiv 2011/61/EU, ska förvaltaren
a)
lämna en översikt över eventuella särskilda ordningar, inbegripet information om huruvida de avser ”sidofickor”, spärrar eller liknande ordningar, den värderingsmetod som tillämpas på tillgångar som är föremål för sådana ordningar och hur förvaltningsavgifterna och de resultatrelaterade avgifterna tillämpas på dessa tillgångar,
b)
lämna denna information som ett led i AIF-fondens regelbundna rapportering till investerarna enligt AIF-fondens fondbestämmelser eller bolagsordning, eller samtidigt som prospekt och emissionsdokument och minst samtidigt som årsredovisningen görs tillgänglig i enlighet med artikel 22.1 i direktiv 2011/61/EU.
Den procentuella andelen av AIF-fondens tillgångar för vilka specialarrangemang enligt artikel 1.5 gäller ska beräknas som nettovärdet av de tillgångar som är föremål för särskilda ordningar, dividerat med den berörda AIF-fondens nettotillgångsvärde.
3. När det gäller eventuella nya ordningar för AIF-fondens likviditetshantering i enlighet med artikel 23.4 b i direktiv 2011/61/EU, ska AIF-förvaltare
a)
för varje AIF-fond de förvaltar som inte är en sluten AIF-fond utan finansiell hävstång underrätta investerarna, om de förändrar de system och förfaranden för likviditetshantering som avses i artikel 16.1 i direktiv 2011/61/EU och som är väsentliga i enlighet med artikel 106.1 i denna förordning,
b)
omedelbart underrätta investerare, om de aktiverar spärrar, sidofickor eller liknande specialarrangemang eller om de beslutar att avbryta inlösen,
c)
lämna en översikt över förändringar av likviditetsordningarna, vare sig dessa ordningar är särskilda ordningar eller ej. I relevanta fall ska översikten inbegripa villkoren för tillåten inlösen och de omständigheter som avgör när diskretionär förvaltning gäller. Information ska ingå om eventuella begränsningar av rösträtt eller andra tillämpliga begränsningar, längden på eventuella inlåsningsperioder eller bestämmelser om ”first in line” eller ”pro-rating” för spärrar och avbrytanden.
4. Informationen om AIF-fondens riskprofil i enlighet med artikel 23.4 c i direktiv 2011/61/EU ska inbegripa
a)
åtgärder för att bedöma AIF-portföljens känslighet för de mest relevanta risker som AIF-fonden är eller kan bli exponerad mot,
b)
om de riskbegränsningar som fastställts av AIF-förvaltaren har överskridits eller sannolikt kan överskridas och, i de fall riskbegränsningarna har överskridits, en beskrivning av omständigheterna och de avhjälpande åtgärder som har vidtagits.
Informationen ska lämnas som ett led i AIF-fondens regelbundna rapportering till investerarna enligt AIF-fondens fondbestämmelser eller bolagsordning, eller samtidigt som prospekt och emissionsdokument och minst samtidigt som årsredovisningen görs tillgänglig i enlighet med artikel 22.1 i direktiv 2011/61/EU.
5. De riskhanteringssystem som AIF-förvaltaren använder i enlighet med artikel 23.4 c i direktiv 2011/61/EU ska ange de viktigaste åtgärderna för att hantera de risker som varje förvaltad AIF-fond är eller kan bli exponerad mot. Vid ändringar ska information lämnas om dessa ändringar samt deras förväntade effekt på AIF-fonden och dess investerare.
Informationen ska lämnas som ett led i AIF-fondens regelbundna rapportering till investerarna enligt AIF-fondens fondbestämmelser eller bolagsordning, eller samtidigt som prospekt och emissionsdokument och minst samtidigt som årsredovisningen görs tillgänglig eller offentliggörs i enlighet med artikel 22.1 i direktiv 2011/61/EU.
Artikel 109
Regelbunden information till investerare
1. Den information som avses i artikel 23.5 i direktiv 2011/61/EU ska lämnas på ett klart och begripligt sätt.
2. Utan onödigt dröjsmål ska information lämnas om ändringar av den högsta finansiella hävstångsnivån beräknad enligt brutto- och åtagandemetoderna samt eventuell rätt till återanvändning av säkerheter eller eventuella garantier enligt ordningen för finansiell hävstång, varvid informationen ska omfatta
a)
den ursprungliga och reviderade högsta finansiella hävstångsnivån beräknad i enlighet med artiklarna 7 och 8, där den finansiella hävstångsnivån ska beräknas som en relevant exponering dividerad med AIF-fondens nettotillgångsvärde,
b)
arten av de rättigheter som beviljats för återanvändning av säkerheter,
c)
arten av beviljade garantier,
d)
uppgifter om eventuella ändringar med avseende på tjänsteleverantörer i samband med någon av leden ovan.
3. Informationen om det sammanlagda finansiella hävstångsbeloppet beräknat enligt brutto- och åtagandemetoder som används av AIF-fonden ska lämnas som ett led i AIF-fondens regelbundna rapportering till investerarna enligt AIF-fondens fondbestämmelser eller bolagsordning, eller samtidigt som prospekt och emissionsdokument och minst samtidigt som årsredovisningen görs tillgänglig i enlighet med artikel 22.1 i direktiv 2011/61/EU.
Artikel 110
Rapportering till behöriga myndigheter
1. För att uppfylla kraven i artikel 24.1 andra stycket och artikel 3.3 d i direktiv 2011/61/EU ska AIF-förvaltare lämna följande information i sina rapporter till de behöriga myndigheterna:
a)
De huvudsakliga instrument som de bedriver handel med, inklusive en uppdelning mellan finansiella instrument och andra tillgångar och uppgift om AIF-fondens investeringsstrategier och dess geografiska och sektoriella investeringsinriktning.
b)
De marknader där de är medlemmar eller bedriver aktiv handel.
c)
Diversifieringen av AIF-fondens portfölj, inklusive men inte begränsat till fondens huvudsakliga exponeringar och största koncentrationer.
Informationen ska lämnas snarast och senast en månad efter utgången av den period som avses i punkt 3. Om AIF-fonden är en fond-i-fond, får AIF-förvaltaren förlänga denna period med 15 dagar.
2. AIF-förvaltare ska för var och en av de EU-baserade AIF-fonder som de förvaltar - och för var och en av de AIF-fonder som de marknadsför i unionen - lämna följande information till de behöriga myndigheterna i sina hemmedlemsstater i enlighet med artikel 24.2 i direktiv 2011/61/EU:
a)
Procentuell andel av AIF-fondens tillgångar för vilka specialarrangemang enligt artikel 1.5 gäller på grund av deras illikvida natur enligt vad som avses i artikel 23.4 a i direktiv 2011/61/EU.
b)
Eventuella nya ordningar för AIF-fondens likviditetshantering.
c)
De riskhanteringssystem som AIF-förvaltaren tillämpar för att hantera marknadsrisk, likviditetsrisk, motpartsrisk och andra risker, inklusive operativa risker.
d)
AIF-fondens aktuella riskprofil, inklusive
i)
marknadsriskprofilen för AIF-fondens investeringar, inbegripet förväntad avkastning och AIF-fondens volatilitet under normala marknadsförhållanden,
ii)
likviditetsprofilen för AIF-fondens investeringar, inbegripet likviditetsprofilen för fondens tillgångar, profilen för inlösenvillkor och de finansieringsvillkor som motparter ger AIF-fonden,
e)
information om de huvudsakliga tillgångskategorier som AIF-fonden har investerat i, inbegripet motsvarande marknadsvärde för korta och långa positioner, omsättning och resultat under rapporteringsperioden,
f)
resultatet av de regelbundna stresstester, under normala och exceptionella omständigheter, som genomförs i enlighet med artiklarna 15.3 b och 16.1 andra stycket i direktiv 2011/61/EU.
3. Den information som avses i punkterna 1 och 2 ska rapporteras enligt följande:
a)
Halvårsvis av AIF-förvaltare som förvaltar portföljer åt AIF-fonder vars förvaltade tillgångar beräknade i enlighet med artikel 2 sammanlagt överstiger tröskelvärdet på antingen 100 miljoner euro eller 500 miljoner euro i enlighet med artikel 3.2 a respektive 3.2 b i direktiv 2011/61/EU, men som inte överstiger 1 miljard euro, för var och en av de EU-baserade AIF-fonder som de förvaltar och för var och en av de AIF-fonder som de marknadsför i unionen.
b)
Kvartalsvis av AIF-förvaltare som förvaltar portföljer åt AIF-fonder vars förvaltade tillgångar beräknade i enlighet med artikel 2 sammanlagt överstiger 1 miljard euro, för var och en av de EU-baserade AIF-fonder som de förvaltar och för var och en av de AIF-fonder som de marknadsför i unionen.
c)
Kvartalsvis av AIF-förvaltare som omfattas av de krav som avses i led a, för varje AIF-fond vars tillgångar de förvaltar, inbegripet eventuella tillgångar som förvärvats genom användning av finansiell hävstång och som sammanlagt överstiger 500 miljoner euro med avseende på den AIF-fonden.
d)
Årligen av AIF-förvaltare med avseende på varje förvaltad AIF-fond utan finansiell hävstång och som enligt sin egen investeringspolitik investerar i onoterade företag och emittenter för att förvärva kontroll.
4. Genom avvikelse från punkt 3 kan den behöriga myndigheten i AIF-förvaltarens hemmedlemsstat för att kunna fullgöra sitt uppdrag anse det nödvändigt och lämpligt att kräva att hela eller delar av informationen ska rapporteras mer frekvent.
5. AIF-förvaltare som förvaltar en eller flera AIF-fonder som enligt deras bedömning i betydande grad använder finansiell hävstång i enlighet med artikel 111 i denna förordning ska lämna den information som krävs enligt artikel 24.4 i direktiv 2011/61/EU samtidigt som den information som krävs enligt punkt 2 i denna artikel.
6. AIF-förvaltare ska lämna den information som anges i punkterna 1, 2 och 5 enligt den mall för proformaredovisning som anges i bilaga IV.
7. När det gäller icke EU-baserade AIF-förvaltare ska i enlighet med artikel 42.1 a i direktiv 2011/61/EU hänvisningar till behörig myndighet i hemmedlemsstaten avse den behöriga myndigheten i referensmedlemsstaten.
Artikel 111
Användning av finansiell hävstång i ”betydande grad”
1. Vid tillämpningen av artikel 24.4 i direktiv 2011/61/EU ska finansiell hävstång anses användas i betydande grad, när en AIF-fonds exponering beräknad enligt åtagandemetoden i enlighet med artikel 8 i denna förordning är tre gånger så stor som nettotillgångsvärdet.
2. Om det krav som avses i punkt 1 uppfylls, ska AIF-förvaltaren i enlighet med artikel 24.4 i direktiv 2011/61/EU lämna information till de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten i enlighet med de principer som fastställs i artikel 110.3 i denna förordning.
AVSNITT 2
AIF-förvaltare som förvaltar AIF-fonder med finansiell hävstång
(Artikel 25.3 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 112
Begränsningar av förvaltningen av AIF-fonder
1. De principer som fastställs i denna artikel ska tillämpas för att ange omständigheterna för när behöriga myndigheter får utöva sin befogenhet att införa gränser för finansiell hävstång eller andra begränsningar för AIF-förvaltare.
2. När de behöriga myndigheterna bedömer den information som mottas i enlighet med artiklarna 7.3, 15.4, 24.4 eller 24.5 i direktiv 2011/61/EU, ska de ta hänsyn till i vilken omfattning AIF-förvaltares användning av finansiell hävstång eller deras samverkan med en grupp av AIF-förvaltare eller andra finansinstitut, kan bidra till att ackumulera risker för det finansiella systemets funktion eller för störningar på marknaderna.
3. De behöriga myndigheterna ska beakta åtminstone följande aspekter i sin bedömning:
a)
Omständigheter då en eller flera AIF-fonders exponering, inbegripet exponeringar till följd av finansierings- eller investeringspositioner som AIF-förvaltaren handlar i för egen räkning eller för en AIF-fonds räkning, kan utgöra en betydande marknads-, likviditets- eller motpartsrisk för ett finansinstitut.
b)
Omständigheter då AIF-förvaltares verksamhet eller förvaltarens samverkan med exempelvis en grupp av AIF-förvaltare eller andra finansinstitut, särskilt med avseende på de typer av tillgångar som AIF-fonden investerar i och den teknik som AIF-förvaltaren tillämpar genom användning av finansiell hävstång, bidrar eller kan bidra till en nedåtgående prisspiral för finansiella instrument eller andra tillgångar på ett sätt som hotar de finansiella instrumentens eller de andra tillgångarnas lönsamhet.
c)
Kriterier som typ av AIF-fond, AIF-förvaltarens investeringsstrategi med avseende på de berörda AIF-fonderna, de olika marknadsvillkor som råder för AIF-förvaltare och AIF-fonder samt eventuella konjunkturförstärkande effekter till följd av att de behöriga myndigheterna inför trösklar eller andra begränsningar för den berörda AIF-förvaltarens användning av finansiell hävstång.
d)
Kriterier som en eller flera AIF-fonders storlek och eventuella relaterade effekter inom ett visst marknadssegment, riskkoncentrationer på vissa marknader där en eller flera AIF-fonder investerar, eventuella spridningsrisker till andra marknader från en marknad där risker har konstaterats, likviditetsproblem på särskilda marknader vid en viss tidpunkt, graden av obalans mellan tillgångar och skulder i en AIF-förvaltares investeringsstrategi eller oregelbundna prisrörelser för tillgångar som en AIF-fond kan investera i.
AVSNITT 3
Särskilda bestämmelser avseende tredjeländer
(Artiklarna 34.1, 35.2, 36.1, 37.7 d, 40.2 a och 42.1 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 113
Allmänna krav
1. Samarbetsarrangemangen ska täcka alla möjliga situationer och aktörer som anges i kapitel VII i direktiv 2011/61/EU, med beaktande av AIF-förvaltarens och AIF-fondens etableringsplats samt AIF-förvaltarens verksamhet.
2. Samarbetsarrangemangen ska anges i skriftlig form.
3. Samarbetsarrangemangen mellan behöriga myndigheter i unionen och tillsynsmyndigheter i tredjeland ska fastställa en särskild ram för samråd, samarbete och informationsutbyte för tillsyn och efterlevnad.
4. Samarbetsarrangemangen ska fastställa en särskild bestämmelse om information som en behörig myndighet i unionen mottar från en tillsynsmyndighet i ett tredjeland och som ska överföras till andra behöriga myndigheter i unionen, Esma eller ESRB i enlighet med direktiv 2011/61/EU.
Artikel 114
Mekanismer, instrument och förfaranden
1. Samarbetsarrangemangen ska fastställa de mekanismer, instrument och förfaranden som krävs för att behöriga myndigheter i unionen ska ha tillgång till all information som de behöver för att fullgöra sitt uppdrag i enlighet med direktiv 2011/61/EU.
2. Samarbetsarrangemangen ska fastställa de mekanismer, instrument och förfaranden som krävs för att inspektioner på plats ska kunna utföras, när det är nödvändigt för att den behöriga myndigheten i unionen ska kunna fullgöra sina uppgifter i enlighet med direktiv 2011/61/EU. Inspektioner på plats ska utföras direkt av den behöriga EU-myndigheten eller av den behöriga myndigheten i det berörda tredjelandet med den behöriga EU-myndighetens hjälp.
3. Samarbetsarrangemangen ska fastställa de mekanismer, instrument och förfaranden som krävs för att tredjelandets behöriga myndighet ska kunna hjälpa de behöriga EU-myndigheterna, när det är nödvändigt för att verkställa unionslagstiftning och nationell genomförandelagstiftning som överträtts av en enhet som är etablerad i det berörda tredjelandet i enlighet med de nationella och internationella lagar som gäller för den myndigheten.
Artikel 115
Dataskydd
Samarbetsarrangemangen ska garantera att uppgiftsöverföring till tredjeland och analys av uppgifter endast sker i enlighet med artikel 52 i direktiv 2011/61/EU.
AVSNITT 4
Utbyte av information om möjliga konsekvenser för det finansiella systemet av en AIF-förvaltares verksamhet
(Artikel 53.1 i direktiv 2011/61/EU)
Artikel 116
Utbyte av information om möjliga konsekvenser för det finansiella systemet av en AIF-förvaltares aktiviteter
Vid tillämpningen av artikel 53 i direktiv 2011/61/EU ska de behöriga myndigheterna i de medlemsstater som ansvarar för auktorisation av och tillsyn över AIF-förvaltare enligt det direktivet utbyta information med de behöriga myndigheterna i övriga medlemsstater samt Esma och ESRB på åtminstone följande områden:
a)
Information som mottagits i enlighet med artikel 110, när sådan information är relevant för att övervaka och ingripa mot enskilda eller flera AIF-förvaltares aktiviteter som kan få konsekvenser för systemviktiga finansinstituts stabilitet och väl fungerande marknader där dessa förvaltare är verksamma.
b)
Information som erhållits från myndigheter i tredjeland, när detta är nödvändigt för övervakningen av systemrisker.
c)
Analys av den information som avses i leden a och b och en bedömning av eventuella situationer där en eller flera AIF-förvaltare som omfattas av tillsyn, eller en eller flera AIF-fonder som de förvaltar, anses bidra till att ackumulera risker för det finansiella systemets funktion, för störningar på marknaderna eller för ekonomins långsiktiga tillväxt.
d)
Vidtagna åtgärder när en eller flera AIF-förvaltares aktiviteter som omfattas av tillsyn, eller en eller flera av deras förvaltade AIF-fonders aktiviteter, innebär systemrisker eller äventyrar väl fungerande marknader där dessa är verksamma.
KAPITEL VI
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 117
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning ska tillämpas från och med den 22 juli 2013.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdat i Bryssel den 19 december 2012.