ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 153/2013 НА КОМИСИЯТА
от 19 декември 2012 година
за допълване на Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти относно изискванията към централните контрагенти
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид становището на Европейската централна банка (1),
като взе предвид Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 г. относно извънборсовите деривати, централните контрагенти и регистрите на трансакции (2), и по-специално член 25, параграф 8, член 26, параграф 9, член 29, параграф 4, член 34, параграф 3, член 41, параграф 5, член 42, параграф 5, член 44, параграф 2, член 45, параграф 5, член 46, параграф 3, член 47, параграф 8 и член 49, параграф 4 от него,
като има предвид, че:
(1)
Разпоредбите от настоящия регламент са тясно свързани помежду си, тъй като се отнасят до организационните изисквания, в т.ч. съхраняването на данни и непрекъснатостта на стопанската дейност, и пруденциалните изисквания, в т.ч. по отношение на допълнителните обезпечения, гаранционния фонд, механизмите за контрол на ликвидния риск, каскадния принцип при неизпълнение, обезпеченията, инвестиционната политика, преразглеждането на модели, стрес тестове и бек тестове. С оглед на съгласуването на посочените разпоредби, които следва да влязат в сила едновременно, и на осигуряването на възможност за цялостен поглед и лесен достъп до тях за лицата, които трябва да спазват произтичащите от тях задължения, е желателно всички регулаторни технически стандарти, изисквани съгласно дял III и дял IV от Регламент (ЕС) № 648/2012, да бъдат включени в един регламент.
(2)
С оглед на глобалния характер на финансовите пазари настоящият регламент следва да вземе предвид издадените от Комитета по платежни и сетълмент системи и Международната организация на комисиите по ценни книжа принципи по отношение на пазарните инфраструктури (по-долу „Принципи на КПСС - МОКЦК“), които служат като световен еталон за регулаторните изисквания към централните контрагенти (по-долу „ЦК“).
(3)
За да бъдат гарантирани сигурността и стабилността на ЦК при всякакви пазарни условия, е от основно значение ЦК да приемат процедури за разумно управление на риска, надлежно обхващащи всички рискове, на които те са или може да бъдат изложени. В тази връзка стандартите за управление на риска, прилагани на практика от ЦК, следва да бъдат по-строги от посочените в настоящия регламент, ако това се счита за целесъобразно с оглед управлението на риска.
(4)
За да бъдат ясно установени ограниченият брой произхождащи от Регламент (ЕС) № 648/2012 концепции, както и за да бъдат определени техническите понятия, необходими за разработването на настоящия технически стандарт, е необходимо да бъдат определени няколко понятия.
(5)
Важно е да се гарантира, че признатите ЦК от трета държава не нарушават нормалното функциониране на пазарите в Съюза. За целта е особено важно да бъде гарантирано, че признатите ЦК не са в състояние да занижат своите изисквания по отношение на управлението на риска под стандартите на Съюза, което може да създаде предпоставки за регулаторен арбитраж. Информацията, която трябва да се предостави на ЕОЦКП във връзка с признаването на ЦК от трета държава, следва да позволи на ЕОЦКП да прецени дали въпросният ЦК отговаря изцяло на пруденциалните изисквания, приложими в тази трета държава. Освен това с определянето на еквивалентността от страна на Комисията следва да се гарантира, че законовите и подзаконовите разпоредби на третата държава са еквивалентни на всяка от разпоредбите по дял IV от Регламент (ЕС) № 648/2012 и по настоящия регламент.
(6)
За да се осигури подходящо равнище на защита на инвеститорите, при признаването на ЦК от трета държава Европейският орган за ценни книжа и пазари (по-долу „ЕОЦКП“) може да изиска допълнителна информация освен строго необходимата за установяване дали са изпълнени условията по Регламент (ЕС) № 648/2012.
(7)
Компетентният орган на третата държава извършва текуща оценка дали ЦК от тази трета държава спазва изцяло пруденциалните изисквания на третата държава. С информацията, която подалият заявление ЦК от трета държава трябва да предостави на ЕОЦКП, не би следвало да се цели дублиране на оценката на компетентния орган на третата държава, а да се гарантира, че ЦК е обект на ефективен надзор и правоприлагане в съответната трета държава и по този начин да се осигури висока степен на защита на инвеститорите.
(8)
За да може ЕОЦКП да извърши цялостна оценка, информацията, предоставена от подалия заявление ЦК от трета държава, следва да бъде допълнена от информацията, необходима за оценяване на ефективността на текущия надзор, изпълнителните правомощия и действията, предприети от компетентния орган на третата държава. Тази информация следва да се предоставя в рамките на споразумение за сътрудничество, установено в съответствие с Регламент (ЕС) № 648/2012. Това споразумение за сътрудничество следва да гарантира, че ЕОЦКП бива своевременно информиран за всички надзорни мерки или действия по правоприлагане, предприети спрямо подалия заявление ЦК от трета държава, за всяка промяна на условията, при които на съответния ЦК е било предоставено разрешение, както и относно всяка актуализация на информацията, която ЦК е предоставил първоначално в процеса на признаване.
(9)
Изискванията по Регламент (ЕС) № 648/2012 относно йерархичната структура на отчитане на вътрешния риск трябва да бъдат допълнително уточнени с оглед прилагане на рамка за управление на риска, която включва структурата, правата и отговорностите на вътрешния процес по управление на риска. В правилата за управление следва да бъдат отчитани различните режими на дружествено право в Съюза, за да се гарантира стабилната нормативна уредба за дейността на ЦК.
(10)
Ролята и отговорностите на функцията по проверка на съответствието на ЦК следва да бъдат уточнени, за да се гарантира, че ЦК прилага необходимите процедури за съблюдаване на настоящия регламент, Регламент (ЕС) № 648/2012 и Регламент за изпълнение (ЕС) № 1249/2012 на Комисията (3).
(11)
Необходимо е ясно да се определят отговорностите на ръководния съвет и висшия ръководен състав, както и да се определят минимални изисквания за дейността на ръководния съвет, за да се гарантира, че организационната структура на ЦК му позволява да изпълнява неговите задачи и дейности по последователен и организиран начин. За гарантиране на отчетността е необходимо също да се установи ясна и пряка йерархична структура на отчитане.
(12)
С цел да се гарантира стабилното и разумно управление на ЦК е важно неговата политика за възнагражденията да не насърчава поемането на прекомерни рискове. Политиката за възнагражденията ще доведе до желаните последствия, ако тя бъде целесъобразно контролирана и преразглеждана от ръководния съвет, който следва да създаде специален комитет, надлежно следящ за изпълнението на политиката за възнагражденията.
(13)
За да се гарантира, че ЦК разполагат с човешките ресурси, необходими за изпълнението на всички техни задължения, че те са отговорни за изпълнението на своите дейности и че компетентните органи разполагат със съответните точки за контакт в рамките на поднадзорните им ЦК, ЦК следва да назначат поне директор по управление на риска, директор по проверка на съответствието и директор по технологиите
(14)
ЦК следва целесъобразно да оценяват и контролират доколко членовете на ръководния съвет, участващи в ръководните органи на различни дружества, могат да попаднат в конфликт на интереси както в рамките, така и извън групата на ЦК. Членовете на ръководния съвет не следва да бъдат възпрепятствани да участват в ръководни органи, освен когато това поражда конфликти на интереси.
(15)
За постигането на ефективна одитна функция ЦК следва да определи отговорностите и йерархичната структура на отчитане на своите вътрешни одитори, за да се гарантира, че съответните въпроси биват своевременно отнасяни до ръководния съвет на ЦК и компетентните органи. При установяването и поддържането на функцията по вътрешен одит следва ясно да бъдат определени нейната мисия, независимост и обективност, обхват и отговорност, правомощия, отчетност и стандарти на работа.
(16)
С оглед ефективното изпълнение на задълженията си съответният компетентен орган следва да разполага с достъп до цялата информация, необходима да се установи дали ЦК съблюдава условията на неговото разрешение. Тази информация следва да бъде своевременно предоставяна от ЦК.
(17)
Съхраняваните от ЦК данни следва да предоставят цялостна представа за кредитните експозиции на ЦК към клиринговите членове и да позволяват текущ мониторинг на произтичащия системен риск. Тези данни следва да позволяват на компетентните органи, ЕОЦКП и съответните членове на Европейската система на централните банки (по-долу „ЕСЦБ“) да пресъздадат по подходящ начин клиринговия процес с цел да се оцени съответствието му с регулаторните изисквания, включително изискванията за отчитане. Съхраняваните данни са полезни и за ЦК с оглед спазване на регулаторните изисквания и задължения към клиринговите членове, както и при съдебни спорове.
(18)
Данните, отчитани от ЦК пред регистрите на трансакции, следва да бъдат съхранявани, за да могат компетентните органи да проверят дали ЦК спазват задължението за отчетност, установено в Регламент (ЕС) № 648/2012, и да получат лесен достъп до информацията, която не може да бъде намерена в регистрите на трансакции.
(19)
По отношение на изискването за съхраняване на данни за сделките следва да се прилагат понятията, използвани при предвиденото в член 9 от Регламент (ЕС) № 648/2012 задължение за отчетност, с което да се гарантира целесъобразното отчитане от страна на ЦК.
(20)
С оглед осигуряване непрекъснатостта на стопанската дейност при смущения алтернативният обработвателен център на ЦК следва да бъде достатъчно отдалечен и географски обособен от основния център, така че да не бъде засегнат от същото катастрофично събитие, което би могло да причини спирането на функциите на основния център. Необходимо е да бъдат подготвени сценарии, с помощта на които да се анализира въздействието от кризисни събития върху основните услуги, включително сценарии, които предвиждат спирането на функциите на системите вследствие на природно бедствие. Тези анализи следва да подлежат на периодичен преглед.
(21)
Като част от системно значимата инфраструктура на финансовите пазари ЦК следва да могат да възстановят основните си функции в рамките на два часа, като в идеалния случай техните резервни системи трябва да започнат обработката на данни непосредствено след настъпването на инцидент. ЦК следва също така да гарантират с много висока степен на вероятност, че няма да бъдат загубени данни.
(22)
При неизпълнение от страна на клирингов член е важно останалите участници на пазара да не понесат значителни загуби. Следователно посредством допълнителните обезпечения, предоставени от неизправната страна, ЦК трябва да осигурят най-малко покритието на съответната част от евентуалните загуби, които ЦК биха претърпели в рамките на процеса по приключване на вземането. Правилата следва да определят минималния процент, който допълнителните обезпечения следва да покриват за различните класове финансови инструменти. Освен това ЦК следва да прилагат принципи, позволяващи равнищата на допълнително обезпечаване да бъдат целесъобразно адаптирани според характеристиките на всеки финансов инструмент или портфейл, по отношение на който извършват клиринг.
(23)
Съществуването на силно конкурентна среда не следва да е причина за ЦК да намаляват допълнителното обезпечаване до равнища, които застрашават тяхната сигурност. Поради това при изчисляването на допълнителното обезпечение следва да се спазват специфични изисквания по отношение на неговите основни компоненти. В този смисъл допълнителните обезпечения следва да са съобразени с всички възможни пазарни условия, в т.ч. периоди на сътресения.
(24)
Следва да бъдат установени правила за определяне на подходящия процент и времевите хоризонти за периода на ликвидация и изчисляването на променливостта за минали периоди. Въпреки това, за да бъде гарантирано, че ЦК управляват надлежно риска, на който са изложени, е желателно да не се посочва подходът, който ЦК следва да предприеме за изчисляване на изискваното допълнително обезпечение по тези параметри. По същите причини ЦК не следва да бъдат възпрепятствани да използват различни надеждни методологични подходи за допълнително обезпечаване на ниво портфейл. Те следва да могат да прилагат методи, основани на корелациите между ценовия риск на финансовия инструмент или набора от финансови инструменти, по отношение на които те осъществяват клиринг, както и други подходящи методи, основани на еквивалентни статистически зависимости.
(25)
Когато се определя времевият период, през който ЦК е изложен на пазарен риск, свързан с управлението на позицията на неизправната страна, ЦК следва да отчете съответните характеристики на финансови инструменти или портфейли, за които е осъществил клиринг, например степента на ликвидност и размера на позицията или нейната концентрация. ЦК следва да направи предпазлива оценка на времето, необходимо за цялостното приключване на позицията на неизправната страна след привличането на последното допълнително обезпечение, размера на позицията и нейната концентрация.
(26)
За да не се дестабилизира или влошава финансовата обстановка, ЦК следва, доколкото е възможно, да прилага далновидни методологии по отношение на допълнителните обезпечения, които ограничават вероятност от проциклични промени в изискванията за допълнително обезпечение, без това да нарушава устойчивостта на ЦК.
(27)
При извънборсовите деривати е обикновено оправдано използването на по-голям доверителен интервал, тъй като при тях ценообразуването може да бъде по-ненадеждно, а данните за минали периоди, на които се основават приблизителните оценки на експозицията - по-ограничени. ЦК може да извършват клиринг на извънборсови деривати, които не са засегнати от тези фактори и чиито характеристики на риска съвпадат с тези на борсово търгуваните деривати, като те следва да могат да извършват последователен клиринг на тези продукти независимо от метода на изпълнение.
(28)
Подходящото определение на екстремни, но реалистични пазарни условия представлява основен елемент от управлението на риска на ЦК. С оглед актуализирането на рамката за управление на риска на ЦК понятието екстремни, но реалистични пазарни условия не следва да се разглежда статично, а по-скоро като явление, което се променя с течение на времето и се различава за отделните пазари. Един пазарен сценарий може да бъде екстремен, но реалистичен за даден ЦК и същевременно да не бъде от голямо значение за друг ЦК. ЦК следва да изгради устойчива вътрешна рамка за определяне на пазарите, във връзка с които е изложен на риск, и да прилага общ минимален набор от стандарти за определяне на екстремните, но реалистични условия на всеки от определените пазари. Той следва също така да разгледа обективно възможността за настъпване на едновременни сътресения на няколко пазара.
(29)
За да бъде осигурено наличието на подходящи и надеждни правила за управление, използваната от ЦК рамка за установяване на екстремни, но реалистични пазарни условия следва да бъде обсъдена от комитета за управление на риска и одобрена от ръководния съвет. Тя следва да подлежи най-малко веднъж годишно на преглед, резултатите от който биват обсъдени от комитета за управление на риска и след това представени пред ръководния съвет. Прегледът следва да гарантира, че промените в мащаба и концентрацията на експозициите на ЦК, както и тенденциите на пазарите, на които той оперира, са отразени в определението на екстремни, но реалистични пазарни условия. Този преглед обаче не следва да замества оценката, която ЦК текущо извършва на адекватността на своя гаранционен фонд съобразно променящите се пазарни условия.
(30)
За да се осигури ефективното управление на техния ликвиден риск, от ЦК следва да се изисква да изградят рамка за управление на ликвидния риск. Въпросната рамка следва да зависи от естеството на задълженията на ЦК и да обхваща инструментите, с които той разполага за оценка на своя ликвиден риск, за определяне на ликвидните затруднения, които могат да възникнат, и за гарантиране на адекватността на ликвидните му средства.
(31)
От ЦК следва да се изисква, когато оценява адекватността на ликвидните си средства, да взема предвид размера и ликвидността на ресурсите, с които разполага, както и евентуалния риск от концентрация на тези активи. Важно е ЦК да могат да установят всички основни видове концентрация на ликвиден риск в рамките на своите ресурси, за да могат при необходимост да получат незабавен достъп до ликвидните си ресурси. ЦК следва също така да отчетат допълнителните рискове, произтичащи от множеството взаимовръзки, взаимозависимости и концентрации.
(32)
Тъй като ликвидността по трансакциите трябва да бъде гарантирана към определената дата или дори в рамките на деня на трансакцията, ЦК може да използва парични средства при емитиращата централна банка, парични средства при кредитоспособни търговски банки, предварително договорени кредитни линии, предварително договорени репо сделки, високоликвидно обезпечение, държано при попечител, и инвестиции, които са леснодостъпни и обратими в парични средства при предварително определени и много надеждни договорености за финансиране, включително при неблагоприятни пазарни условия. Само при определени условия тези парични средства и обезпечения следва да се считат за предварително договорени ликвидни финансови ресурси.
(33)
За да се осигурят необходимите стимули за ЦК да спазва пруденциалните изисквания и да поддържа съответната сума на подходящо равнище, като същевременно избягва регулаторния арбитраж, е важно да се установи обща методология за изчисляване и поддържане на определен размер целеви собствени ресурси, с които ЦК следва да разполага и да използва съгласно каскадния принцип при неизпълнение. Важно е тези ресурси, служещи за покриване на загуби от неизпълнение, да бъдат отделени и функционално независими от минималния изискуем капитал на ЦК, който покрива други рискове, на които ЦК може да бъде изложен.
(34)
За да им бъдат осигурени равностойни условия на конкуренция, е необходимо ЦК да прилагат съгласувана методология за изчисляване на собствените ресурси, които трябва да се използват съгласно каскадния принцип при неизпълнение. Ако бъде позволено на ЦК да прилагат по своя преценка ненапълно изяснени методологии, отделните ЦК ще постигнат твърде различни резултати, като по този начин ще бъдат създадени стимули за регулаторен арбитраж. Ето защо е изключително важно методологията да не оставя възможност за индивидуална интерпретация от страна на ЦК. За тази цел би било целесъобразно да се използва обикновен процент, основан на ясно разграничими параметри и ясна методология, с което да се осигури съгласуваност при изчисляването на собствените ресурси на ЦК, които да бъдат използвани съгласно каскадния принцип при неизпълнение.
(35)
Следва да бъде установен минимален набор от критерии, за да се гарантира, че подходящото обезпечение е високоликвидно и може бързо да бъде превърнато в парични средства при минимално въздействие върху цената. Тези критерии следва да се отнасят до емитента на обезпечението, възможността то да бъде реализирано на пазара и дали неговата стойност се намира в правопропорционална зависимост от кредитоспособността на члена, предоставил обезпечението, с оглед покриване на евентуалния утежняващ риск. ЦК следва да може да прилага допълнителни критерии, необходими за постигане на желаното ниво на надеждност.
(36)
ЦК следва да приемат единствено високоликвидни обезпечения с минимален кредитен и пазарен риск. За да се гарантира, че държаните от ЦК обезпечения са високоликвидни във всеки един момент, е необходимо ЦК да установят прозрачни и предвидими политики и процедури за оценка и постоянен мониторинг на ликвидността на активите, приети като обезпечение, както и да прилагат подходящи методологии за оценка. За целта ЦК следва също да използват граници на концентрация, с които се цели поддържането на необходимата диверсификация на обезпеченията, гарантираща, че те може да бъдат ликвидирани своевременно, без стойността им да бъде повлияна от значителен пазарен риск. Когато определят своите политики относно допустимите обезпечения и границите на концентрация, ЦК следва да вземат под внимание глобалната наличност на съответното обезпечение с оглед на потенциалните макроикономически ефекти на своите политики.
(37)
За да се избегне утежняващият риск, на клиринговите членове не следва като цяло да бъде разрешено да използват като обезпечение собствените си ценни книжа или ценни книжа, емитирани от дружество от тяхната група. ЦК следва да могат обаче да позволят на клиринговите членове да предоставят обезпечени облигации, които са защитени от неплатежоспособност на емитента. Съответното обезпечение следва все пак да бъде отделено по подходящ начин от емитента и да отговоря на минимални критерии за приемане на обезпечението. Клирингов член не следва да емитира финансови инструменти, чиято основна цел е да бъдат използвани като обезпечение от друг клирингов член.
(38)
За да се осигури стабилността на ЦК, те следва да приемат като обезпечение издадените от търговски банки гаранции единствено след задълбочена оценка на емитента и на правната, договорната и оперативната рамка на гаранцията. Необезпечените експозиции на ЦК към търговски банки следва да се избягват. Следователно гаранции на търговски банки могат да бъдат приемани само при строго определени условия. Тези условия са изпълнени обикновено на пазари, характеризиращи се с висока концентрация на търговски банки, които желаят да предоставят кредити на нефинансовите клирингови членове. Ето защо в тези случаи следва да се допускат по-високи граници на концентрация.
(39)
С цел да ограничи пазарния си риск ЦК следва да бъде задължен да преоценява ежедневно своите обезпечения. Той следва да прилага проценти за намаляване на стойността на обезпечението, които по предпазлив начин отразяват потенциалното намаление на стойността на обезпечението за интервала между неговата последна преоценка и момента, към който се счита за логично то да бъде ликвидирано при неблагоприятни пазарни условия. Степента на обезпеченост следва също така да е съобразена с потенциалните експозиции към утежняващ риск.
(40)
Прилагането на проценти за намаляване на стойността на обезпечението следва да помогне на ЦК да избегнат значителните и неочаквани корекции на размера на изискваното обезпечение, като по този начин се предотвратява, доколкото е възможно, процикличното въздействие.
(41)
Приеманите от ЦК обезпечения не следва да бъдат концентрирани върху ограничен брой емитенти или ограничен брой активи, с което се цели да се избегнат потенциалните значителни отрицателни ценови ефекти в случай на ускорена ликвидация на обезпечението. Поради тази причина концентрираните позиции от обезпечения не следва да се считат за високоликвидни.
(42)
Ликвидният, пазарният и кредитният риск следва да се разглеждат както на равнище портфейл, така и за всеки отделен финансов инструмент. Концентрацията на равнище портфейл може да има значителен отрицателен ефект върху ликвидността на обезпечението или на финансовите инструменти, в които ЦК може да инвестира своите финансови ресурси, тъй като продажбата на значителни позиции при неблагоприятни пазарни условия вероятно ще доведе до намаляване на пазарната цена. По същата причина съхраняваните от ЦК обезпечения следва да се наблюдават и оценяват постоянно, за да се гарантира тяхната ликвидност.
(43)
Пазарите на енергийни деривати са много силно обвързани със стоковите спот пазари, които се характеризират с висок дял нефинансови клирингови членове. Голяма част от участниците на тези пазари са едновременно и производители на съответните стоки. Осигуряването на достатъчно обезпечение с цел пълно покриване на гаранциите на търговските банки би могло да накара тези нефинансови клирингови членове да се освободят от значителна част от текущите си позиции или да им попречи да продължат да осъществяват клиринг на своите позиции като пряк клирингов член на ЦК. Този процес би могъл да причини смущения на енергийните пазари, свързани с ликвидността и разнообразието на участниците на пазара. Поради това неговото прилагане следва да бъде отложено съгласно ясно установен график.
(44)
С цел да се осигури последователното прилагане на рамката, установена в Регламент (ЕС) № 648/2012, посочените в окончателните правила изисквания следва да бъдат аналогични за всички сектори. Енергийните дружества оперират понастоящем в добре уредена среда, която ще се нуждае от време за адаптация към установените нови изисквания с цел да се избегнат неблагоприятните последици за реалната икономика. Следователно за този тип пазари е желателно да се установи дата на прилагане, която ще позволи настоящата пазарна практика да бъде постепенно адаптирана, без да бъдат ненужно засегнати пазарната структура и ликвидността.
(45)
В инвестиционната политика на ЦК следва да се отдаде най-висок приоритет на принципите на запазване на капитала и постигане на максимална ликвидност. Инвестиционната политика следва също така да гарантира, че няма да възникнат конфликти с търговските интереси на ЦК.
(46)
Критериите, които финансовите инструменти следва да покриват, за да бъдат считани за приемливи инвестиции на ЦК, следва да са съобразени с принцип 16 от Принципите на КПСС - МОКЦК, за да се постигне съгласуваност в международен мащаб. По-специално от ЦК следва да бъде изискано да прилагат ограничителни стандарти към емитента на финансовия инструмент, прехвърляемостта на финансовия инструмент и кредитния, пазарния, валутния и свързания с променливостта риск на финансовия инструмент. ЦК следва да гарантира, че неговите прекомерни експозиции към даден финансов инструмент, вид финансов инструмент, отделен емитент, вид емитент или индивидуален попечител не засягат мерките, предприети за ограничаване на рисковите експозиции на неговите инвестиции.
(47)
Когато използва деривати, ЦК се излага на допълнителни кредитни и пазарни рискове и затова е необходимо да се определи ограничен набор от обстоятелства, при които ЦК може да инвестира своите финансови ресурси в деривати. Като бъде отчетено, че целта на ЦК е да неутрализира пазарния риск, единствените рисковете, които ЦК ще трябва да хеджира, са свързани с приетото от него обезпечение или произтичат от неизпълнение на клирингов член. Рисковете по отношение на обезпечението, прието от ЦК, могат да бъдат ефективно управлявани чрез процентите за намаляване на стойността на обезпечението, като в този случай не се смята за необходимо ЦК да използва деривати. ЦК следва също така да използва деривати единствено за управлението на ликвидния риск, произтичащ от експозиции към различни валути, и с оглед хеджиране на портфейл на намиращ се в неизпълнение клирингов член само когато това е предвидено в процедурите на ЦК за управление на неизпълнението.
(48)
За да се гарантира тяхната стабилност, на ЦК следва да бъде разрешено да поддържат единствено минимално количество парични средства под формата на необезпечени депозити. За да предпазят паричните си средства, ЦК следва постоянно да гарантират, че към всеки един момент те са целесъобразно защитени срещу ликвиден риск.
(49)
Необходимо е да се установят строги изисквания към стрес тестовете и бек тестовете, за да се осигури доброто функциониране на моделите на ЦК, техните методологии и рамката за управление на ликвидния риск, като се отчитат всички рискове, на които ЦК е изложен, за да може ЦК да разполага във всеки един момент с необходимите средства за покриване на тези рискове.
(50)
За осигуряването на последователно прилагане на изискванията към ЦК е необходимо да се определят подробни разпоредби по отношение на видовете тестове, които трябва да бъдат осъществявани, в т.ч. стрес тестове и бек тестове. За да се разшири кръгът от ценни книжа и дериватни договори, които може да подлежат на клиринг в бъдеще, да бъдат отразени различията между дейността и подходите за управление на риска на ЦК, да се позволи отразяването на бъдещи промени и нови рискове, както и да се осигури достатъчна гъвкавост, е необходим подход, който е основан на покриването на критерии.
(51)
При одобряването на моделите на ЦК, техните методологии и рамка за управление на ликвидния риск е необходимо участието на подходяща независима трета страна, така че преди тяхното прилагане да бъдат установени и предприети необходимите корективни мерки и да бъдат избегнати потенциалните съществени конфликти на интереси. Независимата трета страна следва да бъде целесъобразно отделена от подразделението на ЦК, което разработва, прилага и ще управлява модела или политиките, които са в процес на утвърждаване, и не следва да бъде в съществен конфликт на интереси. Тези условия могат да бъдат изпълнени или от вътрешна страна, подчинена на отделна йерархична структура на отчитане, или от външна страна.
(52)
Различните елементи на финансовите ресурси на ЦК, по-специално покритието на допълнителното обезпечение, гаранционните фондове и другите финансови ресурси, имат за цел да обхващат различни сценарии и цели. Поради това е необходимо да се предвидят специфични изисквания, отразяващи тези цели, и да се осигури последователното им прилагане сред ЦК. Когато определя необходимото покритие, ЦК не следва да нетира експозициите между намиращите се в неизпълнение клирингови членове, за да се избегне намаляването на потенциалното въздействие на тези експозиции.
(53)
Различните видове финансови инструменти, по отношение на които ЦК може да извършва клиринг, са изложени на множество специфични рискове. Поради това ЦК следва да бъде задължен в своите модели, техните методологии и рамката за управление на ликвидния риск да отчита всички рискове, свързани с пазарите, на които предоставя клирингови услуги, за да гарантира, че адекватно оценява своята потенциална бъдеща експозиция. За да бъдат тези рискове надлежно отчетени, изискванията по отношение на стрес тестовете следва да включват специфичните рискове, свързани с различните видове финансови инструменти.
(54)
За да гарантира, че моделът за изчисляване на първоначалното допълнително обезпечение адекватно отразява неговите потенциални експозиции, ЦК следва да извършва бек тест на ключовите параметри и допускания на модела в допълнение към ежедневните бек тестове на покритието на допълнителното обезпечение, с което се проверява целесъобразността на изисканите допълнителни обезпечения. Това е необходимо, за да се гарантира, че моделите на ЦК изчисляват точно първоначалното допълнително обезпечение.
(55)
Надлежният анализ на чувствителността на изискваните допълнителни обезпечения може да бъде от съществено значение, когато пазарите са неликвидни или нестабилни, и следва да се използва за определяне на въздействието на основните променливи параметри на модела. Анализът на чувствителността е ефективен инструмент за проучване на скрити недостатъци, които не могат да бъдат открити чрез бек тестове.
(56)
Липсата на редовни стрес тестове и бек тестове може да доведе до равнище на финансовите и ликвидните средства на ЦК, което е недостатъчно за покриване на действителните рискове, на които той е изложен. Подходящите тестове ще позволяват също така в моделите на ЦК, техните методологии и рамката за управление на ликвидния риск да бъдат своевременно отразявани пазарните промени и новите рискове. Ето защо ЦК следва да използват своевременно резултатите от тестовете, когато преразглеждат своите модели, методологии и рамка за управление на ликвидния риск.
(57)
Моделирането на екстремни пазарни условия може да помогне на ЦК да установи границите на своите настоящи модели, рамката за управление на ликвидния риск и финансовите и ликвидни средства. То обаче изисква ЦК да използват собствената си преценка при моделиране на различните пазари и продукти. Провеждането на обратни стрес тестове следва да се счита за полезен, но не и основен инструмент за определяне на подходящото ниво на финансовите ресурси.
(58)
Участието на клиринговите членове, клиенти и други заинтересовани страни в изпитването на процедурите на ЦК за управление на неизпълнението чрез симулационни проверки е от съществено значение, за да се гарантира, че те разполагат с познанията и оперативния капацитет, позволяващи им да участват успешно в управление на неизпълнението. При симулациите следва да се възпроизвежда сценарий на неизпълнение, представящ ролята и отговорностите на клиринговите членове, клиенти и други заинтересовани страни. Освен това е важно ЦК да разполага с подходящи механизми, които му позволяват да установи дали са необходими корективни действия и дали прилаганите правила и процедури се отличават с липса на яснота, или позволяват индивидуална интерпретация. Изпитването на процедурите на ЦК за управление на неизпълнението е особено важно, когато в процеса на приключване се разчита на подкрепата на изправните клирингови членове или трети страни или когато процедурите при неизпълнение никога не са били изпитвани в условията на реално неизпълнение.
(59)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП).
(60)
ЕОЦКП се консултира по целесъобразност с Европейския банков орган (по-долу „ЕБО“), Европейския съвет за системен риск и членовете на ЕСЦБ, преди да представи проектите на технически стандарти, въз основа на които е изготвен настоящият регламент. В съответствие с член 10 от Регламент (ЕС) № 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. за създаване на Европейски надзорен орган (Европейски орган за ценни книжа и пазари) (4) ЕОЦКП проведе открити обществени консултации по тези проекти на регулаторни технически стандарти, анализира свързаните с тях потенциални разходи и ползи и поиска становището на Групата на участниците от сектора на ценните книжа и пазарите, създадена в съответствие с член 37 от Регламент (ЕС) № 1095/2010,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБЩИ ПОЛОЖЕНИЯ
Член 1
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
1.
„базисен риск“ е рискът, произтичащ от непълно корелираните промени между два или повече актива или договора, по отношение на които централен контрагент (по-долу „ЦК“) извършва клиринг;
2.
„доверителен интервал“ е процентът на промяна на експозицията за всеки финансов инструмент, на който е извършен клиринг, в рамките на определен наблюдаван минал период, който ЦК трябва да покрие през дадения период на ликвидация;
3.
„приемлива печалба“ е печалбата от пряката собственост върху физическата стока, която зависи както от пазарните условия, така и от други фактори, като например разходи по физическото съхранение;
4.
„допълнително обезпечение“ е обезпечението, посочено в член 41 от Регламент (ЕС) № 648/2012, което може да включва първоначално допълнително обезпечение и променлив маржин;
5.
„първоначално допълнително обезпечение“ е допълнителното обезпечение, привлечено от ЦК за покриване на потенциалната бъдеща експозиция към клиринговите членове, осигуряващи допълнителното обезпечение, и когато е приложимо, към оперативно съвместимите ЦК във времевия интервал между привличането на последното допълнително обезпечение и ликвидирането на позициите в резултат на неизпълнение от страна на клирингов член или оперативно съвместим ЦК;
6.
„променлив маржин“ е обезпечението, привлечено или изплатено с оглед на текущите експозиции, произтичащи от действителните промени в пазарната цена;
7.
„риск от внезапно неизпълнение“ е рискът от неочаквано неизпълнение на контрагент или емитент, преди пазарът да е имал време да отрази това чрез увеличаване на неговия риск от неизпълнение;
8.
„период на ликвидация“ е използваният за изчисляване на допълнителното обезпечение период от време, който ЦК счита за необходим за уреждането на своята експозиция към намиращ се в неизпълнение клирингов член и в рамките на който ЦК е изложен на пазарен риск, свързан с управлението на позициите на неизправната страна;
9.
„наблюдаван минал период“ е времевият хоризонт, използван за изчисляване на променливостта за минали периоди;
10.
„изключения при изпитване“ са резултатите от тест, които показват, че моделът или рамката за управление на ликвидния риск на ЦК не са доведели до желаното ниво на покритие;
11.
„утежняващ риск“ е рискът от експозиция към контрагент или емитент, когато обезпечението, предоставено от този контрагент или емитирано от този емитент, се характеризира с висока степен на корелация с неговия кредитен риск.
ГЛАВА II
ПРИЗНАВАНЕ НА УСТАНОВЕН В ТРЕТА ДЪРЖАВА ЦК
(член 25 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 2
Информация, която се представя на ЕОЦКП за признаването на ЦК
Заявлението за признаване, подадено от установен в трета държава ЦК, съдържа най-малко следната информация:
а)
пълното наименование на юридическото лице;
б)
самоличност на акционерите или съдружниците, имащи квалифицирано дялово участие;
в)
списък на държавите членки, в които ЦК възнамерява да предоставя услуги;
г)
класове финансови инструменти, за които се извършва клиринг;
д)
данни, които ще бъдат включени в уебсайта на ЕОЦКП в съответствие с член 88, параграф 1, буква д) от Регламент (ЕС) № 648/2012;
е)
данни за неговите финансови ресурси, формата и начините, по които те се поддържат, както и мерките за осигуряване на тяхната сигурност, включително процедури за управление на неизпълнението;
ж)
данни относно методологията във връзка с допълнителните обезпечения и изчисляването на гаранционния фонд;
з)
списък на допустимите обезпечения;
и)
разбивка по всяка от валутите на ЕС на обемите, включително при нужда и на прогнозните обеми, на извършения от подалия заявлението ЦК клиринг;
й)
резултати от стрес тестовете и бек тестовете, проведени през годината, предхождаща датата на заявлението;
к)
неговите правила и вътрешни процедури, както и доказателство за пълното им съответствие с изискванията, приложими в тази трета държава;
л)
данни за всички споразумения за възлагане на дейности на външни подизпълнители;
м)
данни относно споразуменията за отделяне и тяхната правна обоснованост и приложимост;
н)
данни относно въведените от ЦК изисквания за достъп и условия за временно преустановяване и прекратяване на членство;
о)
данни за всяко споразумение за оперативна съвместимост, включително информацията, предоставена на компетентния орган на третата държава с оглед оценяване на споразумението.
ГЛАВА III
ОРГАНИЗАЦИОННИ ИЗИСКВАНИЯ
(член 26 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 3
Правила за управлението
1. Ключовите компоненти на правилата за управлението на ЦК, определящи неговата организационна структура, както и ясно определените и надлежно документирани политики, процедури и процеси, съгласно които функционират ръководният му съвет и неговият висш ръководен състав, включват следното:
а)
състава, ролята и отговорностите на ръководния съвет и комитетите към него;
б)
ролята и отговорностите на ръководния състав;
в)
структурата на висшия ръководен състав;
г)
йерархичната структура на отчитане между висшия ръководен състав и ръководния съвет;
д)
процедури за назначаване на членове на ръководния съвет и висшия ръководен състав;
е)
организация на функциите по управление на риска, проверка на съответствието и вътрешен контрол;
ж)
процесите за осигуряване на отчетността пред заинтересованите страни.
2. ЦК разполага с необходимия персонал, за да изпълни всички задължения по настоящия регламент и Регламент (ЕС) № 648/2012. ЦК не предоставя персонала си на други дружества от групата, освен в рамките на споразумения за възлагане на дейности на външни подизпълнители в съответствие с член 35 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
3. ЦК установява йерархия на отговорностите, която е ясна, последователна и целесъобразно документирана. ЦК гарантира, че функциите на директора по управление на риска, директора по проверка на съответствието и директора по технологиите се изпълняват от отделни лица, които са служители на ЦК, на които е възложена изключителната отговорност да изпълняват тези функции.
4. Когато ЦК е част от група, той отчита евентуалните последствия от това върху собствените си правила за управлението, включително дали разполага с необходимата степен на независимост за изпълнение на регулаторните си задължения като отделно юридическо лице и дали неговата независимост може да бъде нарушена от структурата на групата или от факта, че член на неговия ръководен съвет участва и в ръководния съвет на друго дружество от същата група. Такъв ЦК трябва да подготви специфични процедури за предотвратяване и управление на конфликти на интереси, в т.ч. и по отношение на споразуменията за възлагане на дейности на външни подизпълнители.
5. Когато ЦК използва двустепенна система на управление, ролята и отговорностите на ръководния съвет, установени в настоящия регламент и в Регламент (ЕС) № 648/2012, се разпределят целесъобразно между надзорния съвет и управителния съвет.
6. Политиките, процедурите и системите за управление на риска, както и съответните механизми за контрол са част от съгласувана и последователна рамка на управление, която се преразглежда и актуализира редовно.
Член 4
Механизми за управление на риска и вътрешен контрол
1. ЦК разполага със стабилна рамка за цялостно управление на всички съществени рискове, на които е или може да бъде изложен. ЦК установява документирани политики, процедури и системи, които разкриват, измерват, проследяват и управляват тези рискове. Когато установява политиките, процедурите и системите за управление на риска, ЦК ги структура по начин, гарантиращ, че клиринговите членове управляват правилно и ограничават рисковете, които те създават за ЦК.
2. ЦК извършва интегриран и цялостен преглед на всички съответни рискове. Тук спадат рисковете, които поема от и създава за своите клирингови членове и доколкото е приложимо, клиенти, както и рисковете, които поема от и създава за други дружества, в т.ч. оперативно съвместими ЦК, системи за сетълмент на ценни книжа и платежни системи, банки, извършващи сетълмент, доставчици на ликвидност, централни депозитари на ценни книжа, обслужвани от ЦК места за търговия и други ключови доставчици на услуги.
3. ЦК разработва подходящи инструменти за управление на риска, които му позволяват да управлява и докладва всички основни рискове. Тук спадат разкриването и управлението на системните, пазарните и други взаимовръзки. Ако ЦК предоставя свързани с клиринг услуги, които представляват отделен от неговите функции рисков профил и потенциално създават значителни допълнителни рискове за него, ЦК трябва да управлява тези допълнителни рискове по подходящ начин. Това може да включва правното отделяне на допълнителните услуги, които ЦК предоставя, от основните му функции.
4. С правилата за управлението се гарантира, че ръководният съвет на ЦК поема окончателната отговорност и отчетност за управление на рисковете на ЦК. Ръководният съвет определя, установява и документира подходящите граници и капацитет за поемане на риск от страна на ЦК. Ръководният съвет и висшият ръководен състав гарантират, че политиките, процедурите и контролните механизми на ЦК са в съответствие с неговите граници и капацитет за поемане на риск и че посочват начина, по който ЦК установява, докладва, проследява и управлява рисковете.
5. ЦК прилага надеждни системи за информация и контрол на рисковете, които предоставят на ЦК, по целесъобразност, на неговите клирингови членове и доколкото е приложимо, клиенти възможността да получат своевременна информация и да прилагат целесъобразно политиките и процедурите за управление на риска. Тези системи гарантират най-малко, че кредитните и ликвидните експозиции се следят непрекъснато на равнище ЦК, на равнище клирингов член, както и доколкото е приложимо - на равнище клиент.
6. ЦК гарантира, че функцията по управление на риска разполага с нужните правомощия, средства, опит и достъп до цялата необходима информация и че е достатъчно независима от другите функции на ЦК. Директорът по управлението на риска на ЦК прилага рамката за управление на риска, включително установените от ръководния съвет политики и процедури.
7. ЦК разполага с подходящи механизми за вътрешен контрол, които подпомагат ръководния съвет при мониторинга и оценката на адекватността и ефективността на неговите политики, процедури и системи за управление на риска. Тези механизми включват надеждни административни и счетоводни процедури, стабилна функция по проверка на съответствието и независима функция за вътрешен одит и одобряване или преразглеждане.
8. Финансовите отчети на ЦК се изготвят на годишна основа и се заверяват от задължителни одитори или одиторски дружества по смисъла на Директива 2006/43/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5).
Член 5
Политика и процедури по проверка на съответствието
1. ЦК установява, прилага и поддържа подходящи политики и процедури, предназначени да разкриват риска от неспазване на задълженията на ЦК и неговите служители по настоящия регламент, Регламент (ЕС) № 648/2012 и Регламент за изпълнение (ЕС) № 1249/2012, както и свързаните с това рискове, и въвеждат подходящи мерки и процедури, предназначени да сведат до минимум този риск, както и да позволят на компетентните органи да упражняват ефективно своите правомощия по посочените регламенти.
2. ЦК гарантира, че неговите правила, процедури и договорни споразумения са ясни и изчерпателни и осигуряват спазването на настоящия регламент, Регламент (ЕС) № 648/2012 и Регламент за изпълнение (ЕС) № 1249/2012, както и на всички други приложими регулаторни и надзорни изисквания.
Правилата, процедурите и договорните споразумения на ЦК се съхраняват в писмен вид или на друг траен носител. Тези правила, процедури и договорни споразумения, както и всички съпътстващи материали трябва да бъдат точни, актуални и леснодостъпни за компетентните органи, клиринговите членове и по целесъобразност, клиентите.
ЦК установява и анализира надеждността на правилата, процедурите и договорните споразумения на ЦК. За целите на анализа може да се потърси независимо правно становище. ЦК разполага с механизъм за предлагане и въвеждане на промени в своите правила и процедури, като преди въвеждането на съществени промени се консултира с всички засегнати клирингови членове и представя предложените промени пред компетентния орган.
3. Когато разработва своите правила, процедури и договорни споразумения, ЦК взема предвид съответните регулаторни принципи, стандартите за сектора и пазарните протоколи и ясно посочва в кои случаи тези практики са залегнали в документацията, уреждаща правата и задълженията на ЦК, неговите клирингови членове и заинтересованите трети страни.
4. ЦК установява и анализира потенциалните случаи на стълкновение на правни норми и разработва правила и процедури, които намаляват произтичащите от това правни рискове. За целите на анализа ЦК може при нужда да потърси независимо правно становище.
В правилата и процедурите на ЦК се посочва ясно правото, което би следвало да се прилага по отношение на всеки един аспект от дейностите и операциите на ЦК.
Член 6
Функция по проверка на съответствието
1. ЦК установява и поддържа постоянна и ефективна функция по проверка на съответствието, която е независима от другите функции на ЦК. ЦК гарантира, че функцията по проверка на съответствието разполага с необходимите правомощия, средства, опит и достъп до цялата необходима информация.
При установяването на своята функция по проверка на съответствието ЦК взема предвид естеството, мащаба и сложността на дейността си, както и естеството и обхвата на услугите и дейностите, извършвани в хода на тази дейност.
2. Директорът по проверка на съответствието е натоварен най-малко със следните отговорности:
а)
да наблюдава и редовно оценява адекватността и ефективността на въведените в съответствие с член 5, параграф 4 мерки, както и на предприетите действия за отстраняване на всички пропуски при спазването на задълженията от страна на ЦК;
б)
да администрира политиките и процедурите по проверка на съответствието, установени от висшия ръководен състав и ръководния съвет;
в)
да консултира и съдейства на лицата, отговорни за изпълнението на услугите и дейностите на ЦК, във връзка със спазване на задълженията на ЦК по настоящия регламент, Регламент (ЕО) № 648/2012 и Регламент за изпълнение (ЕС) № 1249/2012, и други приложими нормативни изисквания, ако има такива;
г)
да отчита редовно пред ръководния съвет спазването от страна на ЦК и неговите служители на задълженията им по настоящия регламент, Регламент (ЕС) № 648/2012 и Регламент за изпълнение (ЕС) № 1249/2012;
д)
да установява процедури за ефективно преодоляване на случаите на неспазване;
е)
да гарантира, че ангажираните с функцията по проверка на съответствието лица не участват в изпълнението на наблюдаваните от тях услуги или дейности и че конфликтите на интереси на тези лица биват надлежно разкривани и отстранявани.
Член 7
Организационна структура и отделяне на йерархичната структура на отчитане
1. ЦК определя състава, ролята и отговорностите на ръководния съвет, висшия ръководен състав и комитетите към ръководния съвет. Тези договорености са ясно определени и надлежно документирани. Ръководният съвет създава най-малко одитен комитет и комитет по възнагражденията. Създаденият в съответствие с член 28 от Регламент (ЕС) № 648/2012 комитет за управление на риска изпълнява консултативни функции към ръководния съвет.
2. Ръководният съвет поема най-малко следните отговорности:
а)
установяване на ясни цели и стратегии на ЦК;
б)
ефективен мониторинг на висшия ръководен състав;
в)
установяване на подходящи политики за възнагражденията;
г)
установяване и надзор на функцията по управление на риска;
д)
надзор на функциите по проверка на съответствието и по вътрешен контрол;
е)
надзор на споразуменията за възлагане на дейности на външни подизпълнители;
ж)
надзор на спазването на всички разпоредби по настоящия регламент, Регламент (ЕС) № 648/2012 и Регламент за изпълнение (ЕС) № 1249/2012, и на всички други регулаторни и надзорни изисквания;
з)
осигуряване на отчетност пред акционерите или собствениците и служителите, клиринговите членове и техните клиенти и другите заинтересовани страни.
3. Висшият ръководен състав е натоварен най-малко със следните отговорности:
а)
осигуряване на съгласуваност на дейностите на ЦК с определените от ръководния съвет цели и стратегия на ЦК;
б)
разработване и установяване на процедури по проверка на съответствието и вътрешен контрол, които насърчават целите на ЦК;
в)
подлагане на процедурите за вътрешен контрол на редовен преглед и изпитване;
г)
осигуряване на достатъчно средства за управление на риска и проверка на съответствието;
д)
активно участие в процеса на контрол на риска;
е)
осигуряване на надлежното преодоляване на рисковете, които ЦК поема във връзка с извършваните от него клиринг и клирингови дейности.
4. Когато ръководният съвет делегира задачи на комитети или подкомитети, той запазва правомощията за одобрение на решенията, които биха могли да имат съществено въздействие върху рисковия профил на ЦК.
5. Договореностите, при които функционират ръководният съвет и висшият ръководен състав, включват процеси за установяване, преодоляване и управление на потенциални конфликти на интереси на членовете на ръководния съвет и висшия ръководен състав.
6. ЦК разполага с ясна и пряка йерархична структура на отчитане между неговия ръководен съвет и висшия му ръководен състав, с което се гарантира, че висшият ръководен състав носи отговорност за своите резултати. Йерархичната структура за отчитане на управлението на риска, проверката на съответствието и вътрешен одит е ясна и отделена от структурата за другите дейности на ЦК. Директорът по управлението на риска се отчита пряко пред ръководния съвет или чрез председателя на комитета за управление на риска. Директорът по проверка на съответствието и функцията по вътрешен одит се отчитат пряко пред ръководния съвет.
Член 8
Политика за възнагражденията
1. Комитетът по възнагражденията разработва и развива политиката за възнагражденията, контролира нейното изпълнение от страна на висшия ръководен състав и редовно преглежда нейното практическо изпълнение. Самата политика се документира и преразглежда най-малко веднъж годишно.
2. Политиката за възнагражденията е изготвена така, че нивото и структурата на възнагражденията да бъдат съгласувани с разумното управление на риска. Политиката отчита както бъдещите, така и настоящите рискове и тяхното въздействие. Графикът на изплащане на възнагражденията трябва да зависи от времевия хоризонт на рисковете. При променливите възнаграждения конкретно политиката трябва да отдаде дължимото внимание на евентуалните времеви несъответствия между резултати и риск и да гарантира, че плащанията биват целесъобразно отлагани във времето. Между фиксираните и променливите елементи на общото възнаграждение съществува баланс, съответстващ на риска.
3. С политиката за възнагражденията се гарантира, че възнаграждението на персонала, ангажиран с управление на риска, проверка на съответствието и вътрешен одит, не зависи от резултатите от стопанската дейност на ЦК. Равнището на възнаграждение е съобразено с отговорностите, както и с равнището на възнаграждение в съответната сфера на стопанска дейност.
4. Политиката за възнагражденията подлежи на ежегоден независим одит. Резултатите от тези одити се предоставят на компетентния орган.
Член 9
Системи за информационни технологии
1. При разработването на своите системи за информационни технологии ЦК гарантира, че те са надеждни и сигурни, както и в състояние да обработват информацията, необходима за безопасното и ефикасно изпълнение на дейностите и операциите на ЦК.
Структурата на информационните технологии е надлежно документирана. Системите са разработени, за да покрият оперативните нужди на ЦК и рисковете, на които той е изложен. Те са устойчиви, включително при неблагоприятни пазарни условия, а при необходимост може да бъдат разширени, за да обработят допълнителната информация. ЦК предвижда процедури и планира капацитет, в т.ч. достатъчно излишен капацитет, за да може при сериозни смущения системата да обработи всички висящи трансакции в рамките на деня. ЦК предвижда процедури за въвеждането на нови технологии, включително ясни планове за връщане към предишното технологично състояние.
2. С цел да осигури висока степен на сигурност при обработването на информация, както и да предвиди възможности за връзка със своите клирингови членове, клиенти и доставчици на услуги, ЦК изгражда своите информационни системи на базата на международно признати технически стандарти и на най-добрите практики в сектора. Преди първоначалната употреба, след въвеждането на значителни изменения, както и след настъпването на сериозни смущения ЦК подлага своите системи на строги тестове, симулиращи неблагоприятни пазарни условия. Клиринговите членове и клиенти, оперативно съвместимите ЦК и другите заинтересовани страни участват, доколкото е уместно, в подготовката и провеждането на тези тестове.
3. ЦК поддържа стабилна рамка за информационна сигурност, посредством която управлява по подходящ начин риска в областта на информационната сигурност. Рамката включва подходящи механизми, политики и процедури за защита на информацията от неразрешено оповестяване, за осигуряване на точността и целостта на данните и за гарантиране на достъпа до услугите на ЦК.
4. Рамката за информационна сигурност включва най-малко следните елементи:
а)
контрол на достъпа до системата;
б)
подходящи предпазни мерки срещу проникване и злоупотреба с данни;
в)
специфични устройства за запазване на автентичността и целостта на данните, включително криптографски техники;
г)
надеждни мрежи и процедури за точно и бързо прехвърляне на данни при ниски нива на смущение;
д)
одитни пътеки.
5. Системите за информационни технологии и рамката за информационна сигурност се преразглеждат най-малко веднъж годишно. Те подлежат на независими одити. Резултатите от тези одити се докладват на ръководния съвет и се предоставят на компетентния орган.
Член 10
Оповестяване
1. ЦК осигурява безплатен обществен достъп до следната информация:
а)
информация относно неговите правила за управлението, в т.ч.:
i)
неговата организационна структура, както и ключови цели и стратегии;
ii)
ключови елементи на политиката за възнагражденията;
iii)
ключова финансова информация, включително най-актуалните одитирани финансови отчети;
б)
информация относно неговите правила, в т.ч.:
i)
процедури за управление на неизпълнението, процедури и допълнителни текстове;
ii)
информация във връзка с непрекъснатостта на стопанската дейност;
iii)
информация относно неговите системи, техники и резултати в областта на управлението на риска в съответствие с глава XII;
iv)
пълната информация относно неговата структура и операции, както и относно правата и задълженията на клиринговите членове и клиенти, необходима за ясното разграничаване и цялостното разбиране на рисковете и разходите, свързани с използването на услугите на ЦК;
v)
настоящите клирингови услуги на ЦК, включително подробна информация за обхвата на всяка една услуга;
vi)
неговите системи, техники и резултати в областта на управлението на риска, включително информация относно финансовите ресурси, инвестиционната политика, източниците на ценови данни и моделите, използвани при изчисляване на допълнителните обезпечения;
vii)
законодателството и правилата, които уреждат:
1)
достъпа до ЦК;
2)
договорите, сключени от ЦК с клирингови членове и доколкото е приложимо, с клиенти;
3)
договорите, които ЦК приема за клиринг;
4)
всяко споразумение за оперативна съвместимост;
5)
използването на обезпечения и вноски в гаранционния фонд, включително ликвидирането на позиции и обезпечения и степента, до която обезпечението е защитено срещу искове на трети страни;
в)
информация относно допустимите обезпечения и приложимите проценти за намаляване на тяхната стойност;
г)
списък на всички настоящи клирингови членове, включително критерии за приемане, временно преустановяване и прекратяване на членството.
Когато компетентният орган е съгласен с ЦК, че всяко разкриване на информацията по буква б) или в) от настоящия параграф може да изложи на риск търговската тайна или сигурността и стабилността на ЦК, ЦК може да реши да оповести тази информация по начин, който предотвратява или намалява тези рискове, или да не я оповестява.
2. ЦК оповестява пред обществеността безплатно информацията относно всяка съществена промяна в своите правила за управлението, целите, стратегиите и ключовите политики, както и в действащите правила и процедури.
3. Информацията, която трябва да бъде публично оповестена от ЦК, е достъпна на неговия уебсайт. Информацията е достъпна най-малко на езика, обичайно използван в сферата на международните финанси.
Член 11
Вътрешен одит
1. ЦК създава и поддържа функция по вътрешен одит, която е отделена и независима от другите функции и дейности на ЦК и която изпълнява следните задачи:
а)
изработва, прилага и поддържа план за одит, с помощта на който се проверяват и оценяват адекватността и ефективността на системите, механизмите и процедурите на ЦК за вътрешен контрол и правилата за управлението;
б)
издава препоръки въз основа на работата, извършена в съответствие с буква а);
в)
проверява спазването на тези препоръки;
г)
докладва пред ръководния съвет по въпроси, свързани с вътрешния одит.
2. Функцията по вътрешен одит разполага с необходимите правомощия, средства, опит и достъп до цялата документация, необходима за нейното осъществяване. Тя е достатъчно независима от управлението и се отчита директно пред ръководния съвет.
3. Вътрешният одит оценява ефективността на процедурите на ЦК за управление и механизмите за контрол на риска по начин, пропорционален на рисковете, пред които са изправени различните сфери на дейност, и независимо от оценяваните области на дейността. Функцията по вътрешен одит разполага с достъп до информацията, необходима за извършването на преглед на всички дейности и операции, процеси и системи на ЦК, включително възложените на външни подизпълнители.
4. Изготвените от вътрешния одит оценки се основават на цялостен одитен план, който се преразглежда и докладва на компетентния орган най-малко веднъж годишно. ЦК гарантира, че при настъпването на определени събития може в кратък срок да извърши необходимите специални одити. Одитният план и прегледът се одобряват от ръководния съвет.
5. Клиринговите операции, процесите по управление на риска, както и механизмите за вътрешен контрол и счетоводното отчитане подлежат на независим одит. Независимите одити се извършват най-малко веднъж годишно.
ГЛАВА IV
СЪХРАНЯВАНЕ НА ДАННИ
(член 29 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 12
Общи изисквания
1. ЦК съхранява данните на траен носител, позволяващ информацията да бъде предоставена на компетентните органи, ЕОЦКП и съответните членовете на ЕСЦБ в такава форма и вид, че да бъдат спазени следните условия:
а)
възможно е да се възпроизведат всички основни етапи на извършената от ЦК обработка;
б)
възможно е да се регистрира, проследи и извлече първоначалното съдържание на данните, преди всякакви поправки или други изменения;
в)
въведени са мерки за предотвратяване на неправомерното изменение на данни;
г)
съществуват подходящи мерки за осигуряване на сигурността и поверителността на съхраняваните данни;
д)
в системата за съхраняване на данни е изграден механизъм за установяване и отстраняване на грешки;
е)
системата за съхраняване на данни осигурява навременното възстановяване на данни в случай на повреда в системата.
2. Когато данните или информацията са съхранявани за период, по-кратък от шест месеца, те се предоставят на органите, изброени в параграф 1, възможно най-бързо и най-късно в рамките на работния ден, следващ деня на получаване на искане от съответния орган.
3. Когато данните или информацията са съхранявани за период, по-дълъг от шест месеца, те се предоставят на органите, изброени в параграф 1, възможно най-бързо и в рамките на пет работни дни от получаване на искане от съответния орган.
4. Когато обработваната от ЦК информация съдържа лични данни, ЦК съблюдават своите задължения по Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (6) и Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета (7).
5. Когато ЦК съхранява данните извън Съюза, той гарантира, че компетентният орган, ЕОЦКП и съответните членове на ЕСЦБ могат да получат идентичен достъп до данните в рамките на същите срокове, както при съхраняване на данните в рамките на Съюза.
6. Всеки ЦК посочва съответните лица, които в рамките на установените в параграфи 2 и 3 срокове за предоставяне на съответните данни могат да пояснят съдържанието на неговите данни пред компетентните органи.
7. Всички данни, които ЦК трябва да съхранява в съответствие с настоящия регламент, подлежат на проверка от страна на компетентния орган. При поискване ЦК предоставя на компетентния орган пряк достъп до данните, изисквани по членове 13 и 14.
Член 13
Съхраняване на данни за трансакциите
1. ЦК съхранява данните за всички трансакции по всички договори, по отношение на които той осъществява клиринг, и гарантира, че съхраняваните от него данни включват цялата информация, необходима за пълното и точно възстановяване на клиринговия процес по всеки договор, и че данните по всяка трансакция могат да бъдат еднозначно идентифицирани и открити най-малко по всички критерии, свързани с ЦК, оперативно съвместим ЦК, клирингов член, клиент, ако е известен на ЦК, и финансов инструмент.
2. По отношение на всяка трансакция, за която е получено искане за клиринг, ЦК - веднага след получаване на съответната информация, съхранява и актуализира следните данни:
а)
цена, ставка или спред и количество;
б)
клирингов капацитет, който посочва дали трансакцията е за покупка или продажба от гледна точка на регистрирането от ЦК;
в)
идентификация на инструмента;
г)
идентификация на клиринговия член;
д)
идентификация на мястото, където е бил сключен договорът;
е)
дата и час на намеса на ЦК;
ж)
дата и час на прекратяване на договора;
з)
условия и срокове на сетълмента;
и)
дата и час на сетълмента или на откупуване на трансакцията, както и по целесъобразност следните елементи:
i)
дата и час на първоначално сключване на договора;
ii)
първоначалните условия и страни по договора;
iii)
ако е приложимо, идентификация на оперативно съвместимия ЦК, който извършва клиринг на една част от сделката;
iv)
самоличността на клиента, включително на непреките клиенти, когато тя е известна на ЦК, и в случай на отказ, идентификация на страната, която е прехвърлила договора.
Член 14
Съхраняване на данни за позициите
1. ЦК съхранява данни за позициите, държани от всеки клирингов член. За всяка сметка, водена в съответствие с член 39 от Регламент (ЕС) № 648/2012, се съхраняват отделни данни, като ЦК гарантира, че съхраняваните от него данни включват цялата информация, необходима за пълното и точно възстановяване на трансакциите, с които позицията е създадена, както и че данните по всяка трансакция могат да бъдат еднозначно идентифицирани и открити най-малко по всички критерии, свързани с ЦК, оперативно съвместим ЦК, клирингов член, клиент, ако е известен на ЦК, и финансов инструмент.
2. Към края на всеки работен ден ЦК съхранява за всяка позиция следните данни, доколкото те са свързани с въпросната позиция:
а)
идентификация на клиринговия член, на клиента, ако е известен на ЦК, както и по целесъобразност на всеки оперативно съвместим ЦК, поддържащ такава позиция;
б)
знака на позицията;
в)
ежедневно изчисляваната стойност на позицията, включително данни за стойностите, на които договорите се оценяват, както и всяка друга необходима информация.
3. По отношение на всяка отделна сметка на клирингов член и клиент, ако той е известен на ЦК, ЦК съхранява и актуализира данни за стойността на допълнителните обезпечения, вноските в гаранционния фонд и посочените в член 43 от Регламент (ЕС) № 648/2012 други финансови ресурси, изисквани от ЦК, както и съответната стойност на действително предоставените от клиринговия член средства към края на деня и промените в тази стойност, които могат да възникнат в рамките на деня.
Член 15
Съхраняване на данни за стопанската дейност
1. ЦК съхранява адекватни и точни данни за дейностите, свързани с неговата стопанска дейност и вътрешна организация.
2. Посочените в параграф 1 данни се актуализират при всяка съществена промяна в съответните документи и включват най-малко:
а)
организационната структура на ръководния съвет и съответните комитети, звеното за клиринг, звеното за управление на риска, както и всички други релевантни звена или подразделения;
б)
самоличността на акционерите или съдружниците, преки или непреки, физически или юридически лица, които имат квалифицирано участие, и данни за размера на това участие;
в)
документите, удостоверяващи политиките, процедурите и процесите, изисквани по глава III и член 29;
г)
протоколите от заседанията на ръководния съвет и, ако е приложимо, от заседанията на подкомитетите към ръководния съвет и от комитетите към висшия ръководен състав;
д)
протоколите от заседанията на комитета за управление на риска;
е)
протоколите от заседанията на консултативните групи с клиринговите членове и клиенти, ако има такива;
ж)
вътрешни и външни одитни доклади, доклади за управлението на риска, доклади за проверка на съответствието, както и доклади на консултантските фирми, включително отговорите от страна на ръководството;
з)
политиката за непрекъснатост на стопанската дейност и плана за възстановяване при катастрофично събитие, изисквани съгласно член 17;
и)
плана и дневните отчети на ликвидността, изисквани съгласно член 32;
й)
данни за всички активи, пасиви и капиталови сметки, изисквани съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 648/2012;
к)
получени жалби, включително име, адрес и номер на сметката на жалбоподателя; датата, на която е получена жалбата; имената на всички лица, посочени в жалбата; описание на естеството на жалбата; уреждане на жалбата и дата, на която жалбата е била приключена;
л)
данни за всяко прекъсване или неправилно функциониране на услугите, включително подробен доклад относно графика, последствията и корективните действия;
м)
данни за резултатите от проведените стрес тестове и бек тестове;
н)
писмена кореспонденция с компетентните органи, ЕОЦКП и съответните членове на ЕСЦБ;
о)
правни становища, получени в съответствие с глава III;
п)
когато е приложимо, документацията относно споразуменията за оперативна съвместимост с други ЦК;
р)
информацията по член 10, параграф 1, буква б), подточка vii) и буква г);
с)
документите, описващи разработването на нови бизнес инициативи.
Член 16
Съхраняване на данните, отчитани пред регистър на трансакции
ЦК установява и съхранява цялата информация и данни, които трябва да бъдат отчитани в съответствие с член 9 от Регламент (ЕС) № 648/2012, заедно с данни за датата и часа на отчитане на трансакцията.
ГЛАВА V
НЕПРЕКЪСНАТОСТ НА ДЕЙНОСТТА
(член 34 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 17
Стратегия и политика
1. ЦК разполага с политика за непрекъснатост на стопанската дейност и план за възстановяване при катастрофично събитие, които са одобрени от ръководния съвет. Политиката за непрекъснатост на стопанската дейност и планът за възстановяване при катастрофично събитие подлежат на независим преглед, резултатите от който се докладват на ръководния съвет.
2. В политиката за непрекъснатост на стопанската дейност са посочени всички ключови стопански функции и съответни системи и са включени стратегията, политиките и целите на ЦК, гарантиращи непрекъснатостта на тези функции и системи.
3. Политиката за непрекъснатост на стопанската дейност е съобразена с външните връзки и взаимозависимости в рамките на финансовата инфраструктура, включително местата за търговия, на които ЦК осъществява клиринг, системите за разплащане и за сетълмент на ценни книжа, както и кредитните институции, използвани от ЦК или свързан ЦК. В нея биват отчетени и ключовите функции или услуги, чието изпълнение е било възложено на трети страни.
4. Политиката за непрекъснатост на стопанската дейност и планът за възстановяване при катастрофично събитие съдържат ясно определени и документирани механизми, които се използват при свързани с непрекъснатостта извънредни ситуации, бедствия или кризи и които са предназначени да осигурят минимално ниво на обслужване на ключовите функции.
5. В плана за възстановяване при катастрофично събитие са посочени и включени цели по отношение на етапите и времето за възстановяване на ключовите функции и е определена най-подходящата стратегия за възстановяване на всяка от тези функции. Тези механизми имат за цел да гарантират, че при извънредни ситуации ключовите функции ще бъдат приключени навреме, а договорените нива на обслужване - постигнати.
6. В политиката за непрекъснатост на стопанската дейност на ЦК е определено максимално допустимото време, през което ключовите функции и системи са неизползваеми. Максималното време за възстановяване на ключовите функции на ЦК, което се посочва в политиката за непрекъснатост на стопанската дейност, не надхвърля 2 часа. Процедурите и плащанията по ежедневното приключване се осъществяват в рамките на изискваното време и при всякакви обстоятелства.
7. Когато определя времето за възстановяване на всяка една функция, ЦК отчита потенциалното цялостно въздействие върху ефективността на пазара.
Член 18
Анализ на въздействието върху стопанската дейност
1. ЦК извършва анализ на въздействието върху стопанската дейност, чиято цел е да установи кои стопански функции са от ключово значение за гарантиране на услугите на ЦК. В анализа се отчита значението на тези функции за други институции и функции във финансовата инфраструктура.
2. ЦК използва сценариен анализ на риска, чиято цел е да установи как различните сценарии влияят на рисковете, свързани с неговите ключови стопански функции.
3. Когато оценява рисковете, ЦК отчита зависимостта от външни доставчици, в т.ч. и на комунални услуги. ЦК предприема действия за управление на тези зависимости чрез подходящи договорни и организационни разпоредби.
4. Анализът на въздействието върху стопанската дейности и сценарийният анализ се актуализират редовно и най-малкото веднъж годишно, както и след инцидент или съществени организационни промени. Анализите отчитат всички съществени промени, включително пазарните и технологичните тенденции.
Член 19
Възстановяване при катастрофично събитие
1. ЦК разполага с механизми за осигуряване на непрекъснатостта на своите ключови функции, основани на сценарии за катастрофични събития. Тези механизми обхващат най-малко наличието на необходимите човешки ресурси, максималната продължителност на прекъсване на ключовите функции, както и преминаването към алтернативен обработвателен център и възстановяване на функциите в рамките на този център.
2. ЦК поддържа алтернативен обработвателен център, който може да гарантира непрекъснатост на всички ключови функции на ЦК, идентична на тази в основния център. Географският рисков профил на алтернативния център е различен от този на основния център.
3. ЦК поддържа или разполага с незабавен достъп до алтернативния стопански център, позволяващ на служителите да гарантират най-малко непрекъснатостта на обслужването, когато основният център не е на разположение.
4. ЦК разглежда необходимостта от изграждане на допълнителни обработвателни центрове, особено когато диверсификацията на рисковите профили на основния и алтернативния център не е достатъчна, за да гарантира изцяло, че целите по отношение на непрекъснатостта на стопанската дейност на ЦК ще бъдат изпълнени при всички сценарии.
Член 20
Изпитване и мониторинг
1. ЦК подлага своята политика за непрекъснатост на стопанската дейност и плана за възстановяване при катастрофично събитие на изпитване и мониторинг, извършвани редовно и след всяка значителна модификация или изменение в системите или съответните функции, за да гарантира, че с политиката за непрекъснатост на стопанската дейност ще бъдат постигнати поставените цели, включително двучасовия максимален срок за възстановяване на функциите. Тестовете са планирани и документирани.
2. Изпитванията на политика за непрекъснатост на стопанската дейност и плана за възстановяване при катастрофично събитие отговарят на следните условия:
а)
включват сценарии за широкомащабни катастрофични събития и преминаване от основния към алтернативния център;
б)
включват участието на клирингови членове, външни доставчици и съответните институции във финансовата инфраструктура, по отношение на които са установени взаимозависимости в политиката за непрекъснатост на стопанската дейност.
Член 21
Поддържане
1. ЦК преразглежда редовно и актуализира своята политика за непрекъснатост на стопанската дейност, за да включи всички ключови функции, както и най-подходящата стратегия за тяхното възстановяване.
2. ЦК преразглежда редовно и актуализира своя план за възстановяване при катастрофично събитие, за да бъдат включени най-подходящите стратегии за възстановяване на всички ключови функции.
3. В актуализираните варианти на политиката за непрекъснатост на стопанската дейност и плана за възстановяване при катастрофично събитие се вземат предвид резултатите от тестовете и препоръките от независимите прегледи, другите прегледи и от компетентните органи. След всяко значително смущение ЦК преразглежда своята политика за непрекъснатост на стопанската дейност и плана за възстановяване при катастрофично събитие, за да установи причините и всички необходими подобрения на своите операции, политика за непрекъснатост на стопанската дейност и план за възстановяване при катастрофично събитие.
Член 22
Управление на кризи
1. ЦК разполага с функция за управление на кризи, която се задейства при извънредни ситуации. Процедурата за управление на кризи е ясна и писмено документирана. Ръководният съвет контролира функцията за управление на кризи и редовно получава и преглежда отчетите за нея.
2. Функцията за управление на кризи включва добре структурирани и ясни процедури за управление на вътрешната и външната комуникация по време на криза.
3. След настъпването на кризисно събитие ЦК извършва преглед на начина, по който е преодолял кризата. Прегледът обхваща, когато е приложимо, участието на клиринговите членове и други външни заинтересовани страни.
Член 23
Комуникация
1. ЦК разполага с комуникационен план, документиращ начина, по който висшият ръководен състав, ръководният съвет и съответните външни заинтересовани страни, в т.ч. компетентни органи, клирингови членове, клиенти, агенти по сетълмента, системи за разплащане и за сетълмент на ценни книжа, както и места за търговия, ще бъдат целесъобразно осведомявани по време на криза.
2. Сценарийните анализи, анализите на риска, прегледите и резултатите от мониторинга и изпитванията биват докладвани на ръководния съвет.
ГЛАВА VI
ДОПЪЛНИТЕЛНИ ОБЕЗПЕЧЕНИЯ
(член 41 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 24
Процент
1. ЦК изчислява първоначалното допълнително обезпечение, което покрива произтичащите от промените на пазара експозиции, за всеки обезпечаван на продуктова основа финансов инструмент в рамките на периода, определен в член 25, и при допускане за времеви хоризонт за ликвидация на позицията съгласно посоченото в член 26. За изчисляването на първоначалните допълнителни обезпечения ЦК спазва най-малко следните доверителни интервали:
а)
99,5 % за извънборсови деривати;
б)
99 % за финансови инструменти, различни от извънборсови деривати.
2. Когато определя подходящите доверителни интервали за всеки клас финансови инструменти, по отношение на които осъществява клиринг, ЦК взема също така предвид най-малко следните фактори:
а)
сложността и равнището на несигурност при ценообразуването на класа финансови инструменти, които могат да ограничат възможностите за одобряване на изчисленията на първоначалното обезпечение и променливия маржин;
б)
рисковите параметри на класа финансови инструменти, в т.ч. променливост, дюрация, ликвидност, нелинейни ценови характеристики, риск от внезапно неизпълнение и утежняващ риск;
в)
степента, до която другите механизми за контрол на риска не ограничават целесъобразно кредитните експозиции;
г)
присъщия за класа финансови инструменти ливъридж, включително дали класът финансови инструменти се характеризира с високо ниво на променливост, високо ниво на концентрация сред няколко участници на пазара или трудности при закриване.
3. ЦК информира съответния си компетентен орган и своите клирингови членове относно критериите, използвани за определяне на процента, прилаган за изчисляване на допълнителните обезпечения за всеки клас финансови инструменти.
4. Когато ЦК извършва клиринг на извънборсови деривати, чиито характеристики на риска съвпадат с тези на дериватите, търгувани на регулиран пазар или на еквивалентен пазар на трета страна, ЦК може на базата на рисковите фактори, посочени в параграф 2, да използва за тези договори доверителни интервали от най-малко 99 %, ако рисковете по договорите за извънборсови деривати, по отношение на които той извършва клиринг, са подходящо ограничени чрез този доверителен интервал и условията по параграф 2 са спазени.
Член 25
Времеви хоризонт, използван за изчисляване на променливостта за минали периоди
1. ЦК гарантира, че съгласно своята методология и процес за одобряване на модела, установени в съответствие с глава XII, първоначалните допълнителни обезпечения покриват най-малко при определения в член 24 доверителен интервал и за определения в член 26 период на ликвидация експозициите, произтичащи от променливостта за минали периоди, изчислена на базата на данни, обхващащи най-малко последните 12 месеца.
ЦК гарантира, че данните, използвани за изчисляване на променливостта за минали периоди, отразяват всички възможни условия на пазара, включително периодите на напрежение.
2. При изчисляването на променливостта за минали периоди ЦК може да използва други времеви хоризонти, при условие че с използването на тези времеви хоризонти се постигат допълнителни обезпечения, които са поне толкова високи, колкото получените при определения в параграф 1 времеви период.
3. Параметрите на допълнителните обезпечения за финансови инструменти, за които липсват данни за минали периоди, се основават на консервативни допускания. ЦК адаптира своевременно изчисленията на необходимите допълнителни обезпечения посредством анализ на ценовите данни за минали периоди на новите финансови инструменти.
Член 26
Времеви хоризонти за периода на ликвидация
1. ЦК определя времевите хоризонти за периода на ликвидация, като взема предвид характеристиките на подлежащия на клиринг финансов инструмент, пазара, на който той се търгува, както и периода за изчисляване и привличане на допълнителните обезпечения. Тези периоди за ликвидация представляват най-малко:
а)
пет работни дни за извънборсови деривати;
б)
два работни дни за финансови инструменти, различни от извънборсови деривати.
2. Когато определя подходящия период на ликвидация, ЦК оценява и сумира най-малко:
а)
възможно най-дългия период между момента на привличане на последните допълнителни обезпечения и момента, в който ЦК декларира неизпълнението или започва процедурата по управление на неизпълнението;
б)
очаквания период, необходим за разработване и изпълнение на стратегията за управление на неизпълнението на клирингов член според особеностите на всеки клас финансови инструменти, включително равнището на ликвидност, размера и концентрацията на позициите, както и пазарите, които ЦК ще използва, за да приключи или хеджира изцяло позицията на клиринговия член;
в)
когато е приложимо, необходимия период за покриване на риска от контрагента, на който ЦК е изложен.
3. При оценяване на определените в параграф 2 периоди ЦК взема предвид най-малко факторите, посочени в член 24, параграф 2, и времевия хоризонт за изчисляване на променливостта за минали периоди, посочен в член 25.
4. Когато извършва клиринг на извънборсови деривати, чиито характеристики на риска съвпадат с тези на дериватите, търгувани на регулиран пазар или на еквивалентен пазар на трета страна, ЦК може да използва времеви хоризонт за периода на ликвидация, различен от посочения в параграф 1, при условие че той може да удостовери пред съответния си компетентен орган:
а)
че с оглед на специфичните характеристики на съответните извънборсови деривати този времеви хоризонт би бил по-подходящ от посочения в параграф 1;
б)
че този времеви хоризонт е най-малко два работни дни.
Член 27
Допълнително обезпечаване на ниво портфейл
1. ЦК може да допусне необходимите допълнителни обезпечения по финансовите инструменти да бъдат компенсирани или намалени, ако ценовият риск на един финансов инструмент или набор от финансови инструменти се характеризира с високо и постоянно равнище на корелация или се основава на еквивалентни параметри за статистическа зависимост с ценовия риск на други финансови инструменти.
2. ЦК документира своя подход за допълнително обезпечаване на ниво портфейл и гарантира, че корелацията или еквивалентните параметри за статистическа зависимост между два или повече подлежащи на клиринг финансови инструменти са доказали своята надеждност в рамките на изчисления в съответствие с член 25 минал период, както и устойчивостта си при неблагоприятни исторически или хипотетични условия. ЦК удостоверява съществуването на икономическа обосновка за ценовата зависимост.
3. Всички финансови инструменти, по отношение на които се прилага обезпечаване на ниво портфейл, са обхванати от един и същ гаранционен фонд. Чрез дерогация, ако ЦК може предварително да удостовери пред съответния му компетентен орган и своите клирингови членове начина, по който потенциалните загуби ще бъдат разпределени между различните гаранционни фондове, и в своите правила е установил необходимите за целта разпоредби, обезпечаването на ниво портфейл може да се прилага спрямо финансови инструменти, обхванати от различни гаранционни фондове.
4. Когато допълнителното обезпечаване на ниво портфейл обхваща множество инструменти, намаленият размер на допълнителните обезпечения не надхвърля 80 % от разликата между сумата на допълнителните обезпечения, изчислени поотделно за всеки продукт, и допълнителните обезпечения, изчислени въз основа на комбинираната прогнозна оценка на експозицията на комбинирания портфейл. Когато ЦК не е изложен на потенциален риск от намаляване на допълнителното обезпечение, той може да приложи намаление, достигащо до 100 % от тази разлика.
5. Намаляването на допълнителните обезпечения на ниво портфейл е обект на солидна програма от стрес тестове в съответствие с глава XII.
Член 28
Процикличност
1. ЦК гарантира, че с неговата политика за подбор и преразглеждане на доверителния интервал, периода на ликвидация и наблюдавания минал период се постигат далновидни, стабилни и предпазливи изисквания по отношение на допълнителното обезпечение, които ограничават процикличността до ниво, което не застрашава устойчивостта и финансовата сигурност на ЦК. Това изисква, доколкото е възможно, да се избягват резките или съществените промени в изискванията по отношение на допълнителното обезпечение и да се установят прозрачни и предвидими процедури за адаптиране на тези изисквания при промяна на условията на пазара. За целта ЦК използва поне един от следните варианти:
а)
прилага буфер, който възлиза на най-малко 25 % от изчислените допълнителни обезпечения и може да бъде временно изчерпан, ако изчислените изисквания за допълнително обезпечение нараснат значително;
б)
придава най-малко 25-процентово тегло на неблагоприятните данни в рамките на изчисления в съответствие с член 26 минал период;
в)
гарантира, че неговите изисквания за допълнително обезпечение не са по-ниски от тези, които биха били изчислени при променливост, определена въз основа на 10-годишен исторически период.
2. Когато преразглежда параметрите на модела за определяне на допълнителните обезпечения с оглед по-доброто отразяване на текущите пазарни условия, ЦК взема предвид всяко потенциално проциклично въздействие на това преразглеждане.
ГЛАВА VII
ГАРАНЦИОНЕН ФОНД
(член 42 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 29
Рамка и управление
1. Когато определя минималния размер на гаранционния фонд и сумата на другите финансови ресурси, необходими за спазване на изискванията по членове 42 и 43 от Регламент (ЕС) № 648/2012, ЦК отчита груповите зависимости и прилага вътрешна рамка за определяне на видовете екстремни, но реалистични пазарни условия, които биха могли да го изложат на прекомерен риск.
2. Рамката съдържа декларация, в която се описва как ЦК определя екстремните, но реалистични пазарни условия. Тя е изцяло документирана и се съхранява в съответствие с член 12.
3. Рамката се обсъжда от комитета за управление на риска и се одобрява от ръководния съвет. Надеждността на рамката и способността ѝ да отразява промените на пазара подлежат най-малко веднъж годишно на преглед. Прегледът се обсъжда от комитета за управление на риска и се докладва на ръководния съвет.
Член 30
Установяване на екстремни, но реалистични пазарни условия
1. Описаната в член 29 рамка отразява рисковия профил на ЦК, като по целесъобразност се отчитат трансграничните и валутните експозиции. В нея са посочени всички пазарни рискове, на които ЦК би бил изложен при неизпълнение от страна на един или повече клирингови членове, включително неблагоприятни промени в пазарните цени на инструментите, на които е извършен клиринг, ограничена пазарна ликвидност на тези инструменти и спад на ликвидационната стойност на обезпечението. Рамката отразява също допълнителните рискове за ЦК, произтичащи от едновременното неспазване на задълженията на дружествата, принадлежащи към групата на намиращия се в неизпълнение клирингов член.
2. В рамката са посочени поотделно всички пазари, на които ЦК би имал експозиция в случай на неизпълнение на клирингов член. За всеки от посочените пазари ЦК определя екстремните, но реалистични условия въз основа на:
а)
набор от исторически сценарии - включително периоди на екстремни промени на пазара, наблюдавани през последните 30 години или от момента на съществуване на надеждни данни - които биха изложили ЦК на прекомерен финансов риск. Ако ЦК реши, че е малко вероятно да се повторят наблюдавани в миналото значителни ценови изменения, той обосновава пред компетентния орган защо те не са включени в рамката;
б)
набор от потенциални бъдещи сценарии, основани на съгласувани допускания по отношение на пазарната променливост и ценовата корелация между пазарите и финансовите инструменти, като се отчитат както количествените, така и качествените оценки на потенциалните пазарни условия.
3. Рамката отчита също така в количествено и качествено изражение до каква степен екстремните ценови промени биха могли да възникнат в няколко от установените пазари едновременно. В рамката е отчетена възможността ценовите корелации за минали периоди да не бъдат приложими при екстремни, но реалистични пазарни условия.
Член 31
Преглед на екстремни, но реалистични сценарии
Описаните в член 30 процедури се преразглеждат редовно от ЦК, като се вземат под внимание всички съответни пазарни промени и мащабът и концентрацията на експозициите на клиринговите членове. Съвкупността от исторически и хипотетични сценарии, използвани от ЦК за установяване на екстремните, но реалистични пазарни условия, се преразглежда от ЦК, след консултации с комитета за управление на риска, поне веднъж годишно и по-често, ако развитието на пазара или настъпването на съществени промени в съвкупността от договори, по отношение на които ЦК е извършил клиринг, влияе върху стоящите в основата на сценариите допускания и следователно изисква промяната на сценариите. Съществените промени в рамката се отчитат пред ръководния съвет.
ГЛАВА VIII
МЕХАНИЗМИ ЗА КОНТРОЛ НА ЛИКВИДНИЯ РИСК
(член 44 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 32
Оценка на ликвидния риск
1. ЦК установяват стабилна рамка за управление на ликвидния риск, която включва ефективни оперативни и аналитични инструменти за текущо и своевременно установяване, измерване и мониторинг на сетълмента и финансовите потоци, включително използваната от него ликвидност в рамките на деня. ЦК редовно оценяват структурата и функционирането на своята рамка за управление на ликвидността, в т.ч. чрез отчитане на резултатите от стрес тестове.
2. Рамката за управление на ликвидността на ЦК е достатъчно устойчива, за да гарантира, че ЦК е в състояние да изпълни дължимите си задължения за плащане и сетълмент във всички съответни валути, включително и в рамките на деня, когато това е целесъобразно. Рамката за управление на ликвидността на ЦК включва също така оценка на неговите потенциални бъдещи нужди от ликвидни средства в рамките на широк спектър от потенциални стресови сценарии. Към стресовите сценарии спада неизпълнение от страна на клиринговите членове съгласно член 44 от Регламент (ЕС) № 648/2012 - от датата на неизпълнението до края на периода на ликвидация, и ликвидният риск, генериран от инвестиционната политика и процедури на ЦК при екстремни, но реалистични пазарни условия.
3. Рамката за управление на ликвидността включва план за ликвидността, който се документира и съхранява в съответствие с член 12. Планът за ликвидността включва най-малко процедури на ЦК за:
а)
поне ежедневно управление и мониторинг на неговите ликвидни нужди съгласно набор от пазарни сценарии;
б)
поддържане на достатъчно ликвидни финансови ресурси за покриване на неговите ликвидни нужди и разграничаване между използваните различни видове ликвидни средства;
в)
ежедневна оценка и измерване на ликвидните активи, с които ЦК разполага, и необходимите му ликвидни средства;
г)
установяване на източниците на ликвиден риск;
д)
оценяване на сроковете, през които ликвидните финансови средства на ЦК трябва да бъдат на разположение;
е)
отчитане на ликвидните средства, които са потенциално необходими с оглед правото на клиринговите членове да разменят парични срещу непарични обезпечения;
ж)
процесите при недостиг на ликвидност;
з)
попълването на всички ликвидни финансови ресурси, които могат да се използват при неблагоприятни събития.
Ръководният съвет на ЦК одобрява плана след консултация с комитета за управление на риска.
4. ЦК оценява ликвидния риск, пред който е изправен, включително невъзможността на ЦК или неговите клирингови членове да покрият дължимите си задължения за плащане в рамките на процедурата по клиринг или сетълмент, като бъде отчетена и инвестиционната дейност на ЦК. Рамката за управление на риска обхваща ликвидните средства, които са необходими с оглед на отношенията между ЦК и всяко лице, към което ЦК има ликвидна експозиция, включително:
а)
банки, извършващи сетълмент;
б)
платежни системи;
в)
системи за сетълмент на ценни книжа;
г)
ностро агенти;
д)
банки попечители;
е)
доставчици на ликвидност;
ж)
оперативно съвместими ЦК;
з)
доставчици на услуги.
5. В своята рамка за управление на ликвидния риск ЦК взема под внимание всички взаимозависимости между лицата, изброени в параграф 4, и различните взаимовръзки, които може да съществуват между ЦК и посочено в параграф 4 лице.
6. ЦК изработва ежедневен доклад за нуждите и ресурсите по параграф 3, букви а) - в), както и тримесечен доклад относно плана за ликвидността по параграф 3, букви г) - з). Докладите се документират и съхраняват в съответствие с глава IV.
Член 33
Достъп до ликвидност
1. ЦК съхранява във всяка от съответните валути ликвидни средства, съответстващи на необходимите му ликвидни средства съгласно член 44 от Регламент (ЕС) № 648/2012 и член 32 от настоящия регламент. Тези ликвидни средства са ограничени до:
а)
парични депозити при емитиращата централна банка;
б)
парични депозити при лицензирани кредитни институции в съответствие с член 47;
в)
предварително договорени кредитни линии или сходни механизми с изправни клирингови членове;
г)
предварително договорени споразумения за обратно изкупуване;
д)
активно търгувани финансови инструменти, които отговарят на изискванията по член 45 и член 46 и за които ЦК може да удостовери, че са леснодостъпни и обратими в парични средства в рамките на деня при предварително определени и много надеждни договорености за финансиране, включително при неблагоприятни пазарни условия.
2. ЦК следи валутите, в които неговите задължения са деноминирани, и взема предвид потенциалното въздействие на неблагоприятни пазарни условия върху способността му да получи достъп до чуждестранните валутни пазари по начин, който съответства на цикъла за сетълмент на ценни книжа в чуждестранна валута и системите за сетълмент на ценни книжа.
3. Предварително договорените кредитни линии, осигурени срещу предоставено от клиринговите членове обезпечение, не трябва да се отчитат два пъти като ликвидни средства. ЦК предприема действия за мониторинг и контрол на концентрацията на експозиции от ликвиден риск към всеки отделен доставчик на ликвидност.
4. ЦК провежда стриктни надлежни проверки на възможностите на своите доставчици на ликвидност да действат съгласно договореностите за ликвидност.
5. ЦК периодично изпитва своите процедури за достъп до предварително установените механизми за финансиране. Това може да включва тестово изтегляне на суми от банкови кредитни линии, проверка на бързината на достъп до ресурсите и надеждността на процедурите.
6. В рамките на плана си за ликвидността ЦК разполага с подробни процедури за използване на своите ликвидни финансови ресурси с оглед покриване на задълженията си за плащане при недостиг на ликвидност. В процедурите по отношение на ликвидността се посочва ясно кога трябва да се използват отделните ресурси. В процедурите се описват и начините за достъп до парични депозити или овърнайт инвестиции на парични депозити, за изпълнение на пазарни трансакции със сетълмент в рамките на деня или за ползване на предварително установени линии за ликвидност. Тези процедури се подлагат на редовно изпитване. ЦК установява също така подходящ план за подновяване на договорености за финансиране преди изтичането на техния срок.
Член 34
Риск от концентрация
1. ЦК следи отблизо и контролира концентрацията на своята експозиция към ликвиден риск, включително своите експозиции към лицата, изброени в член 32, параграф 4, и към лицата от същата група.
2. Рамката за управление на ликвидния риск на ЦК включва използването на граници на експозиция и на концентрация.
3. ЦК определя процеси и процедури при нарушение на границите на концентрация.
ГЛАВА IX
КАСКАДЕН ПРИНЦИП ПРИ НЕИЗПЪЛНЕНИЕ
(член 45 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 35
Изчисляване на размера на собствените ресурси на ЦК, които да се използват в рамките на каскадния принцип при неизпълнение
1. ЦК завежда и посочва отделно в баланса си сумата на собствените си ресурси, заделени за посочената в член 45, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 648/2012 цел.
2. ЦК изчислява минималната сума, посочена в параграф 1, като умножава по 25 % минималния капитал, включително неразпределената печалба и резервите, притежавани в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 648/2012 и Делегиран регламент (ЕС) № 152/2013 на Комисията (8).
ЦК преразглежда тази минимална сума най-малко веднъж годишно.
3. Когато ЦК е създал повече от един гаранционен фонд за различните класове финансови инструменти, по отношение на които той осъществява клиринг, общият размер на целевите собствени ресурси, изчислени съгласно параграф 1, се разпределя между гаранционните фондове пропорционално на размера на всеки гаранционен фонд, посочва се отделно в баланса и се използва за случаи на неизпълнение в отделните пазарни сегменти, за които се отнася гаранционният фонд.
4. За съблюдаване на изискванията по параграф 1 не се използват ресурси, различни от капитал, включително неразпределена печалба и резерви, както е посочено в член 16 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
Член 36
Поддържане на сумата на собствените ресурси на ЦК, които се използват в рамките на каскадния принцип при неизпълнение
1. ЦК информира незабавно компетентния орган, ако сумата на целевите собствени ресурси спадне под изискваната в член 35 стойност, заедно с основанията за нарушението и подробно писмено описание на мерките и графика за възстановяване на тази сума.
2. Когато настъпи последващо неизпълнение от страна на един или повече клирингови членове, преди ЦК да е възстановил целевите собствени ресурси, за целите на член 45 от Регламент (ЕС) № 648/2012 се използва само остатъчната сума на разпределените целеви собствени ресурси.
3. ЦК възстановява целевите собствени ресурси най-късно в рамките на един месец от получаване на уведомлението по параграф 1.
ГЛАВА X
ОБЕЗПЕЧЕНИЕ
(член 46 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 37
Общи изисквания
ЦК установява и прилага прозрачни и предвидими политики и процедури за оценка и постоянен мониторинг на ликвидността на активите, приети като обезпечение, и при необходимост предприема корективни действия.
ЦК преразглежда най-малко веднъж годишно своите политики и процедури по отношение на допустимите активи. Такъв преглед се извършва също така и при всяка съществена промяна, която засяга рисковите експозиции на ЦК.
Член 38
Парично обезпечение
За целите на член 46, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 648/2012 високоликвидното обезпечение от парични средства е деноминирано в една от следните валути:
а)
валута, по отношение на която ЦК може да удостовери пред компетентните органи, че е в състояние да управлява съответния ѝ риск;
б)
валута, в която ЦК извършва клиринг на трансакции, в рамките на изискваното обезпечение за покриване на експозициите на ЦК в тази валута.
Член 39
Финансови инструменти
За целите на член 46, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 648/2012 за високоликвидно обезпечение може да се считат финансовите инструменти, банковите гаранции и златото, които отговарят на изложените в приложение I условия.
Член 40
Оценяване на обезпеченията
1. С оглед оценяване на високоликвидните обезпечения, посочени в член 37, ЦК установява и прилага политики и процедури за мониторинг в почти реално време на кредитното качество, пазарната ликвидност и променливостта на цената на всеки приет като обезпечение актив. ЦК проверява редовно и най-малко веднъж годишно адекватността на своите политики и процедури за оценяване. Такава проверка се извършва също така и при всяка съществена промяна, която засяга рисковите експозиции на ЦК.
2. ЦК оценява по пазарни стойности и в почти реално време своите обезпечения, а когато това не е възможно, ЦК трябва да може да удостовери пред компетентните органи, че е в състояние да управлява съответните рискове.
Член 41
Проценти за намаляване на стойността на обезпечението
1. ЦК установява и прилага политики и процедури, с които по предпазлив начин да определя процентите за намаляване на стойността на обезпечението.
2. Процентите за намаляване на стойността на обезпечението са съобразени с евентуалната необходимост от ликвидиране на обезпечението при неблагоприятни пазарни условия и отчитат времето, необходимо за неговата ликвидация. ЦК удостоверява пред компетентния орган, че процентите за намаляване на стойността на обезпечението се изчисляват по консервативен начин, за да бъде, доколкото е възможно, ограничено процикличното въздействие. Процентът за намаляване на стойността на всеки служещ като обезпечение актив се определя, като се вземат под внимание приложимите критерии, в т.ч.:
а)
видът на актива и свързаното с финансовия инструмент ниво на кредитен риск според вътрешната оценка на ЦК. При извършване на тази оценка ЦК прилага точна и обективна методология, която не се основава изцяло на външни становища и отчита риска, произтичащ от установяването на емитента в конкретната държава;
б)
падежът на актива;
в)
историческата и хипотетичната бъдеща променливост на цената на актива при неблагоприятни пазарни условия;
г)
ликвидността на основния пазар, включително спредовете между цените „продава“ и „купува“;
д)
валутният риск, ако има такъв;
е)
утежняващият риск.
3. ЦК проверява редовно адекватността на процентите за намаляване на стойността на обезпечението. ЦК преразглежда политиките и процедурите за определяне на процентите за намаляване на стойността на обезпечението най-малко веднъж годишно и при всяка съществена промяна, която засяга рисковите експозиции на ЦК, като следва, доколкото е възможно, да избягва резките или съществените промени в тези проценти, които могат да доведат до процикличност. Политиките и процедурите за определяне на процентите за намаляване на стойността на обезпечението се одобряват от независимо лице най-малко веднъж годишно.
Член 42
Граници на концентрация
1. ЦК установява и прилага политики и процедури за поддържане на необходимата диверсифицикация на обезпечението, която позволява неговата ликвидация в рамките на определения период на държане без значителни пазарни последствия. В тези политики и процедури се определят мерките за намаляване на риска, които трябва да бъдат прилагани при превишаване на посочените в параграф 2 граници.
2. ЦК определя граници на концентрацията на ниво:
а)
отделни емитенти;
б)
вид емитент;
в)
вид актив;
г)
отделен клирингов член;
д)
всички клирингови членове.
3. Границите на концентрация се определят по консервативен начин, като се вземат предвид всички приложими критерии, в т.ч.:
а)
финансовите инструменти, емитирани от емитенти от един и същ икономически сектор, област на дейност и географски регион;
б)
равнището на кредитен риск на финансовия инструмент или на емитента според вътрешната оценка на ЦК. При извършване на тази оценка ЦК прилага точна и обективна методология, която не се основава изцяло на външни становища и отчита риска, произтичащ от установяването на емитента в конкретната държава;
в)
ликвидността и променливостта на цената на финансовите инструменти.
4. ЦК гарантира, че най-много 10 % от неговите обезпечения са гарантирани от една кредитна институция или еквивалентна финансова институция от трета държава или от предприятие, което е част от групата на кредитната институция или финансовата институция от трета държава. Когато обезпеченията, получени от ЦК под формата на гаранции на търговски банки, надхвърлят 50 % от общия размер на обезпеченията, тази граница може да бъде увеличена до 25 %.
5. При изчисляване на предвидените в параграф 2 граници ЦК включва общата стойност на експозицията на ЦК към емитента, включително сумата на използваните от ЦК кумулативни кредитни линии, депозитни сертификати, срочни депозити, спестовни сметки, депозитни сметки, текущи сметки, инструментите на паричния пазар и механизми за обратни репо сделки. Тези ограничения не се прилагат по отношение на обезпечението, държано от ЦК в превишение на минималните изисквания по отношение на допълнителните обезпечения, гаранционния фонд или другите финансови ресурси.
6. При определяне на границите на концентрация за експозицията на ЦК към отделен емитент ЦК сумира и третира като отделен риск експозицията си към всички финансови инструменти, емитирани или изрично гарантирани от емитента или от групата на емитента, и към финансовите инструменти, емитирани от предприятия, чиято изключителна цел е да притежават средства за производство, които са от съществено значение за дейността на емитента.
7. ЦК проверява редовно адекватността на своите политики и процедури по отношение на границите на концентрация. ЦК преразглежда своите политики и процедури по отношение на границите на концентрация най-малко веднъж годишно и при всяка съществена промяна, която засяга рисковите експозиции на ЦК.
8. ЦК информира компетентния орган и клиринговите членове относно приложимите граници на концентрация и всяко изменение на тези граници.
9. Ако ЦК наруши в значителна степен границите на концентрация, установени в неговите политики и процедури, той незабавно уведомява компетентния орган. ЦК отстранява нарушението във възможно най-кратък срок.
ГЛАВА XI
ИНВЕСТИЦИОННА ПОЛИТИКА
(член 47 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
Член 43
Високоликвидни финансови инструменти
За целите на член 47, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 648/2012 дълговите инструменти се считат за високоликвидни и с минимален кредитен и пазарен риск, когато те са дългови инструменти, отговарящи на всяко едно от посочените в приложение II условия.
Член 44
Споразумения за депозиране на финансови инструменти при висока степен на сигурност
1. Ако ЦК не е в състояние да депозира посочените в член 45 финансови инструменти или тези, предоставени му под формата на допълнителни обезпечения, вноските в гаранционния фонд или вноските към други финансови ресурси, чрез прехвърляне на собственост и право на обезпечение към оператор на система за сетълмент на ценни книжа, която осигурява пълната защита на тези инструменти, то тези финансови инструменти се депозират при:
а)
централна банка, която осигурява пълната защита на тези инструменти и при нужда предоставя на ЦК бърз достъп до финансовите инструменти;
б)
лицензирана кредитна институция според определението от Директива 2006/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (9), която осигурява пълното отделяне и защита на тези инструменти, предоставя на ЦК бърз достъп до финансовите инструменти при нужда и е с нисък кредитен риск, удостоверен от вътрешната оценка на ЦК. При извършване на тази оценка ЦК прилага точна и обективна методология, която не се основава изцяло на външни становища и отчита риска, произтичащ от установяването на емитента в конкретната държава;
в)
финансова институция от трета държава, която подлежи на и спазва пруденциални правила, считани от компетентните органи за поне толкова строги, колкото установените в Директива 2006/48/ЕО, разполага с надеждни счетоводни практики, процедури за съхранение и вътрешен контрол, осигурява пълното отделяне и защита на тези инструменти, предоставя на ЦК бърз достъп до финансовите инструменти при нужда и е с нисък кредитен риск, удостоверен от вътрешната оценка на ЦК. При извършване на тази оценка ЦК прилага точна и обективна методология, която не се основава изцяло на външни становища и отчита риска, произтичащ от установяването на емитента в конкретната държава.
2. Когато финансовите инструменти са депозирани в съответствие с параграф 1, буква б) или в), те се съхраняват при условия, които предотвратяват всякакви загуби на ЦК вследствие на неизпълнение или неплатежоспособност на лицензираната финансова институция.
3. Споразуменията за депозиране при висока степен на сигурност на финансови инструменти, предоставени под формата на допълнителни обезпечения, вноски в гаранционния фонд или вноски към други финансови ресурси, позволяват на ЦК повторната употреба на тези финансови инструменти само когато са изпълнени условията по член 39, параграф 8 от Регламент (ЕС) № 648/2012 и с повторната употреба се цели извършване на плащания, управление на неизпълнение на клирингов член или изпълнение на споразумение за оперативна съвместимост.
Член 45
Споразумения за поддържане на парични средства при висока степен на сигурност
1. За целите на член 47, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 648/2012, когато паричните средства не са депозирани при централна банка, този депозит отговаря на всяко едно от следните условия:
а)
депозитът е в една от следните валути:
i)
валута, по отношение на която ЦК може с високо ниво на увереност да удостовери, че е в състояние да управлява съответния ѝ риск;
ii)
валута, в която ЦК извършва клиринг на трансакции, в рамките на полученото в тази валута обезпечение;
б)
депозитът е открит при една от следните институции:
i)
лицензирана кредитна институция според определението от Директива 2006/48/ЕО, която е с нисък кредитен риск, удостоверен от вътрешната оценка на ЦК. При извършване на тази оценка ЦК прилага точна и обективна методология, която не се основава изцяло на външни становища и отчита риска, произтичащ от установяването на емитента в конкретната държава;
ii)
финансова институция от трета държава, която подлежи на и спазва пруденциални правила, считани от компетентните органи за поне толкова строги, колкото установените в Директива 2006/48/ЕО, разполага с надеждни счетоводни практики, процедури за съхранение и вътрешен контрол и е с нисък кредитен риск, удостоверен от вътрешната оценка на ЦК. При извършване на тази оценка ЦК прилага точна и обективна методология, която не се основава изцяло на външни становища и отчита риска, произтичащ от установяването на емитента в конкретната държава.
2. Когато паричните средства се поддържат чрез овърнайт депозит в съответствие с параграф 1, най-малко 95 % от тези парични средства, изчислени като средна стойност за един календарен месец, се депозират посредством механизми, които осигуряват обезпечаването на паричните средства чрез високоликвидни финансови инструменти, които отговарят на изискванията по член 45, с изключение на изискването по параграф 1, буква в) от същия член.
Член 45
Граници на концентрация
1. ЦК установява и прилага политики и процедури, гарантиращи, че финансовите инструменти, в които са инвестирани неговите финансови ресурси, са достатъчно диверсифицирани.
2. ЦК определя граници на концентрация и следи концентрацията на ниво:
а)
отделни финансови инструменти;
б)
видове финансови инструменти;
в)
отделни емитенти;
г)
видове емитенти;
д)
контрагенти, с които са сключени споразумения по член 44, параграф 1, букви б) и в) или по член 45, параграф 2.
3. При определяне на вида емитент ЦК взема предвид следното:
а)
географското разпределение;
б)
взаимозависимостите и множеството взаимовръзки между даденото лице и ЦК;
в)
равнището на кредитен риск;
г)
експозициите на ЦК към емитента във вид на продукти, по отношение на които ЦК осъществява клиринг.
4. В политиките и процедурите се определят мерките за намаляване на риска, които трябва да бъдат прилагани при превишаване на границите на концентрация.
5. При определяне на границите на концентрация за експозицията на ЦК към отделен емитент или попечител ЦК сумира и третира като отделен риск експозицията си към всички финансови инструменти, емитирани или изрично гарантирани от емитента, и към всички финансови ресурси, депозирани при попечителя.
6. ЦК проверява редовно адекватността на своите политики и процедури по отношение на границите на концентрация. В допълнение ЦК преразглежда своите политики и процедури по отношение на границите на концентрация най-малко веднъж годишно и при всяка съществена промяна, която засяга рисковата експозиция на ЦК.
7. Ако ЦК наруши границите на концентрация, установени в неговите политики и процедури, той незабавно уведомява компетентния орган. ЦК отстранява нарушението във възможно най-кратък срок.
Член 46
Непарични обезпечения
Когато обезпечението е получено под формата на финансови инструменти съгласно разпоредбите на глава X, се прилагат единствено членове 44 и 45.
ГЛАВА XII
ПРЕГЛЕД НА МОДЕЛИ, СТРЕС ТЕСТОВЕ И БЕК ТЕСТОВЕ
(член 49 от Регламент (ЕС) № 648/2012)
РАЗДЕЛ 1
Модели и програми
Член 47
Одобряване на модели
1. Моделите, техните методологии и рамката за управление на ликвидния риск на ЦК, използвани за количествено определяне, агрегиране и управление на неговите рискове, преминават през широкообхватна процедура за одобряване. Всяко съществено изменение или промяна на неговите модели, техните методологии и рамката за управление на ликвидния риск е обект на подходящо управление, включително консултация с комитета за управление на риска, и преди прилагане се одобрява от квалифицирано и независимо лице.
2. Прилаганият от ЦК процес за одобряване се документира, като в него се посочват най-малко политиките, използвани за изпитване на методологиите за допълнителните обезпечения, гаранционния фонд и другите финансови ресурси, и рамката за изчисляване на ликвидните финансови ресурси. Всяко съществено изменение или промяна на тези политики е обект на подходящо управление, включително консултация с комитета за управление на риска, и преди прилагане се одобрява от квалифицирано и независимо лице.
3. Широкообхватната процедура за одобряване включва най-малко следното:
а)
оценка на концептуалната обоснованост на моделите и рамката, като се отчитат използваните при разработването доказателства в подкрепа на това;
б)
преглед на текущите процедури за мониторинг, включително проверка на процесите и сравнителните показатели;
в)
преглед на параметрите и допусканията, направени при разработването на неговите модели, техните методологии и рамката;
г)
преглед на адекватността и целесъобразността на моделите, техните методологии и рамката, приета по отношение на видовете договори, към които се прилагат;
д)
преглед на целесъобразността на сценариите на стрес тестовете в съответствие с глава VII и член 52;
е)
анализ на резултатите от тестовете.
4. ЦК определя критериите, по които оценява дали неговите модели, техните методологии и рамката за управление на ликвидния риск могат да бъдат успешно одобрени. Критериите включват успешните резултати от тестовете.
5. Когато ценовите данни не са леснодостъпни или надеждни, ЦК отчита тези ограничения, като използва най-малко консервативни допускания, основаващи се на наблюдаваните корелирани или свързани пазари и текущите тенденции на пазара.
6. Когато ценовите данни не са леснодостъпни или надеждни, използваните за целта системи и модели за оценка са обект на подходящо управление, включително консултация с комитета за управление на риска, одобряване и изпитване. Моделите за оценка на ЦК се одобряват при разнообразни пазарни сценарии от квалифицирано и независимо лице, за да се гарантира целесъобразността на генерираните чрез тези модели цени, като при необходимост ЦК коригира начина на изчисляване на първоначалното допълнително обезпечение с оглед отразяване на установените рискове, свързани с модела.
7. ЦК редовно извършва оценка на теоретичните и емпиричните характеристики на своя модел за определяне на допълнителните обезпечения за всички финансови инструменти, по отношение на които той осъществява клиринг.
Член 48
Програми за изпитване
1. ЦК разполага с политики и процедури, които съдържат подробно описание на програмите за стрес тестове и бек тестове, провеждани за определяне на целесъобразността, точността, надеждността и устойчивостта на моделите и техните методологии, които се използват за изчисляване на неговите механизми за контрол на риска, включително допълнителните обезпечения, вноските в гаранционния фонд и другите финансови ресурси при широк набор от пазарни условия.
2. В политиките и процедурите на ЦК се посочва подробно програмата за стрес тестове, която се използва за определяне на целесъобразността, точността, надеждността и устойчивостта на рамката за управление на ликвидния риск.
3. Политиките и процедурите включват най-малко методологии за инициирането на подбора и разработването на подходящи тестове, в т.ч. подбор на данни за портфейла и пазара, периодичност на изпитването, специфични характеристики на риска на финансовите инструменти, за които е извършен клиринг, анализ на резултатите от тестовете и изключенията, както и съответните необходими корективни мерки.
4. При провеждането на всеки тест ЦК включва всички клиентски позиции.
РАЗДЕЛ 2
Бек тестове
Член 49
Процедура за извършване на бек тестове
1. ЦК оценява степента на покритие на допълнителните обезпечения, като извършва последваща съпоставка на наблюдаваните с очакваните резултати, получени при използване на моделите за определяне на допълнителните обезпечения. Такива основани на бек тестове анализи се извършват ежедневно, за да се прецени дали съществуват изключения при изпитването на степента на покритие на допълнителните обезпечения. Степента на покритие се оценява на базата на текущите позиции във финансови инструменти и на клиринговите членове, като се вземат под внимание възможните последици от допълнително обезпечаване на ниво портфейл и по целесъобразност оперативно съвместимите ЦК.
2. В програмата си за извършване на бек тестове ЦК прилага подходящи исторически времеви хоризонти, за да гарантира, че използваният период на наблюдение е достатъчен за ограничаване на отрицателното въздействие върху статистическата значимост.
3. В програмата си за извършване на бек тестове ЦК прилага най-малко ясни статистически тестове и определени от него критерии за оценка на резултатите от бек тестовете.
4. Без да нарушава поверителността, ЦК периодично докладва резултатите и анализите от своите бек тестове на комитета за управление на риска, който дава своите препоръки във връзка с прегледа на модела за определяне на допълнителните обезпечения.
5. Резултатите и анализите от бек тестовете се предоставят на разположение на всички клирингови членове и всички известни на ЦК клиенти. Всички други клиенти получават при поискване достъп до резултатите и анализите от бек тестовете от съответните клирингови членове. Тази информация следва да бъде обобщена по начин, който запазва поверителността, като клиринговите членове и клиенти получават достъп единствено до подробните резултати и анализи от бек тестовете на своите портфейли.
6. ЦК формулира процедурите за определяне на действията, които би могъл да предприеме с оглед на резултатите от анализите на бек тестовете.
РАЗДЕЛ 3
Изпитване и анализи на чувствителността
Член 50
Процедура за изпитване и анализ на чувствителността
1. ЦК провежда изпитвания и анализи на чувствителността, за да оцени покритието на своя модел за определяне на допълнителните обезпечения при разнообразни пазарни условия чрез използване на данни от минали периоди за настъпили неблагоприятни пазарни условия и хипотетични данни за ненастъпили неблагоприятни пазарни условия.
2. За да разбере по какъв начин степента на покритие на допълнителните обезпечения може да бъде засегната от много неблагоприятни пазарни условия и промени в основните параметри на модела, ЦК използва широк набор от параметри и допускания, с които обхваща различните исторически и хипотетични условия, включително периодите с най-високо ниво на променливост, които са били наблюдавани на обслужваните от него пазари, и екстремните промени в корелационните зависимости между цените на договорите, по отношение на които ЦК осъществява клиринг.
3. Анализ на чувствителността се извършва по отношение на редица действителни и представителни портфейли на клирингови членове. Представителните портфейли се избират въз основа на тяхната чувствителност към съществените рискови фактори и корелациите, на които е изложен ЦК. Тези изпитвания и анализи на чувствителността са разработени с цел изпитване на ключовите параметри и допускания на модела за определяне на първоначалното допълнително обезпечение при редица доверителни интервали, за да се определи чувствителността на системата към допускане на грешки при калибрирането на тези параметри и допускания. Трябва да се обърне дължимото внимание на срочната структура на рисковите фактори и предполагаемата корелация между тях.
4. ЦК оценява потенциалните загуби по позициите на клиринговия член.
5. ЦК отчита по целесъобразност параметрите, отразяващи едновременното неизпълнение от страна на клиринговите членове, които емитират финансови инструменти, по отношение на които ЦК осъществява клиринг, или базов актив на дериватите, по отношение на които ЦК осъществява клиринг. Когато е приложимо, се отчитат също последствията от неизпълнението на клиент, емитиращ финансови инструменти, по отношение на които ЦК осъществява клиринг, или базов актив на дериватите, по отношение на които ЦК осъществява клиринг.
6. Без да нарушава поверителността, ЦК периодично докладва резултатите от своите изпитвания и анализи на чувствителността на комитета за управление на риска, който дава своите препоръки във връзка с прегледа на модела за определяне на допълнителните обезпечения.
7. ЦК формулира процедурите за определяне на действията, които би могъл да предприеме с оглед на резултатите от анализите на чувствителността.
РАЗДЕЛ 4
Стрес тестове
Член 51
Процедура за извършване на стрес тестове
1. При извършваните от ЦК стрес тестове на моделите, използвани за оценка на рисковите експозиции, се прилагат неблагоприятни параметри, допускания и сценарии, за да се гарантира, че финансовите ресурси на ЦК са достатъчни, за да покрият тези експозиции при екстремни, но реалистични пазарни условия.
2. Програмата за стрес тестове на ЦК изисква от него да провежда редовно редица стрес тестове, обхващащи продуктовата гама на ЦК и всички елементи на неговите модели и техните методологии, както и на рамката му за управление на ликвидния риск.
3. Програмата за стрес тестове на ЦК изисква извършването на стрес тестове по определени за целта сценарии, включващи както минали, така и хипотетични екстремни, но реалистични пазарни условия в съответствие с глава VII. Използваните минали условия се преглеждат и адаптират, когато това е целесъобразно. ЦК взема предвид и други форми на подходящи сценарии за стрес тестове, сред които техническа или финансова неизправност на извършващите сетълмент банки, ностро агенти, банки попечители, доставчици на ликвидност или оперативно съвместими ЦК.
4. ЦК има възможност бързо да адаптира своите стрес тестове с оглед включване на нови или възникващи рискове.
5. ЦК взема предвид потенциалните загуби, възникнали от неизпълнението на евентуално известен му клиент, извършващ клиринг чрез няколко клирингови членове.
6. Без да нарушава поверителността, ЦК периодично докладва резултатите и анализите от своите стрес тестове на комитета за управление на риска, който дава своите препоръки във връзка с прегледа на неговите модели, методологии, както и на рамката му за управление на ликвидния риск.
7. Резултатите и анализите от стрес тестовете се предоставят на разположение на всички клирингови членове и всички известни на ЦК клиенти. Всички други клиенти получават достъп до резултатите и анализите от стрес тестовете от съответните клирингови членове при поискване. Тази информация следва да бъде обобщена по начин, който запазва поверителността, като клиринговите членове и клиенти получават достъп единствено до подробните резултати и анализи от стрес тестовете на своите портфейли.
8. ЦК определя процедурите, определящи подробно действията, които би могъл да предприеме с оглед на резултатите от анализите на стрес тестовете.
Член 52
Рискови фактори, подлагани на стрес тестове
1. ЦК установява и разполага с подходящ метод за измерване на съответните рискови фактори, които са специфични за договорите, по отношение на които той осъществява клиринг, и биха могли да повлияят върху неговите загуби. В стрес тестовете на ЦК се отчитат най-малко рисковите фактори, определени за следните видове финансови инструменти:
а)
договори, свързани с лихвен процент: рисковите фактори по отношение на лихвените проценти във всяка валута, в която ЦК извършва клиринг на финансови инструменти. Моделът на кривата на доходността е разделен на различни падежни интервали, за да бъдат обхванати колебанията в променливостта на лихвените проценти по цялата крива на доходността. Броят на съответните рискови фактори зависи от сложността на лихвените договори, по отношение на които ЦК извършва клиринг. Базисният риск, произтичащ от непълно корелираните движения между лихвените проценти по държавни ценни книжа и други инструменти с фиксирана доходност, се представя самостоятелно;
б)
договори, свързани с обменния курс: рисковите фактори по отношение на всяка една чуждестранна валута, в която ЦК извършва клиринг на финансови инструменти, и на обменния курс между валутата на исканията за допълнително обезпечение и валутата, в която ЦК извършва клиринг на финансови инструменти;
в)
договори, свързани с акции: рисковите фактори по отношение на променливостта на отделните емисии от акции за всеки един от пазарите, на които ЦК осъществява клиринг, и на променливостта на различните сектори на съвкупния пазар на акции. Сложността и естеството на техниките за моделиране на даден пазар съответстват на експозицията на ЦК на пазара като цяло, както и на съответната му концентрация в отделни емисии на акции от този пазар;
г)
договори, свързани със стоки: рисковите фактори, които отчитат различните категории и подкатегории договори за стоки и свързаните с тях деривати, по отношение на които ЦК извършва клиринг, включително по целесъобразност колебанията в приемливата печалба между дериватните позиции и паричните позиции в стоката;
д)
договори, свързани с кредит: рисковите фактори по отношение на риска от внезапно неизпълнение, включително кумулативния риск вследствие на неизпълнение на повече от един контрагент, базисния риск и променливост на нормата на възстановяване.
2. В своите стрес тестове ЦК взема предвид най-малко следните фактори:
а)
корелации, включително между установени рискови фактори и сходни договори, по отношение на които ЦК извършва клиринг;
б)
фактори, свързани с предполагаемата променливост и променливостта за минали периоди на подлежащия на клиринг договор;
в)
специфични характеристики на всички нови договори, по отношение на които ЦК извършва клиринг;
г)
риска от концентрация, в т.ч. към клирингов член и към лице от групата на клиринговите членове;
д)
взаимозависимости и множество взаимовръзки;
е)
съответните рискове, включително валутен риск;
ж)
установените граници на експозициите;
з)
утежняващия риск.
Член 53
Общи финансови ресурси, подлагани на стрес тестове
1. С програмата за стрес тестове на ЦК се гарантира, че неговите съвкупни допълнителни обезпечения, вноски в гаранционния фонд и други финансови ресурси са достатъчни, за да покрият най-малко неизпълнението на двамата клирингови членове, към които ЦК има най-големи експозиции, при екстремни, но реалистични пазарни условия. Чрез програмата за стрес тестове се проучват също така потенциалните загуби вследствие на неизпълнението на лицата от съответната група на всеки от двамата клирингови членове, към които ЦК има най-големи експозиции, при екстремни, но реалистични пазарни условия.
2. С програмата за стрес тестове на ЦК се гарантира, че неговите допълнителни обезпечения и гаранционен фонд са достатъчни, за да покрият най-малко неизпълнението от страна на клиринговия член, към който ЦК има най-големите експозиции, или от страна на клиринговите членове, към които ЦК има вторите и третите по големина експозиции, ако тяхната сума е по-голяма, съгласно член 42 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
3. ЦК провежда задълбочен анализ на потенциалните загуби, които може да претърпи, и оценява потенциалните загуби по позициите на клиринговия член, включително риска, че ликвидацията на тези позиции може да окаже въздействие върху пазара и степента на покритие на допълнителните обезпечения на ЦК.
4. В своите стрес тестове ЦК отчита по целесъобразност последствията от неизпълнението на клирингов член, емитиращ финансови инструменти, по отношение на които ЦК осъществява клиринг, или базов актив на дериватите, по отношение на които ЦК осъществява клиринг. По целесъобразност се отчитат също последствията от неизпълнението на клиент, емитиращ финансови инструменти, по отношение на които ЦК осъществява клиринг, или базов актив на дериватите, по отношение на които ЦК осъществява клиринг.
5. В стрес тестовете на ЦК се отчита предвиденият в член 26 период на ликвидация.
Член 54
Ликвидни финансови ресурси, подлагани на стрес тестове
1. С програмата на ЦК за извършване на стрес тестове на неговите ликвидни финансови ресурси се гарантира, че те отговарят на изложените в глава VIII изисквания.
2. ЦК разполага с ясни и прозрачни правила и процедури за преодоляване на разкритите в рамките на стрес тестовете проблеми по отношение на недостатъчната ликвидност на финансовите ресурси, за да се осигури сетълментът на задълженията за плащане.
ЦК разполага също с ясни процедури за използване на резултатите и анализите от своите стрес тестове, за да оцени и адаптира адекватността на своята рамка за управление на ликвидния риск и доставчиците на ликвидност.
3. Сценариите, използвани при извършването на стрес тестове по отношение на ликвидните финансови ресурси, отчитат структурата и дейността на ЦК и включват всички лица, които могат да представляват значителен ликвиден риск за него. Тези стрес тестове отчитат още всяка силна обвързаност или сходни експозиции между неговите клирингови членове, включително дружества, които са част от една и съща група, и оценяват вероятността от неизпълнение на повече от един контрагент и верижния ефект, който подобно неизпълнение може да предизвика сред неговите клирингови членове.
РАЗДЕЛ 5
Обхват и използване на резултатите от изпитването
Член 55
Поддържане на достатъчно покритие
1. ЦК установява и поддържа процедури за разкриване на промените в пазарните условия, в т.ч. увеличаване на променливостта или намаляване на ликвидността на финансовите инструменти, по отношение на които осъществява клиринг, за да може своевременно да адаптира изчисленията си на изискваното допълнително обезпечение и надлежно да отчете новите пазарни условия.
2. ЦК извършва тестове по отношение на своите проценти за намаляване на стойността на обезпечението, за да гарантира, че при екстремни, но реалистични пазарни условия обезпечението може да бъде ликвидирано най-малко по намалената стойност.
3. Ако вместо на ниво продукт ЦК набира обезпеченията на ниво портфейл, той постоянно преразглежда и изпитва компенсациите между продуктите. ЦК основава тези компенсации на предпазлива и икономически обоснована методология, която отразява степента на ценова зависимост между продуктите. По-специално ЦК изпитва как се променят корелациите по време на периоди на реални и хипотетични тежки пазарни условия.
Член 56
Преглед на модели въз основа на резултатите от тестове
1. ЦК разполага с ясни процедури за определяне на размера на допълнителните обезпечения, които може да се наложи да привлече, включително в рамките на деня, и за пренастройване на модела за определяне на допълнителните обезпечения, когато бек тестовете показват, че моделът не е функционирал според очакванията и поради това не е установил подходящия размер на първоначалните допълнителни обезпечения, необходим за постигане на желаното ниво на увереност. Установената от ЦК необходимост от допълнително обезпечение се отразява в следващото искане за предоставяне на допълнително обезпечение.
2. ЦК оценява източника на разкритите от бек тестовете изключения. В зависимост от източника на изключенията ЦК решава дали е необходима съществена промяна на модела за определяне на допълнителните обезпечения или на захранващите го модели и дали е нужно пренастройване на текущите параметри.
3. ЦК оценява източниците на разкритите от стрес тестовете изключения. В зависимост от естеството на изключенията ЦК решава дали е необходима съществена промяна на неговите модели, техните методологии или на рамката за управление на ликвидния риск и дали е нужно пренастройване на текущите параметри и допускания.
4. Когато резултатите от тестовете показват недостатъчно покритие на допълнителните обезпечения, гаранционния фонд или другите финансови ресурси, ЦК увеличава цялостното покритие на своите финансови ресурси до приемливо ниво преди следващото искане за предоставяне на допълнително обезпечение. Когато резултатите от тестовете показват недостатъчна ликвидност на финансовите ресурси, ЦК увеличава възможно най-бързо своите ликвидни финансови ресурси до приемливо ниво.
5. Когато преразглежда своите модели, методологии и рамка за управление на ликвидния риск, ЦК следи честотата на поява на тестови изключения, за да може своевременно и целесъобразно да определи и премахне проблемите.
РАЗДЕЛ 6
Обратни стрес тестове
Член 57
Обратни стрес тестове
1. ЦК провежда обратни стрес тестове, предназначени да установят при какви пазарни условия неговите съвкупни допълнителни обезпечения, гаранционен фонд и други финансови ресурси няма да осигурят необходимото покритие на кредитните експозиции и неговите ликвидни финансови ресурси могат да бъдат недостатъчни. При провеждане на тези тестове ЦК моделира екстремни пазарни условия, които не се считат за реалистични, за да може да определи границите на своите модели, рамката за управление на ликвидния риск, финансовите ресурси и ликвидните финансови ресурси.
2. ЦК разработва обратни стрес тестове, съобразени със специфичните рискове на пазарите и на договорите, по отношение на които предоставя клирингови услуги.
3. ЦК използва условията, определени в параграф 1, и резултатите и анализите от своите обратни стрес тестове, за да може да определи екстремните, но реалистични сценарии в съответствие с глава VII.
4. Без да нарушава поверителността, ЦК периодично докладва резултатите и анализите от своите обратни стрес тестове на комитета за управление на риска, който дава своите препоръки във връзка с техния преглед.
РАЗДЕЛ 7
Процедури при неизпълнение
Член 58
Изпитване на процедурите при неизпълнение
1. ЦК изпитва и преразглежда своите процедури при неизпълнение, за да осигури тяхната практичност и ефективност. ЦК извършва симулационни проверки като част от изпитването на своите процедури при неизпълнение.
2. Въз основа на изпитването на своите процедури при неизпълнение ЦК установява всяка несигурност и целесъобразно адаптира своите процедури с оглед нейното ограничаване.
3. Чрез провеждането на симулационни проверки ЦК удостоверява дали всички клирингови членове, евентуално клиенти и други заинтересовани страни, включително оперативно съвместими ЦК и всички свързани доставчици на услуги, са надлежно информирани и запознати с процедурите при неизпълнение.
РАЗДЕЛ 8
Одобряване и честота на изпитване
Член 59
Честота
1. ЦК подлага своите модели и техните методологии на широкообхватна процедура за одобряване най-малко веднъж годишно.
2. ЦК подлага своята рамка за управление на ликвидния риск на широкообхватна процедура за одобряване най-малко веднъж годишно.
3. ЦК подлага своите модели за оценка на цялостна процедура за одобряване най-малко веднъж годишно.
4. ЦК преглежда целесъобразността на посочените в член 51 политики най-малко веднъж годишно.
5. ЦК анализира и следи резултатите от своя модел и покритието на финансовите ресурси в случай на неизпълнение, като подлага на ежедневни бек тестове покритието на допълнителните обезпечения и провежда ежедневни стрес тестове при използване на стандартни и предварително определени параметри и допускания.
6. ЦК анализира и следи своята рамка за управление на ликвидния риск, като подлага своите ликвидни финансови ресурси на най-малко ежедневни стрес тестове.
7. ЦК провежда най-малко веднъж месечно подробен и задълбочен анализ на резултатите от тестовете, за да гарантира верността на своите сценарии за стрес тестове, модели и рамка за управление на ликвидния риск, основни параметри и допускания. При неблагоприятни пазарни условия този анализ се провежда по-често, включително когато финансови инструменти, за които се извършва клиринг, или обслужваните като цяло пазари се характеризират с високо ниво на променливост, станат по-слабо ликвидни или когато размерът или концентрацията на позициите, притежавани от неговите клирингови членове, нарасне значително или се очаква ЦК да действа при неблагоприятни пазарни условия.
8. Най-малко веднъж месечно се извършва анализ на чувствителността, като се използват резултатите от изпитванията на чувствителността. Този анализ се провежда по-често, когато пазарите са необичайно нестабилни или по-слабо ликвидни или когато нарасне значително размерът или концентрацията на позициите, притежавани от неговите клирингови членове.
9. ЦК подлага на тест най-малко веднъж годишно компенсациите между финансовите инструменти и промяната на корелациите по време на реални и хипотетични тежки пазарни условия.
10. Използваните от ЦК проценти за намаляване на стойността на обезпечението се подлагат на тест най-малко веднъж месечно.
11. ЦК провежда обратни стрес тестове най-малко веднъж на три месеца.
12. Най-малко веднъж на три месеца ЦК изпитва и преразглежда своите процедури при неизпълнение и извършва най-малко веднъж годишно симулационни проверки в съответствие с член 61. ЦК извършва също симулационни проверки след всяка съществена промяна в своите процедури при неизпълнение.
РАЗДЕЛ 9
Времеви хоризонти при извършването на тестове
Член 60
Времеви хоризонти
1. Използваните при стрес тестове времеви хоризонти се определят в съответствие с глава VII и обхващат в перспектива екстремните, но реалистични пазарни условия.
2. Времевите хоризонти, използвани при бек тестовете за минали периоди, включват най-малко данни от текущата година или от момента, в който ЦК е започнал да извършва клиринг на съответния финансов инструмент, ако този период е по-малък от година.
РАЗДЕЛ 10
Публично оповестяване
Член 61
Информация, която трябва да бъде публично оповестена
1. ЦК оповестява публично общите принципи, които стоят в основата на неговите модели и техните методологии, естеството на провежданите тестове, обобщените на високо равнище резултати от тестовете и всички предприети корективни действия.
2. ЦК оповестява публично ключовите аспекти на своите процедури при неизпълнение, в т.ч.:
а)
обстоятелствата, при които могат да бъдат предприемани действия;
б)
лицата, които могат да предприемат тези действия;
в)
обхвата на действията, които могат да бъдат предприети, включително третиране на собствените и клиентските позиции, фондове и активи;
г)
механизми за покриване на задълженията на ЦК към изправните клирингови членове;
д)
механизми за подпомагане покриването на задълженията на намиращ се в неизпълнение клирингов член към неговите клиенти.
Член 62
Влизане в сила и прилагане
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Буква з) от раздел 2 от приложение I се прилага след третата година от влизането в сила на настоящия регламент по отношение на сделките с деривати по смисъла на член 2, параграф 4, букви б) и г) от Регламент (ЕС) № 1227/2011 на Европейския парламент и на Съвета (10).
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 19 декември 2012 година.
KOMMISSIONENS DELEGERADE FÖRORDNING (EU) nr 153/2013
av den 19 december 2012
om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012 med avseende på tekniska tillsynsstandarder för krav på centrala motparter
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande (1),
med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av den 4 juli 2012 om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister (2), särskilt artiklarna 25.8, 26.9, 29.4, 34.3, 41.5, 42.5, 44.2, 45.5, 46.3, 47.8 och 49.4, och
av följande skäl:
(1)
Det finns starka kopplingar mellan bestämmelserna i denna förordning eftersom de handlar om organisationskrav, däribland registerhållning och kontinuerlig verksamhet samt tillsynskrav som rör bl.a. marginalsäkerheter, obeståndsfonder, likviditetsriskkontroller, vattenfallsprincipen vid obestånd, säkerheter, investeringspolitik, granskning av modeller, stresstester och utfallstester. För att se till att dessa bestämmelser, som bör träda i kraft samtidigt, överensstämmer sinsemellan och göra det lättare för dem som åläggs olika skyldigheter att få överblick över och hitta dem på ett och samma ställe är det önskvärt att alla tekniska tillsynsstandarder som krävs enligt avdelning III och avdelning IV i förordning (EU) nr 648/2012 samlas i en enda förordning.
(2)
Med tanke på att finansmarknaderna är globala, bör förordningen beakta de principer för finansmarknadsinfrastrukturer som fungerar som internationellt riktmärke för tillsynskraven på centrala motparter. Dessa principer har utfärdats av CPSS (Committee on Payment and Settlement Systems) och IOSCO (International Organization of Securities Commissions).
(3)
För att centrala motparter ska vara säkra och solida under alla marknadsförhållanden är det viktigt att de antar noggranna riskhanteringsförfaranden som omfattar alla risker som de är exponerade mot eller kan exponeras mot. De riskhanteringsstandarder som faktiskt tillämpas av centrala motparter bör, om det anses vara lämpligt, vara strängare än de som föreskrivs i denna förordning.
(4)
Ett antal termer bör definieras, för att klart avgränsa ett antal begrepp från förordning (EU) nr 648/2012, samt för att specificera de tekniska termer som behövs för att utveckla denna tekniska standard.
(5)
Det är viktigt att se till att godkända centrala motparter i tredjeländer inte kan orsaka störningar på väl fungerande unionsmarknader. Det är därför viktigt att se till att godkända centrala motparter inte kan sänka sina riskhanteringskrav under unionens normer, vilket kunde leda till regelarbitrage. Den information som ska lämnas till Esma för godkännande av en central motpart i tredjeland bör göra det möjligt för Esma att avgöra om den centrala motparten uppfyller tillsynskraven i det berörda tredjelandet. Kommissionens fastställande av likvärdighet bör dessutom garantera att lagar och andra författningar i tredjelandet är likvärdiga med varje bestämmelse i avdelning IV i förordning (EU) nr 648/2012 och i denna förordning.
(6)
För att säkra ett tillräckligt investerarskydd kan Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (nedan kallad Esma) i samband med godkännandet av centrala motparter i tredjeländer kräva mer information än den som behövs för att bedöma uppfyllandet av villkoren i förordning (EU) nr 648/2012.
(7)
Det är den behöriga tredjelandsmyndigheten som är skyldig att fortlöpande bedöma om den centrala motparten från detta tredjeland uppfyller dess tillsynskrav. Syftet med den information som en ansökande central motpart från ett tredjeland lämnar till Esma bör inte vara att upprepa den bedömning som den behöriga tredjelandsmyndigheten redan har gjort, utan att se till att den centrala motparten verkligen är föremål för tillsyn i det tredjelandet och därmed garantera ett starkt investerarskydd.
(8)
För att Esma ska kunna göra en fullständig bedömning bör den information som lämnas av en ansökande central motpart från ett tredjeland kompletteras med den information som behövs för att bedöma effektiviteten i den behöriga tredjelandsmyndighetens löpande tillsyn, befogenhet att ingripa samt efterlevnadsåtgärder. Denna information bör lämnas inom ramen för det samarbetsarrangemang som inrättats i enlighet med förordning (EU) nr 648/2012. Samarbetsarrangemanget bör sörja för att Esma informeras i tid om tillsyns- och efterlevnadsåtgärder mot den centrala motpart som ansöker om godkännande, om eventuella förändringar av de villkor som förelåg då den berörda motparten godkändes och om eventuella relevanta uppdateringar av den information som den centrala motparten ursprungligen lämnade under godkännandeprocessen.
(9)
Kraven i förordning (EU) nr 648/2012 om interna riskrapporteringsvägar måste specificeras ytterligare, för att genomföra ett riskhanteringssystem som omfattar den interna riskhanteringsprocessens struktur, rättigheter och skyldigheter. Organisationsstyrningen bör ta hänsyn till de olika bolagsrättsordningar som finns i unionen, så att centrala motparter kan bedriva sin verksamhet i en stabil rättslig miljö.
(10)
Det bör närmare fastställas vilken roll och vilka skyldigheter funktionen för regelefterlevnad hos centrala motparter ska ha, för att se till att centrala motparter genomför lämpliga förfaranden för att följa denna förordning, förordning (EU) nr 648/2012 och kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 1249/2012 (3).
(11)
Det är nödvändigt att klart ange styrelsens och den högsta ledningens respektive skyldigheter och att ange minimikrav för styrelsefunktionen, så att centrala motparters organisationsstruktur säkerställer att de kan tillhandahålla sina tjänster och bedriva sin verksamhet utan avbrott och på ett välordnat sätt. För att säkra ansvarighet är det också nödvändigt att fastställa klara och direkta rapporteringsvägar.
(12)
För att trygga att den centrala motparten leds på ett sunt och ansvarsfullt sätt, är det viktigt att dess ersättningspolitik inte uppmuntrar överdrivet risktagande. För att ersättningspolitiken ska få avsedd verkan, bör den på tillfredsställande sätt övervakas och ses över av styrelsen, som bör inrätta en särskild kommitté för att övervaka dess tillämpning.
(13)
Centrala motparter bör åtminstone ha en riskhanteringschef, en chef för regelefterlevnad och en teknikchef, för att trygga att de har tillräckliga personalresurser för att kunna fullgöra alla sina skyldigheter, att de kan ställas till svars för sin verksamhet, och att behöriga myndigheter har relevanta kontaktpersoner hos de centrala motparter de övervakar.
(14)
Centrala motparter bör på ett tillfredsställande sätt bedöma och övervaka om det föreligger intressekonflikter för personer som är styrelseledamöter i olika enheter inom eller utanför den centrala motpartens koncern. Styrelseledamöter bör inte vara förhindrade att sitta i olika styrelser om detta inte ger upphov till intressekonflikter.
(15)
För att ha en effektiv revisionsfunktion bör centrala motparter fastställa skyldigheter och rapporteringsvägar för sina interna revisorer, så att viktiga frågor i tid hänskjuts till den centrala motpartens styrelse och till de behöriga myndigheterna. När en internrevisionsfunktion inrättas och underhålls bör dess uppdrag, oberoende, objektivitet, verksamhetsområde, ansvar, befogenhet, ansvarighet och verksamhetsnormer klart fastställas.
(16)
För att den relevanta behöriga myndigheten ska kunna fullgöra sitt uppdrag på ett effektivt sätt bör den få tillgång till all information som krävs för att fastställa om en central motpart uppfyller villkoren för auktorisation. Sådana uppgifter bör den centrala motparten tillhandahålla utan dröjsmål.
(17)
Centrala motparters dokumentation bör ge en detaljerad inblick i deras kreditexponering mot clearingmedlemmar och göra det möjligt att övervaka den implicita systemrisken. Den bör även göra det möjligt för behöriga myndigheter, Esma och relevanta medlemmar i ECBS (Europeiska centralbankssystemet) att på ett tillfredsställande sätt rekonstruera clearingprocessen för att bedöma om lagstadgade krav, bland annat rapporteringskraven, har uppfyllts. Dokumentationen kan även användas för att göra det lättare för centrala motparter att uppfylla lagstadgade krav och fullgöra sina skyldigheter gentemot clearingmedlemmar, samt i tvister.
(18)
Uppgifter som centrala motparter rapporterar in till transaktionsregister bör registreras så att de behöriga myndigheter kan kontrollera att centrala motparter fullgör sin rapporteringsplikt enligt förordning (EU) nr 648/2012 och enkelt kan få tag på uppgifter som inte finns hos transaktionsregistren.
(19)
Kraven på registrering av handel bör utgå från samma begrepp som används för rapporteringsskyldigheten enligt artikel 9 i förordning (EU) nr 648/2012 för att se till att centrala motparter rapporterar på lämpligt sätt.
(20)
För att säkra driftkontinuitet om det uppstår störningar bör den centrala motpartens reservplats vara tillräckligt avlägsen och geografiskt åtskild från det huvudsakliga driftstället för att inte drabbas av samma katastrof som kan slå ut det huvudsakliga driftstället. Scenarier bör skapas för att analysera hur krishändelser kan påverka kritiska tjänster, inbegripet scenarier där systemen slås ut till följd av en naturkatastrof. Analyserna bör regelbundet omprövas.
(21)
Centrala motparter är systemrelevanta finansmarknadsinfrastrukturer och bör kunna återuppta kritiska funktioner inom två timmar, medan reservsystemen helst ska kunna ta över hanteringen omedelbart efter en incident. Centrala motparter bör även med mycket hög sannolikhet kunna garantera att inga uppgifter kommer att gå förlorade.
(22)
Det är viktigt att en clearingmedlems obestånd inte orsakar stora förluster för andra marknadsaktörer. En relevant andel av de förluster som kan uppstå i samband med att positionerna stängs ska centrala motparter därför täcka med de marginalsäkerheter som clearingmedlemmen på obestånd har ställt. Det bör fastställas regler för hur stor procentandel av olika klasser av finansiella instrument som marginalsäkerheterna bör täcka. Centrala motparter bör också följa vissa principer för att på lämpligt sätt anpassa sina säkerhetsnivåer till egenskaperna hos varje finansiellt instrument eller portfölj som de clearar.
(23)
Centrala motparter bör vid hård konkurrens inte minska sina marginalsäkerheter till en nivå som äventyrar deras säkerhet. Därför bör grundberäkningarna av marginalsäkerheter uppfylla särskilda krav. Marginalsäkerheter bör ta hänsyn till alla tänkbara marknadsförhållanden, inbegripet perioder av marknadsstress.
(24)
Regler bör fastställas, så att det anges en lämplig procentsats och tidsrymd för likvideringsperioden och beräkningen av historisk volatilitet. För att se till att centrala motparter verkligen hanterar de risker de är exponerade för, är det bäst att inte närmare fastställa hur centrala motparter bör beräkna marginalsäkerhetskraven utifrån dessa parametrar. Centrala motparter bör av samma skäl inte vara förhindrade att använda olika tillförlitliga metoder för att fastställa portföljmarginalsäkerheter. De bör få använda metoder som är baserade på korrelationer mellan prisrisken för det finansiella instrument - eller uppsättning av finansiella instrument - som de clearar, samt andra lämpliga metoder som är baserade på motsvarande statistiska beroendeparametrar.
(25)
För att fastställa hur länge en central motpart är exponerad mot marknadsrisk i samband med hanteringen av en position hos en part på obestånd, bör den centrala motparten beakta relevanta egenskaper hos de finansiella instrument eller den portfölj som clearas, som likviditetsgraden, positionens storlek eller koncentration. Centrala motparter bör göra en försiktig skattning av den tid det tar att helt stänga en position hos en part på obestånd, efter det senaste uttaget av säkerheter med hänsyn till positionens storlek och koncentration.
(26)
För att undvika att orsaka eller förvärra finansiell instabilitet bör centrala motparter, i möjligaste mån, införa långsiktiga marginalsäkerhetsmetoder som begränsar risken för konjunkturförstärkande förändringar av marginalsäkerhetskraven, utan att undergräva centrala motparters motståndskraft.
(27)
Ett högre konfidensintervall är i regel befogat för OTC-derivat, eftersom de lider av en mer osäker prissättning och kortare serier av historiska data på vilka beräkningar av exponeringar kan baseras. Centrala motparter kan cleara OTC-derivat som inte har dessa kännetecken utan har samma riskegenskaper som börsnoterade derivat, och de bör kunna cleara de produkterna på ett enhetligt sätt oavsett vilken metod som används.
(28)
En lämplig definition av extrema men möjliga marknadsförhållanden är en central del av centrala motparters riskhantering. För att centrala motparters riskhanteringssystem ska hållas uppdaterade bör extrema men möjliga marknadsförhållanden inte betraktas som något statiskt, utan som något som förändras över tid och som kan variera mellan olika marknader. Ett marknadsscenario som är extremt men möjligt för en central motpart kan samtidigt vara av begränsad betydelse för en annan. Centrala motparter bör införa stabila interna system för att kartlägga de marknader som de är exponerade för och med hjälp av en gemensam uppsättning minimikrav fastställa extrema men möjliga förhållanden på varje identifierad marknad. De bör även göra en objektiv bedömning av risken att det uppstår påfrestningar på flera marknader samtidigt.
(29)
För att säkra en lämplig och stabil organisationsstyrning bör de system som centrala motparter använder för att upptäcka extrema men möjliga marknadsförhållanden diskuteras i riskkommittén och godkännas av styrelsen. Systemen bör ses över minst en gång om året och resultaten diskuteras i riskkommittén för att därefter delges styrelsen. Översynen bör garantera att förändringar av storleken och koncentrationen i centrala motparters exponeringar, samt utvecklingen på de marknader där de är verksamma, beaktas i definitionen av extrema men möjliga marknadsförhållanden. Översynen bör emellertid inte vara ett substitut för den centrala motpartens löpande bedömning av obeståndsfondens tillräcklighet mot bakgrund av marknadsutvecklingen.
(30)
För att se till att de har en effektiv hantering av sin likviditetsrisk bör centrala motparter förpliktigas att införa ett system för hantering av likviditetsrisk. Systemet bör utgå från vilken typ av skyldigheter den centrala motparten har och omfatta dess verktyg för att bedöma sin likviditetsrisk, fastställa vilka likviditetspåfrestningar som kan uppstå och trygga tillräckliga likvida medel.
(31)
När centrala motparter bedömer om de har tillräckliga likvida medel, bör de vara skyldiga att bedöma medlens storlek och likviditet, samt den möjliga koncentrationsrisken hos dessa tillgångar. Det är viktigt att centrala motparter kan identifiera alla viktiga typer av likviditetsriskkoncentrationer hos sina tillgångar, så att deras likvida medel är omedelbart tillgängliga vid behov. Centrala motparter bör även beakta andra risker som beror på multipla kopplingar, inbördes beroenden och koncentrationer.
(32)
Eftersom likvida medel måste vara snabbt tillgängliga för dagshandel - eller till och med intradagshandel - kan en central motpart använda kontanta medel hos den utgivande centralbanken, kontanta medel hos kreditvärdiga affärsbanker, bindande kreditlöften, repor, lätt omsättbara säkerheter som hålls i depå, samt investeringar som är snabbt tillgängliga och kan omsättas i kontanta medel enligt en på förhand fastställd och mycket säker finansieringsöverenskommelse, även i ansträngda marknadslägen. Sådana kontanta medel och säkerheter bör bara ingå i de på förhand avtalade likvida medlen under vissa förhållanden.
(33)
För att ge centrala motparter nödvändiga incitament att vara försiktiga när de fastställer sina behov och att se till att beloppet hålls på en adekvat nivå, men samtidigt förebygga regelarbitrage, är det viktigt att fastställa en gemensam metod för beräkning och hållande av de särskilda egna medel som centrala motparter ska använda vid tillämpning av vattenfallsprincipen. Det är viktigt att medel som ska täcka obeståndsförluster hålls åtskilda och har en annan funktion än den centrala motpartens grundläggande kapitalkrav, som täcker andra risker som den centrala motparten kan vara exponerad mot.
(34)
För att trygga likvärdiga konkurrensvillkor mellan centrala motparter måste dessa använda en enhetlig metod för att beräkna de egna medel som ska användas vid tillämpning av vattenfallsprincipen. Om det stod centrala motparter fritt att tillämpa metoder som inte är tillräckligt tydliga, skulle resultaten bli mycket olika och uppmuntra regelarbitrage. Det är därför mycket viktigt att metoden inte ger utrymme för godtycklighet från de centrala motparternas sida. Det skulle därför vara lämpligt att ha en enkel procentsats (baserad på ett tydligt mått) och en tydlig metod som säkerställer att centrala motparter på ett enhetligt sätt beräknar andelen egna medel som ska användas vid tillämpning av vattenfallsprincipen vid obestånd.
(35)
En minimiuppsättning kriterier bör fastställas för att se till att godtagbara säkerheter är mycket likvida och snabbt och med minimal prispåverkan kan omsättas i kontanta medel. Kriterierna bör gälla för den som har utfärdat säkerheten, i vilken utsträckning den kan realiseras på marknaden och om värdet är korrelerat med kreditvärdigheten hos den medlem som har ställt säkerheten, för att ta hänsyn till eventuell korrelationsrisk. Centrala motparter bör vid behov även kunna tillämpa andra kriterier för att uppnå önskvärd stabilitet.
(36)
Centrala motparter bör endast godta mycket likvida säkerheter med minimal kredit- och marknadsrisk. För att trygga att centrala motparters säkerheter alltid är mycket likvida, måste centrala motparter införa öppna och tillförlitliga riktlinjer och förfaranden för bedömning och löpande övervakning av att de tillgångar är likvida som godkänns som säkerhet. De måste också tillämpa lämpliga värderingsmetoder. I samma syfte bör centrala motparter också tillämpa koncentrationsgränser för att säkerheten ska förbli tillräckligt diversifierad och snabbt kunna likvideras utan större marknadsrisker för värdet. När de fastställer sin politik för godtagbara säkerheter och koncentrationsgränser bör de ta hänsyn till säkerheternas globala tillgänglighet med tanke på politikens potentiella makroekonomiska effekter.
(37)
För att undvika korrelationsrisk bör clearingmedlemmar i regel inte som säkerhet få använda sina egna värdepapper eller värdepapper som emitterats av en enhet i samma koncern. Centrala motparter bör emellertid få tillåta att clearingmedlemmar ställer säkerställda obligationer som säkerhet, om de är skyddade för det fall att emittenten skulle hamna på obestånd. Den underliggande säkerheten bör emellertid vara skild från emittenten på lämpligt sätt och uppfylla minimivillkoren för godtagbara säkerheter. En clearingmedlem bör inte emittera finansiella instrument främst för att de ska användas som säkerhet av en annan clearingmedlem.
(38)
Av hänsyn till den egna säkerheten bör centrala motparter bara godta affärsbanksgarantier som säkerhet efter en grundlig bedömning av garanten och av garantins rättsliga, avtalsrelaterade och operativa utformning. Centrala motparter bör undvika exponeringar utan säkerhet mot affärsbanker. Affärsbanksgarantier får därför bara godtas på stränga villkor. De villkoren uppfylls i regel på marknader som kännetecknas av en hög koncentration av affärsbanker som är villiga att bevilja icke-finansiella clearingmedlemmar krediter. I sådana fall bör därför en högre koncentrationsgräns tillåtas.
(39)
För att begränsa sin marknadsrisk bör centrala motparter vara skyldiga att värdera sina säkerheter minst en gång om dagen. De bör tillämpa försiktigt beräknade värderingsavdrag som tar hänsyn till säkerhetens potentiella värdeminskning från den senaste omvärderingen till den tidpunkt, då den i ett ansträngt marknadsläge rimligen kan realiseras. Säkerhetens nivå bör dessutom ta hänsyn till den potentiella exponeringen mot korrelationsrisk.
(40)
Tillämpningen av värderingsavdrag bör göra det möjligt för centrala motparter att undvika stora och oförutsedda justeringar av säkerhetskraven och i möjligaste mån även konjunkturförstärkande effekter.
(41)
För att undvika stora potentiella negativa priseffekter om säkerheterna måste realiseras under en kort tidsrymd bör centrala motparter inte koncentrera säkerheterna till ett begränsat antal emittenter eller ett begränsat antal tillgångar. Koncentrerade säkerhetspositioner bör av detta skäl inte betraktas som mycket likvida.
(42)
Likviditets-, kredit- och marknadsrisk bör bedömas per portfölj och per finansiellt instrument. En koncentrerad portfölj kan ha en betydande negativ inverkan på säkerhetens likviditet eller på de finansiella instrument i vilka den centrala motparten kan investera sina finansiella medel, eftersom stora positioner i ett ansträngt marknadsläge förmodligen inte kan säljas utan att marknadspriset sjunker. Av samma skäl bör säkerheter som hålls av centrala motparter övervakas och värderas fortlöpande för att säkerställa att de fortfarande är likvida.
(43)
Marknaderna för energiderivat har en särskilt stark koppling till spotmarknaderna för råvaror och på dessa derivatmarknader är andelen icke-finansiella clearingmedlemmar stor. På de marknaderna är ett betydande antal marknadsaktörer även producenter av den underliggande råvaran. Tillräcklig tillgång till säkerheter för att helt täcka garantier från affärsbanker kan kräva att dessa icke-finansiella clearingmedlemmar avyttrar sina nuvarande positioner i betydande grad eller hindra dem att fortsätta cleara sina positioner som direkta clearingmedlemmar hos en central motpart. Den processen kan orsaka störningar på energimarknaderna, när det gäller marknadsaktörernas likviditet och mångfald. Därför bör dess tillämpning senareläggas enligt en väl etablerad tidsram.
(44)
För att se till att regelverket i förordning (EU) nr 648/2012 tillämpas på ett enhetligt sätt, bör samma krav ställas på alla sektorer i slutversionen av de regler som är tillämpliga på dem. Energiföretag verkar för närvarande enligt ett väl etablerat regelverk som det kommer att ta tid att anpassa till de nya krav som fastställs, detta för att undvika skadliga effekter på den reala ekonomin. Det anses därför vara önskvärt att fastställa en tillämpningstidpunkt för sådana typer av marknader som möjliggör en lämplig övergång från nuvarande marknadspraxis utan att i onödan påverka marknadens struktur och likviditet.
(45)
Centrala motparters investeringspolitik bör lägga störst vikt vid principerna om bevarat kapitalvärde och maximal likviditet. Investeringspolitiken bör även förhindra att det uppstår intressekonflikter med den centrala motpartens affärsmässiga intressen.
(46)
För att säkerställa internationell enhetlighet bör princip 16 i CPSS-Ioscos principer beaktas vid de kriterier som finansiella instrument ska uppfylla för att betraktas som godtagbara investeringar för den centrala motparten. Centrala motparter bör särskilt vara skyldiga att ställa hårda krav på emittenten av det finansiella instrumentet, det finansiella instrumentets överlåtbarhet och dess kredit-, marknads-, volatilitets- och valutarisk. Centrala motparter bör se till att de inte undergräver åtgärder som har vidtagits för att begränsa deras investeringars riskexponering genom att ha överdrivet stora exponeringar mot enskilda finansiella instrument, typer av finansiella instrument, enskilda emittenter, typer av emittenter eller enskilda förvaringsinstitut.
(47)
Centrala motparters användning av derivat utsätter dem för ytterligare kredit- och marknadsrisker och det är därför nödvändigt att fastställa ett begränsat antal omständigheter under vilka centrala motparter får göra derivatplaceringar. Eftersom centrala motparter bör eftersträva en neutral position när det gäller marknadsrisk, är de enda risker som centrala motparter bör behöva säkra de som rör de säkerheter som de godtar eller risker till följd av att en clearingmedlem hamnar på obestånd. Risker med de säkerheter som en central motpart godtar kan hanteras på ett tillfredsställande sätt genom värderingsavdrag och det anses inte vara nödvändigt för centrala motparter att här använda derivat. Derivat bör centrala motparter bara använda för att hantera likviditetsrisker vid exponeringar mot olika valutor och vid säkring av portföljen för en clearingmedlem på obestånd, samt bara om sådan användning förutses i den centrala motpartens förfaranden för hantering av obestånd.
(48)
Av hänsyn till centrala motparters säkerhet bör de bara få hålla kontanta medel i form av inlåning utan säkerhet och i minimala belopp. För att säkra sin likviditet bör centrala motparter alltid se till att de är tillräckligt skyddade mot likviditetsrisk.
(49)
Det är nödvändigt att fastställa stränga krav på stress- och utfallstester för att se till att centrala motparters modeller, metoder och system för hantering av likviditetsrisk fungerar vid alla risker som centrala motparter är exponerade mot, så att de vid varje tidpunkt har tillräckliga resurser för att täcka dessa risker.
(50)
För att se till att kraven på centrala motparter tillämpas på ett enhetligt sätt är det nödvändigt att fastställa detaljerade bestämmelser om vilka typer av både stress- och utfallstester som ska utföras. Det krävs ett kriteriebaserat angreppssätt för att ta hänsyn till den mängd värdepappers- och derivatkontrakt som kan komma att clearas i framtiden, beakta skillnaderna mellan centrala motparters sätt att bedriva verksamhet och hantera risker, vara öppen mot framtiden och de nya risker som kommer att behöva hanteras samt skapa tillräcklig flexibilitet.
(51)
För att validera en central motparts modeller, metoder och system för hantering av likviditetsrisk är det viktigt att anlita en lämplig oberoende part, så att eventuella korrigerande åtgärder kan fastställas och vidtas före genomförandet och för att undvika väsentliga intressekonflikter. Den oberoende parten bör vara tillräckligt fristående från den del av den centrala motpartens verksamhet som utvecklar, genomför och kommer att tillämpa den modell eller den politik som granskas och bör inte ha någon väsentlig intressekonflikt. Villkoren kan antingen uppfyllas av en intern part med separata rapporteringsvägar eller av en extern part.
(52)
Olika delar av en central motparts finansiella medel, i synnerhet marginalsäkerheter, obeståndsfonder och andra finansiella medel, är avsedda att tillgodose olika scenarier och mål. Det är därför nödvändigt att fastställa särskilda krav som tar hänsyn till dessa mål och säkerställer en enhetlig tillämpning mellan centrala motparter. Vid bedömningen av nödvändig täckning bör den centrala motparten inte netta bort exponeringar mellan clearingmedlemmar på obestånd för att undvika att minska de potentiella effekter som dessa exponeringar kan få.
(53)
De olika typer av finansiella instrument som centrala motparter får cleara är föremål för olika specifika risker. Centrala motparter bör därför åläggas att i sina modeller, metoder och system för hantering av likviditetsrisk beakta alla risker som är relevanta på de marknader på vilka de tillhandahåller clearing, för att på ett tillfredsställande sätt mäta sin potentiella framtida exponering. För att dessa risker verkligen ska beaktas bör kraven på stresstester innefatta instrumentspecifika risker som är relevanta för olika typer av finansiella instrument.
(54)
För att se till att dess modell för beräkning av initialsäkerheter på ett tillfredsställande sätt avspeglar dess potentiella exponeringar bör en central motpart, förutom de dagliga utfallstesterna av marginalsäkerheternas täckning för kontroll av deras tillräcklighet, även utfallstesta viktiga parametrar och antaganden i modellen. Detta är nödvändigt för att se till att centrala motparters modeller ger en korrekt beräkning av initialsäkerheten.
(55)
Stränga känslighetsanalyser av behovet av marginalsäkerheter kan bli ännu viktigare när marknaderna är illikvida eller volatila och bör användas för att skatta effekterna av olika viktiga modellparametrar. Känslighetsanalyser är ett viktigt verktyg för att blottlägga dolda brister som inte kan upptäckas med hjälp av utfallstester.
(56)
Underlåtenhet att utföra regelbundna stress- och utfallstester kan leda till att en central motparts finansiella och likvida medel inte är tillräckliga för att täcka de faktiska risker som den är exponerad mot. Med lämpliga tester blir det även möjligt för centrala motparters modeller, metoder och system för hantering av likviditetsrisk att snabbt hantera förändringar på marknaderna och nya risker. Centrala motparter bör därför snabbt utnyttja testresultaten till att se över sina modeller, metoder och hanteringsförfaranden för likviditetsrisker.
(57)
Genom att konstruera modeller för extrema marknadsförhållanden kan det bli lättare för centrala motparter att klarlägga begränsningarna hos sina nuvarande modeller, system för hantering av likviditetsrisk och finansiella och likvida medel. Detta förutsätter emellertid ett gott omdöme från den centrala motpartens sida, när modeller konstrueras för olika marknader och produkter. Omvända stresstester bör betraktas som ett bra verktyg, om än inte det viktigaste, för att skatta de finansiella medlens lämpliga nivå.
(58)
Det är mycket viktigt att clearingmedlemmar, kunder och andra relevanta intressenter deltar i simuleringsövningar för att testa centrala motparters förfaranden vid obestånd för att se till att de har de insikter och den operativa kapacitet som krävs för att framgångsrikt hantera obestånd. Simuleringsövningar bör återge ett obeståndsscenario för att tydliggöra roller och skyldigheter för clearingmedlemmar, kunder och andra relevanta intressenter. Det är även viktigt att centrala motparter har lämpliga mekanismer så att de kan fastställa om det krävs korrigerande åtgärder och upptäcka bristande klarhet eller utrymme för godtycklighet i deras regler och rutiner. Det är särskilt viktigt att testa centrala motparters förfaranden för hantering av obestånd, om dessa utgår från att clearingmedlemmar eller tredje parter som inte är på obestånd ska hjälpa till under stängningsprocessen och om förfarandena vid obestånd aldrig har prövats vid ett verkligt obestånd.
(59)
Denna förordning grundar sig på de förslag till tekniska tillsynsstandarder som Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (Esma) har lagt fram för kommissionen.
(60)
Innan Esma lade fram de förslag till tekniska standarder som denna förordning grundar sig på, samrådde den i relevanta fall med Europeiska bankmyndigheten (EBA), Europeiska systemrisknämnden och medlemmarna i ECBS. Esma har i enlighet med artikel 10 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1095/2010 av den 24 november 2010 om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten) (4) genomfört öppna offentliga samråd om förslagen till tekniska tillsynsstandarder. Den har också analyserat potentiella kostnader respektive nytta och begärt in ett yttrande från den intressentgrupp för värdepapper och marknader som inrättats i enlighet med artikel 37 i förordning (EU) nr 1095/2010.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL I
ALLMÄNT
Artikel 1
Definitioner
I denna förordning gäller följande definitioner:
1. basrisk: den risk som uppstår till följd av att rörelserna mellan två eller flera tillgångar eller kontrakt som clearas av en central motpart inte helt korrelerar med varandra.
2. konfidensintervall: procentförändring av exponeringarna mot varje finansiellt instrument som clearats under en viss historisk period som en central motpart är skyldig att täcka under en viss likvideringsperiod.
3. convenience yield: nyttan av att direkt äga en fysisk råvara, vilken påverkas både av marknadsläge och t.ex. lagringskostnader.
4. säkerheter: de säkerheter som avses i artikel 41 i förordning (EU) nr 648/2012 och som kan bestå av initialsäkerheter och variationssäkerheter.
5. initialsäkerhet: marginalsäkerhet som centrala motparter kräver för att täcka potentiell framtida exponering mot de clearingmedlemmar som ställer säkerheten och, i förekommande fall, centrala motparter med vilka det finns en samverkansöverenskommelse under tiden mellan det senaste uttaget av säkerheter och likvideringen av positioner när en clearingmedlem eller en icke-samverkande central motpart har hamnat på obestånd.
6. variationssäkerhet: säkerheter som krävs eller betalas ut för att spegla aktuella exponeringar till följd av faktiska marknadsprisförändringar.
7. risk för plötsligt obestånd: risken att en motpart eller emittent plötsligt hamnar på obestånd, innan marknaden hunnit kalkylera för den ökade obeståndsrisken.
8. likvideringsperiod: den tidsperiod som används för att beräkna de marginalsäkerheter som den centrala motparten anser krävs för att hantera exponeringen mot en medlem på obestånd och under vilken den centrala motparten är exponerad mot marknadsrisk i samband med hanteringen av den medlemmens positioner.
9. historisk period: tidsrymden för beräkning av historisk volatilitet.
10. testundantag: resultatet av ett test som visar att en central motparts modell eller system för likviditetsriskhantering inte resulterade i avsedd täckning.
11. korrelationsrisk: den risk som uppstår till följd av exponering mot en motpart eller emittent när den säkerhet som motparten ställer eller emittenten emitterar är starkt korrelerad till dess kreditrisk.
KAPITEL II
GODKÄNNANDE AV CENTRALA MOTPARTER FRÅN TREDJELÄNDER
(Artikel 25 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 2
Information som ska lämnas till Esma för godkännande av en central motpart
En ansökan om godkännande från en central motpart med säte i ett tredjeland ska åtminstone innehålla följande uppgifter:
a)
Den juridiska personens fullständiga namn.
b)
Namn på aktieägare eller medlemmar med kvalificerade innehav.
c)
En förteckning över medlemsstater i vilka den planerar erbjuda sina tjänster.
d)
Vilka klasser av finansiella instrument som clearas.
e)
Närmare uppgifter som ska återges på Esmas webbplats i enlighet med artikel 88.1 e i förordning (EU) nr 648/2012.
f)
Närmare uppgifter om dess finansiella medel, i vilken form de innehas och med vilka metoder de förvaltas, samt arrangemang för att skydda dem, bl.a. förfaranden för hantering av obestånd.
g)
Närmare uppgifter om metod som används för marginalsäkerheter och för att beräkna obeståndsfonden.
h)
En förteckning över godtagbara säkerheter.
i)
De värden - om nödvändigt beräknade värden - som clearas eller kommer att clearas av den ansökande centrala motparten, fördelat på enskilda unionsvalutor.
j)
Resultat av stresstester och utfallstester utförda under det år som föregår ansökan.
k)
Den centrala motpartens regler och interna rutiner, med handlingar som styrker att alla gällande krav i det berörda tredjelandet efterlevs.
l)
Närmare uppgifter om eventuell utkontraktering.
m)
Närmare uppgifter om separeringsarrangemang, deras rättsliga korrekthet och möjligheterna att upprätthålla dem.
n)
Närmare uppgifter om den centrala motpartens godkännandekrav och villkor för att tillfälligt upphäva och avsluta medlemskap.
o)
Närmare uppgifter om samverkansöverenskommelser, inbegripet den information som har lämnats till den behöriga tredjelandsmyndigheten för att denna ska kunna bedöma överenskommelsen.
KAPITEL III
ORGANISATIONSKRAV
(Artikel 26 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 3
Organisationsstyrning
1. Huvuddragen i den centrala motpartens organisationsstyrning som avgör dess organisationsstruktur, samt klart angiven och väl dokumenterad politik, förfaranden och processer som ska följas av styrelsen och den högsta ledningen, ska innehålla följande:
a)
Styrelsens och eventuella styrelsekommittéers sammansättning, funktion och skyldigheter.
b)
Ledningens roll och skyldigheter.
c)
Den högsta ledningens struktur.
d)
Rapporteringsvägar mellan den högsta ledningen och styrelsen.
e)
Förfaranden vid utnämning av styrelseledamöter och den högsta ledningen.
f)
Utformningen av riskhantering, funktionen för regelefterlevnad och interna kontrollfunktioner.
g)
Processer för att säkerställa ansvarighet i förhållande till berörda parter.
2. Centrala motparter ska ha tillräckliga personalresurser för att kunna fullgöra alla skyldigheter som följer av denna förordning och förordning (EU) nr 648/2012. Centrala motparter får inte dela personalresurser med andra koncernenheter, såvida det inte sker enligt villkoren för utkontraktering i artikel 35 i förordning (EU) nr 648/2012.
3. Centrala motparter ska fastställa en tydlig, konsekvent och väl dokumenterad ansvarsfördelning. Centrala motparter ska se till att olika personer fungerar som riskhanteringschef, chef för regelefterlevnad och teknisk chef, att de är anställda på den centrala motparten och att de har eget ansvar för funktionen.
4. Centrala motparter som ingår i en koncern ska ta hänsyn till koncernens eventuella påverkan på dess organisationsstyrning, till exempel om den är tillräckligt oberoende för att kunna fullgöra sina lagstadgade skyldigheter som en separat juridisk person och om dess oberoende kan äventyras av koncernstrukturen eller av att styrelseledamöter även sitter i styrelsen för andra enheter inom samma koncern. Sådana centrala motparter ska framför allt överväga att införa särskilda förfaranden för att förhindra och hantera intressekonflikter, till exempel i samband med utkontraktering.
5. Om centrala motparter har en dualistisk styrningsmodell, ska den roll och de skyldigheter som styrelsen ska ha enligt denna förordning och förordning (EU) nr 648/2012 på lämpligt sätt fördelas mellan kontrollorganet och ledningsorganet.
6. Riktlinjer, förfaranden, system och kontroller när det gäller riskhantering ska ingå i ett sammanhållet och konsekvent regelverk för organisationsstyrning som regelbundet ska granskas och uppdateras.
Artikel 4
Riskhantering och interna kontrollmekanismer
1. Centrala motparter ska ha ett sunt system för att hantera alla väsentliga risker som de är eller kan bli exponerade mot. Centrala motparter ska fastställa dokumenterade riktlinjer, förfaranden och system för att kartlägga, mäta, övervaka och hantera sådana risker. När centrala motparter fastställer riktlinjer, förfaranden och system för riskhantering, ska de utformas så att clearingmedlemmar hanterar och begränsar de risker som de utgör för dessa centrala motparter på rätt sätt.
2. Centrala motparter ska ha en samlad och heltäckande syn på alla relevanta risker. Det handlar om risker som de utsätter clearingmedlemmar för eller vice versa, i möjligaste mån även kunder och andra enheter, till exempel men inte bara centrala motparter med vilka det finns en samverkansöverenskommelse, värdepappersavvecklings- och betalningssystem, avvecklingsbanker, likviditetsförsörjare, värdepapperscentraler, handelsplatser som används av den centrala motparten och andra kritiska tjänsteleverantörer.
3. Centrala motparter ska utveckla lämpliga riskhanteringsverktyg för att kunna hantera och rapportera alla relevanta risker. Det handlar bl.a. om att klarlägga och hantera beroenden mellan system, marknader och annat. Om en central motpart tillhandahåller tjänster med anknytning till clearing som har en annorlunda riskprofil och potentiellt utsätter den för betydande extra risker, ska den centrala motparten hantera dessa risker på ett adekvat sätt. Den centrala motparten kan t.ex. juridiskt skilja de extra tjänster som den tillhandahåller från kärnverksamheten.
4. Organisationsstyrningen ska garantera att en central motparts styrelse har det yttersta ansvaret och kan ställas till svars för hanteringen av den centrala motpartens risker. Styrelsen ska definiera, skatta och dokumentera den centrala motpartens lämpliga risktoleransnivå och risktålighet. Styrelsen och den högsta ledningen ska se till att den centrala motpartens riktlinjer, förfaranden och kontroller är förenliga med dess risktolerans och risktålighet och att de anger hur den ska klarlägga, rapportera, övervaka och hantera risker.
5. Centrala motparter ska ha stabila informations- och riskkontrollsystem så att de, och i förekommande fall deras clearingmedlemmar, i möjligaste mån även deras kunder, i god tid kan få information och vidta lämpliga riskhanteringsåtgärder. Systemen ska åtminstone säkerställa en kontinuerlig övervakning av kredit- och likviditetsexponeringar för den centrala motparten och clearingmedlemmarna, i möjligaste mån även kunderna.
6. Centrala motparter ska se till att riskhanteringsfunktionen har nödvändiga befogenheter, resurser, sakkunskap och tillgång till all nödvändig information och att den är tillräckligt oberoende i förhållande till den centrala motpartens övriga funktioner. Den centrala motpartens riskhanteringschef ska genomföra riskhanteringssystemet, inbegripet de riktlinjer och förfaranden som styrelsen har fastställt.
7. Centrala motparter ska ha adekvata interna kontrollmekanismer som hjälper styrelsen att kontrollera och bedöma om dess riktlinjer, förfaranden och system för riskhantering är tillräckliga och effektiva. Exempel på sådana mekanismer är goda administrativa rutiner och redovisningsrutiner, en stark funktion för regelefterlevnad och en oberoende intern revisions- och validerings- eller granskningsfunktion.
8. Centrala motparters bokslut ska upprättas årligen och revideras av lagstadgade revisorer eller revisionsbyråer som de definieras i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/43/EG (5).
Artikel 5
Riktlinjer och rutiner för regelefterlevnad
1. Centrala motparter ska fastställa, genomföra och upprätthålla adekvata riktlinjer och rutiner för att upptäcka risker för att den centrala motparten och dess anställda inte fullgör skyldigheterna enligt denna förordning, förordning (EU) nr 648/2012 och genomförandeförordning (EU) nr 1249/2012, samt risker i samband med detta, och införa adekvata åtgärder och förfaranden för att minimera sådana risker och göra det möjligt för behöriga myndigheter att utöva sina befogenheter enligt dessa förordningar på ett effektivt sätt.
2. Centrala motparter ska se till att deras regler, rutiner och avtal är tydliga och fullständiga, att de uppfyller kraven i denna förordning, förordning (EU) nr 648/2012 och genomförandeförordning (EU) nr 1249/2012, samt alla andra tillämpliga regel- och tillsynskrav.
Centrala motparters regler, rutiner och avtal ska dokumenteras skriftligen eller på andra varaktiga medier. Regler, rutiner och avtal, samt eventuella underlag, ska vara korrekta, uppdaterade och tillgängliga för behöriga myndigheter, clearingmedlemmar och, i förekommande fall, kunder.
Centrala motparter ska göra analyser för att kontrollera att deras regler, rutiner och avtal är sunda. Vid behov ska oberoende juridiska utlåtanden inhämtas för dessa analyser. Centrala motparter ska ha ett förfarande för att föreslå och genomföra ändringar av deras regler och rutiner och innan väsentliga ändringar genomförs samråda med alla berörda clearingmedlemmar, samt överlämna de planerade ändringarna till den behöriga myndigheten.
3. När de utformar sina regler, rutiner och avtal ska centrala motparter beakta relevanta lagstadgade principer, branschstandarder och marknadsprotokoll, och tydligt ange när sådan praxis har beaktats i den dokumentation som anger rättigheter och skyldigheter för den centrala motparten, dess clearingmedlemmar och andra relevanta tredje parter.
4. Centrala motparter ska kartlägga och analysera potentiella konflikter som rör rättsfrågor och utforma regler och rutiner för att begränsa den rättsliga risk som de ger upphov till. Vid behov ska oberoende juridiska utlåtanden inhämtas för dessa analyser.
Centrala motparter ska i sina regler och rutiner tydligt ange vilken lag som ska tillämpas på varje aspekt av verksamheten.
Artikel 6
Funktion för regelefterlevnad
1. En central motpart ska inrätta och upprätthålla en permanent och effektiv funktion för regelefterlevnad som ska vara oberoende av dess övriga funktioner. Den ska se till att funktionen för regelefterlevnad har nödvändiga befogenheter, resurser, sakkunskap och tillgång till all relevant information.
När funktionen för regelefterlevnad inrättas, ska centrala motparter ta hänsyn till verksamhetens karaktär, omfattning och komplexitet, samt till vilken karaktär och spännvidd de tjänster och aktiviteter har som utförs i samband med denna verksamhet.
2. Chefen för regelefterlevnad ska åtminstone ansvara för följande:
a)
Regelbundet övervaka och bedöma om de åtgärder som vidtas i enlighet med artikel 5.4 är adekvata och effektiva, samt de åtgärder som vidtas om den centrala motparten brister i fullgörandet av sina skyldigheter.
b)
Omsätta de riktlinjer och rutiner för regelefterlevnad som har fastställts av den högsta ledningen och styrelsen.
c)
Ge dem som utför den centrala motpartens tjänster och aktiviteter råd och hjälp att följa kraven enligt denna förordning, förordning (EU) nr 648/2012 och genomförandeförordning (EU) nr 1249/2012, samt i förekommande fall andra regelkrav.
d)
Regelbundet ge styrelsen rapporter om den centrala motpartens och dess anställdas uppfyllande av kraven i denna förordning, förordning (EU) nr 648/2012 och genomförandeförordning (EU) nr 1249/2012.
e)
Fastställa rutiner för att effektivt åtgärda fall av bristande efterlevnad.
f)
Se till att relevanta personer som arbetar med funktionen för regelefterlevnad inte arbetar med utförandet av de tjänster och aktiviteter som de övervakar och att sådana personers eventuella intressekonflikter upptäcks och undanröjs.
Artikel 7
Organisationsstruktur och separata rapporteringsvägar
1. Centrala motparter ska fastställa styrelsens, den högsta ledningens och eventuella styrelsekommittéers sammansättning, roll och skyldigheter. Dessa arrangemang ska vara utförligt beskrivna och väl dokumenterade. Styrelsen ska åtminstone inrätta en revisionskommitté och en ersättningskommitté. Den riskkommitté som ska inrättas i enlighet med artikel 28 i förordning (EU) nr 648/2012 ska vara en rådgivande styrelsekommitté.
2. Styrelsen ska åtminstone ansvara för följande:
a)
Fastställa tydliga mål och strategier för den centrala motparten.
b)
Effektivt övervaka den högsta ledningen.
c)
Fastställa en lämplig ersättningspolitik.
d)
Inrätta och övervaka en riskhanteringsfunktion.
e)
Övervaka funktionen för regelefterlevnad och intern kontroll.
f)
Övervaka utkontraktering.
g)
Övervaka uppfyllandet av kraven i denna förordning, förordning (EU) nr 648/2012, genomförandeförordning (EU) nr 1249/2012 och alla andra regel- och tillsynskrav.
h)
Ansvarigheten inför aktieägare, ägare, medarbetare, clearingmedlemmar, kunder och andra relevanta intressenter.
3. Den högsta ledningen ska åtminstone ansvara för följande:
a)
Se till att den centrala motpartens verksamhet överensstämmer med de mål och den strategi som styrelsen har fastställt.
b)
Utforma och inrätta rutiner för regelefterlevnad och intern kontroll som främjar den centrala motpartens mål.
c)
Regelbundet granska och testa interna kontrollrutiner.
d)
Se till att tillräckliga resurser avsätts för riskhantering och regelefterlevnad.
e)
Vara aktivt involverad i riskkontrollprocessen.
f)
Se till att de risker som den centrala motparten utsätts för till följd av sin clearingverksamhet och anknutna aktiviteter hanteras tillfredsställande.
4. Om styrelsen delegerar uppgifter till kommittéer eller underkommittéer, ska den även fortsättningsvis godkänna beslut som väsentligt kan påverka den centrala motpartens riskprofil.
5. I arrangemangen för styrelsens och den högsta ledningens verksamhet ska ingå förfaranden för att upptäcka, åtgärda och hantera potentiella intressekonflikter för medlemmar av styrelsen och den högsta ledningen.
6. En central motpart ska ha tydliga och direkta rapporteringsvägar mellan styrelsen och den högsta ledningen, så att den högsta ledningen kan ställas till svars för sitt handlande. Rapporteringsvägarna när det gäller riskhantering, regelefterlevnad och internrevision ska vara tydliga och skiljas från dem som rör den centrala motpartens övriga verksamhet. Riskhanteringschefen ska rapportera till styrelsen direkt eller via ordföranden i riskkommittén. Chefen för regelefterlevnad och internrevisionsfunktionen ska rapportera direkt till styrelsen.
Artikel 8
Ersättningspolitik
1. Ersättningskommittén ska utforma och vidareutveckla ersättningspolitiken, övervaka den högsta ledningens genomförande av den och regelbundet granska hur den tillämpas i praktiken. Själva politiken ska dokumenteras och granskas minst en gång om året.
2. Ersättningspolitiken ska utformas så, att ersättningarnas nivå och struktur överensstämmer med en försiktig riskhantering. Politiken ska ta hänsyn till framtida risker samt till befintliga risker och riskutfall. Tidplaner för utbetalning ska beakta riskernas tidshorisont. Särskilt när det gäller rörlig ersättning ska politiken ta hänsyn till bristande överensstämmelse mellan resultat- och riskperioder och säkerställa att utbetalningen om lämpligt skjuts upp. Fasta och rörliga delar av den totala ersättningen ska vara balanserade och riskanpassade.
3. Ersättningspolitiken ska föreskriva att ersättning som utgår till medarbetare som arbetar med riskhantering, regelefterlevnad och internrevision ska vara oberoende av den centrala motpartens verksamhetsresultat. Ersättningsnivån ska svara mot ansvaret och ersättningsnivån inom affärsområdena.
4. Ersättningspolitiken ska årligen vara föremål för en oberoende revision. Den behöriga myndigheten ska få tillgång till resultaten av sådan revision.
Artikel 9
IT-system
1. Centrala motparter ska utforma och se till att deras IT-system är säkra och kan bearbeta den information som de behöver för att bedriva sin verksamhet på ett säkert och effektivt sätt.
IT-arkitekturen ska vara väl dokumenterad. Systemen ska vara så utformade för att klara centrala motparters verksamhetsbehov och hantera de risker som motparterna utsätts för, vara motståndskraftiga även i ett ansträngt marknadsläge och om nödvändigt kunna byggas ut för att bearbeta ytterligare information. Centrala motparter ska ha rutiner och kapacitetsplanering, samt tillräcklig överkapacitet för att systemet ska kunna behandla alla återstående transaktioner före dagens slut, om det inträffar större störningar. Centrala motparter ska ha rutiner för införandet av ny teknik, inbegripet klara återgångsplaner.
2. För att uppnå en hög grad av säkerhet när det gäller informationsbehandling och för att möjliggöra kopplingar till clearingmedlemmar och kunder samt till tjänsteleverantörer, ska centrala motparter basera sina IT-system på internationellt erkända tekniska standarder och bästa branschpraxis. Centrala motparter ska utsätta sina system för stränga tester genom att simulera ansträngda lägen innan de först tas i drift, när de har genomgått större förändringar och efter större störningar. Clearingmedlemmar och kunder, centrala motparter med vilka det finns en samverkansöverenskommelse och andra intressenter ska i lämplig utsträckning involveras i utformningen och genomförandet av dessa tester.
3. Centrala motparter ska ha ett stabilt system för informationssäkerhet som på lämpligt sätt hanterar informationssäkerhetsrisken. Systemet ska omfatta lämpliga mekanismer, riktlinjer och förfaranden för att skydda information från obehöriga, säkerställa datariktighet och dataintegritet, samt trygga tillgängligheten till de centrala motparternas tjänster.
4. Systemet för informationssäkerhet ska åtminstone omfatta följande:
a)
Åtkomstkontroller för systemet.
b)
Tillräckliga säkerhetskontroller mot intrång och missbruk av uppgifter.
c)
Särskilda anordningar för att bevara dataautenticitet och dataintegritet, inbegripet krypteringsmetoder.
d)
Säkra nätverk och förfaranden för korrekt och snabb dataöverföring utan större störningar.
e)
Verifieringskedjor.
5. IT-systemen och systemet för informationssäkerhet ska kontrolleras minst en gång om året. De ska vara föremål för oberoende revisioner. Resultaten av dessa revisioner ska meddelas styrelsen och vara tillgängliga för den behöriga myndigheten.
Artikel 10
Offentliggörande av information
1. En central motpart ska se till att följande information kostnadsfritt görs tillgänglig för allmänheten:
a)
Information om dess organisationsstyrning, inbegripet följande:
i)
Dess organisationsstruktur samt viktiga mål och strategier.
ii)
Viktiga inslag i ersättningspolitiken.
iii)
Grundläggande finansiell information, däribland de senaste reviderade boksluten.
b)
Information om dess regler, inbegripet följande:
i)
Förfaranden för hantering av obestånd, rutiner och kompletterande texter.
ii)
Relevant information om driftkontinuitet.
iii)
Information om den centrala motpartens system, metoder och resultat när det gäller riskhantering i enlighet med kapitel XII.
iv)
All relevant information om dess utformning och verksamhet och om clearingmedlemmars och kunders rättigheter och skyldigheter som ska göra det möjligt för dem att klart avgränsa och till fullo inse de risker och kostnader som är förknippade med den centrala motpartens tjänster.
v)
Den centrala motpartens nuvarande clearingtjänster, inbegripet detaljerad information om vad den erbjuder inom ramen för varje tjänst.
vi)
Den centrala motpartens system, teknik och resultat när det gäller riskhantering, inbegripet information om finansiella medel, investeringspolitik, prisuppgiftskällor och modeller som används för beräkning av marginalsäkerheter.
vii)
Lagstiftning och regler som styr
1)
tillgången till den centrala motparten,
2)
de kontrakt som den centrala motparten ingår med clearingmedlemmar och, om det är praktiskt möjligt, med kunder,
3)
de kontrakt som den centrala motparten godtar för clearing,
4)
eventuella samverkansöverenskommelser,
5)
användning av säkerheter och bidrag till obeståndsfonder, inbegripet avveckling av positioner och säkerheter och i vilken mån säkerheterna är skyddade mot anspråk från tredje parter.
c)
Information om godtagbara säkerheter och tillämpliga värderingsavdrag.
d)
En förteckning över alla nuvarande clearingmedlemmar, inbegripet villkor för medlemmars inträde, avstängning och utträde.
Om den behöriga myndigheten är överens med den centrala motparten om att uppgifterna enligt led b eller c i denna punkt kan äventyra affärshemligheter eller den centrala motpartens säkerhet och sunda ställning, får den centrala motparten besluta att offentliggöra denna information på ett sätt som förhindrar eller minskar dessa risker, eller inte offentliggöra informationen alls.
2. En central motpart ska se till att information om väsentliga förändringar av dess organisationsstyrning, mål, strategier och grundläggande riktlinjer, samt av dess regler och rutiner, kostnadsfritt är tillgänglig för allmänheten.
3. Informationen till allmänheten ska den centrala motparten hålla tillgänglig på sin webbplats. Informationen ska vara tillgänglig på minst ett av de språk som är vanliga inom den internationella finansvärlden.
Artikel 11
Internrevision
1. Centrala motparter ska inrätta och upprätthålla en funktion för internrevision som ska vara åtskild och oberoende i förhållande till dess övriga funktioner och verksamhet och som ska ansvara för följande:
a)
Att fastställa, genomföra och upprätthålla en revisionsplan för att granska och utvärdera om den centrala motpartens system, interna kontrollmekanismer och organisationsstyrning är adekvata och effektiva.
b)
Att utfärda rekommendationer baserat på resultatet av det arbete som utförs i enlighet med led a.
c)
Att kontrollera att rekommendationerna följs.
d)
Att till styrelsen rapportera internrevisionsfrågor.
2. Funktionen för internrevision ska ha nödvändiga befogenheter, resurser, sakkunskap och tillgång till alla relevanta handlingar för att fullgöra sitt uppdrag. Den ska vara tillräckligt oberoende av ledningen och rapportera direkt till styrelsen.
3. Internrevisionen ska bedöma hur effektiva den centrala motpartens riskhanteringsprocesser och kontrollmekanismer är på ett sätt som står i proportion till de risker som olika grenar av verksamheten är utsatta för och oberoende av de affärsområden som bedöms. Funktionen för internrevision ska ha tillgång till den information som behövs för att granska den centrala motpartens hela verksamhet, processer och system, inbegripet utkontrakterad verksamhet.
4. Internrevisionens bedömningar ska göras enligt en övergripande revisionsplan som åtminstone en gång om året ska granskas och lämnas till den behöriga myndigheten. Den centrala motparten ska se till att särskilda revisioner kan genomföras på händelsestyrd basis och med kort varsel. Revisionsplaner och granskningar ska godkännas av styrelsen.
5. Centrala motparters clearingverksamhet, riskhanteringsprocesser, interna kontrollmekanismer och bokföring ska vara föremål för oberoende revisioner. Oberoende revisioner ska genomföras minst en gång om året.
KAPITEL IV
REGISTERHÅLLNING
(Artikel 29 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 12
Allmänna krav
1. Centrala motparter ska spara uppgifter på ett varaktigt medium så att information kan lämnas till de behöriga myndigheterna, Esma och relevanta ECBS-medlemmar i en form och på ett sätt som uppfyller följande villkor:
a)
Varje viktigt steg i den centrala motpartens hantering kan rekonstrueras.
b)
Det är möjligt att dokumentera, spåra och återställa det ursprungliga innehållet före eventuella korrigeringar eller andra ändringar.
c)
Genom fastställda åtgärder förhindras otillåtna uppgiftsändringar.
d)
Genom fastställda åtgärder tryggas uppgifternas säkerhet och sekretess.
e)
I registerhållningssystemet ingår en funktion för att upptäcka och korrigera fel.
f)
I registerhållningssystemet kan uppgifterna i tid återställas i händelse av systemavbrott.
2. Uppgifter eller information som är mindre än sex månader gammal ska på begäran överlämnas till de myndigheter som förtecknas i punkt 1 så snabbt som möjligt och senast vid stängning påföljande bankdag.
3. Uppgifter eller information som är mer än sex månader gammal ska på begäran överlämnas till de myndigheter som förtecknas i punkt 1 så snabbt som möjligt och senast inom fem bankdagar.
4. Om uppgifterna innehåller personuppgifter, ska centrala motparter när de behandlar dessa beakta sina skyldigheter enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG (6) och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 (7).
5. Om centrala motparter förvarar uppgifter utanför unionen, ska de se till att den behöriga myndigheten, Esma och relevanta ECBS-medlemmar har tillgång till dem i samma utsträckning och inom samma tidsfrister som om de förvarades inom unionen.
6. Varje central motpart ska ange relevanta personer som inom de tidsfrister som fastställs i punkterna 2 och 3 för tillhandahållande av relevanta uppgifter kan förklara dessa innehåll för de behöriga myndigheterna.
7. Alla uppgifter som centrala motparter är skyldiga att spara enligt denna förordning ska kunna kontrolleras av den behöriga myndigheten. Centrala motparter ska på begäran ge behöriga myndigheter en direkt datamatning av de uppgifter som krävs enligt artiklarna 13 och 14.
Artikel 13
Transaktionsuppgifter
1. Centrala motparter ska spara uppgifter om alla transaktioner i alla kontrakt som den clearar och se till att den innehåller all information som krävs för att göra en utförlig och korrekt rekonstruktion av clearingprocessen för varje kontrakt, och att dokumentationen om varje enskild transaktion är unikt identifierbar och sökbar, åtminstone i alla fält som rör den centrala motparten, centrala motparter med vilka det finns en samverkansöverenskommelse, clearingmedlemmar, kunder (om de är kända för den centrala motparten) och finansiella instrument.
2. Omedelbart efter mottagandet av relevant information ska centrala motparter för varje enskild transaktion som mottas för clearing registrera och uppdatera följande uppgifter:
a)
Pris, ränta eller spread, och kvantitet.
b)
Clearingkapacitet, vilket anger om transaktionen var en köp- eller säljtransaktion ur den centrala motpartens perspektiv.
c)
Identifiering av instrumentet.
d)
Identifiering av clearingmedlem.
e)
Identifiering av den plats där kontraktet ingicks.
f)
Dag och tidpunkt då den centrala motparten trädde in som mellanhand.
g)
Dag och tidpunkt då kontraktet löper ut.
h)
Villkor och förfarande för avveckling
i)
Dag och tidpunkt för avveckling eller köp av transaktionen och i tillämpliga fall även följande uppgifter:
i)
Dag och tidpunkt då kontraktet ursprungligen ingicks.
ii)
Kontraktets ursprungliga villkor och parter.
iii)
I förekommande fall uppgift om vilken central motpart som clearar ett transaktionsled.
iv)
Uppgift om kunden, och eventuell indirekt kund, om den är känd för den centrala motparten och, om det är fråga om ett give up-avtal, uppgift om vilken part som har överlåtit kontraktet.
Artikel 14
Uppgifter om positioner
1. Centrala motparter ska spara uppgifter om varje clearingmedlems positioner. Separata uppgifter ska sparas för varje konto i enlighet med artikel 39 i förordning (EU) nr 648/2012 och centrala motparter ska se till att uppgifterna innehåller all information som behövs för att göra en uttömmande och korrekt rekonstruktion av de transaktioner som ledde till positionen och att uppgifterna om varje enskild transaktion är unikt identifierbara och sökbara, åtminstone i alla fält som rör den centrala motparten, centrala motparter med vilka det finns en samverkansöverenskommelse, clearingmedlemmar, kunder (om de är kända för den centrala motparten) samt finansiella instrument.
2. Centrala motparter ska vid stängningsdags varje bankdag dokumentera varje position genom att registrera följande uppgifter, i den mån de är tillämpliga på positionen i fråga:
a)
Uppgift om clearingmedlemmen, kunden (om denne är känd för den centrala motparten) och, i förekommande fall, om central motpart med vilken det finns en samverkansöverenskommelse.
b)
Tecken för positionen.
c)
Daglig beräkning av positionens värde med uppgift om de priser till vilka kontrakten värderas, samt övrig relevant information.
3. Centrala motparter ska spara och uppdatera uppgifter om beloppen för marginalsäkerheter, bidrag till obeståndsfonder och de andra finansiella medel som avses i artikel 43 i förordning (EU) nr 648/2012 som krävs av centrala motparter, och motsvarande belopp som clearingmedlemmen faktiskt bokför vid dagens slut och förändringar av detta belopp som kan ske över dagen, per clearingmedlem och kund (om denna är känd för den centrala motparten).
Artikel 15
Uppgifter om verksamheten
1. Centrala motparter ska spara adekvata och väl ordnade uppgifter om aktiviteter som har anknytning till deras verksamhet och interna organisation.
2. Uppgifterna som avses i punkt 1 ska registreras varje gång en väsentlig ändring görs i relevanta handlingar och åtminstone innefatta följande:
a)
Organisationsschema över styrelsen och relevanta kommittéer, clearingenhet, riskhanteringsenhet och alla andra relevanta enheter eller avdelningar.
b)
Namn på direkta eller indirekta aktieägare eller medlemmar, såväl fysiska som juridiska personer, som har kvalificerade innehav samt värdet av dessa innehav.
c)
Dokument som redovisar de riktlinjer, rutiner och förfaranden som krävs enligt kapitel III och artikel 29.
d)
Protokoll från styrelsemöten och, i förekommande fall, från möten i styrelsekommittéer och den högsta ledningens kommittéer.
e)
Protokoll från riskkommitténs möten.
f)
Protokoll från eventuella samrådsgrupper med clearingmedlemmar och kunder.
g)
Interna och externa revisionsapporter, riskhanteringsrapporter, rapporter om regelefterlevnad och konsultrapporter, samt ledningens åtgärder till följd av dessa.
h)
Riktlinjerna för kontinuerlig verksamhet och katastrofplanen som krävs i artikel 17.
i)
Likviditetsplan och dagliga likviditetsrapporter som krävs enligt artikel 32.
j)
Uppgifter om alla tillgångar, skulder och kapitalkonton som krävs enligt artikel 16 i förordning (EU) nr 648/2012.
k)
Mottagna klagomål, med uppgift om den klagandes namn, adress och kontonummer, den dag klagomålet mottogs, namn på alla personer som förekommer i klagomålet, en beskrivning av klagomålets karaktär, klagomålets uppställning och den dag behandlingen av klagomålet avslutades.
l)
Dokumentation över eventuella avbrott i verksamheten eller funktionsfel, inbegripet en utförlig rapport om tidpunkt, effekter och korrigerande åtgärder.
m)
Uppgifter om resultaten av utfalls- och stresstester.
n)
Skriftlig kommunikation med behöriga myndigheter, Esma och relevanta ECBS-medlemmar.
o)
Juridiska utlåtanden som mottagits i enlighet med kapitel III.
p)
I förekommande fall uppgifter om samverkansöverenskommelser med andra centrala motparter.
q)
Information enligt artikel 10.1 b vii och 10.1 d.
r)
Relevanta handlingar som beskriver utvecklingen av nya affärsinitiativ.
Artikel 16
Uppgifter som rapporteras till transaktionsregister
Centrala motparter ska spåra och spara all information som ska rapporteras enligt artikel 9 i förordning (EU) nr 648/2012, med uppgift om vilken dag och tid transaktionen rapporterades.
KAPITEL V
KONTINUERLIG VERKSAMHET
(Artikel 34 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 17
Strategi och politik
1. Centrala motparter ska ha riktlinjer för kontinuerlig verksamhet och en katastrofplan som har godkänts av styrelsen. Riktlinjerna för kontinuerlig verksamhet och katastrofplanen ska vara föremål för oberoende granskningar som rapporteras till styrelsen.
2. I riktlinjerna för kontinuerlig verksamhet ska alla kritiska affärsfunktioner och anknutna system kartläggas, samt den centrala motpartens strategi, politik och mål för att säkerställa dessa funktioners och systems kontinuerliga drift.
3. Riktlinjerna för kontinuerlig verksamhet ska beakta externa kopplingar och inbördes beroenden inom den finansiella infrastrukturen, inbegripet handelsplatser där den centrala motparten utför clearing, värdepappersavvecklings- och betalningssystem och kreditinstitut som används av den centrala motparten eller anknutna centrala motparter. De ska även beakta kritiska funktioner eller tjänster som har utkontrakterats till tredjepartsleverantörer.
4. Kontinuitetsriktlinjerna och katastrofplanen ska innehålla klart definierade och dokumenterade arrangemang som ska användas vid en nödsituation, katastrof eller kris som påverkar driftkontinuiteten, för att säkerställa en lägsta servicenivå för kritiska funktioner.
5. I katastrofplanen ska fastställas mål för återställningspunkt och återställningstid för kritiska funktioner, samt den mest lämpade återställningsstrategin för var och en av dessa funktioner. Dessa arrangemang ska syfta till att kritiska funktioner i extrema scenarier kan slutföras i tid och på ett sätt som uppnår avtalad servicenivå.
6. Centrala motparters kontinuitetsriktlinjer ska ange hur länge kritiska funktioner och system maximalt får vara ur funktion. Den maximala återställningstiden för centrala motparters kritiska funktioner som ska anges i kontinuitetsriktlinjerna får inte vara längre än två timmar. Förfaranden och betalningar vid dagens slut ska under alla omständigheter fullföljas på utsatt tid och dag.
7. Centrala motparter ska vid fastställandet av återställningstid för varje funktion ta hänsyn till den potentiella samlade inverkan på marknadens effektivitet.
Artikel 18
Verksamhetsanalys
1. Centrala motparter ska göra en verksamhetsanalys för att kartlägga vilka affärsfunktioner som är kritiska för att den centrala motparten ska kunna tillhandahålla sina tjänster. Analysen ska även handla om hur kritiska dessa funktioner är för andra institut och för den finansiella infrastrukturens funktion.
2. Centrala motparter ska använda en scenariobaserad riskanalys som syftar till att fastställa hur olika scenarier påverkar riskerna för dess kritiska affärsfunktioner.
3. När de bedömer risker, ska centrala motparter ta hänsyn till beroenden av externa leverantörer, t.ex. samhällsnyttiga företag. Centrala motparter ska vidta åtgärder för att hantera sådana beroenden genom att upprätta lämpliga avtalsrelaterade och organisatoriska arrangemang.
4. Verksamhets- och scenarioanalyserna ska hållas uppdaterade och granskas minst en gång om året eller efter en incident eller betydande organisationsförändringar. Analyserna ska beakta all relevant utveckling, inbegripet marknadsutveckling och teknisk utveckling.
Artikel 19
Katastrofåterställning
1. Centrala motparter ska på grundval av olika katastrofscenarier ha arrangemang för att säkra deras kritiska funktioners kontinuitet. Arrangemangen ska åtminstone beröra tillgång till tillräcklig personal, maximal längd för avbrott i kritiska funktioner, omkoppling och återställning till reservplats.
2. Centrala motparter ska ha en reservplats för att säkra att alla deras kritiska funktioner kan fortsätta på samma sätt som på det primära driftstället. Reservplatsen ska ha en annan geografisk riskprofil än det primära driftstället.
3. Centrala motparter ska ha eller omedelbart kunna få tillgång till en reservplats, åtminstone för att personal ska kunna säkerställa servicekontinuitet om det primära driftstället inte är tillgängligt.
4. Centrala motparter ska överväga behovet av ytterligare reservplatser, i synnerhet om skillnaderna i riskprofil mellan det primära driftstället och reservplatsen inte tillräckligt övertygar om att den centrala motpartens kontinuitetsmål kan uppnås i alla scenarier.
Artikel 20
Tester och övervakning
1. Centrala motparter ska regelbundet och efter betydande ändringar av systemen och anknytna funktioner testa och övervaka kontinuitetsriktlinjerna och katastrofplanen för att se till att uppsatta mål kan uppnås, inbegripet målet om en maximal återställningstid på två timmar. Testerna ska planeras och dokumenteras.
2. Testerna av kontinuitetsriktlinjerna och katastrofplanen ska uppfylla följande villkor:
a)
De ska omfatta scenarier med omfattande katastrofer och omställningar mellan det primära driftstället och reservplatser.
b)
De ska involvera clearingmedlemmar, externa leverantörer och relevanta institut inom den finansiella infrastrukturen med vilka inbördes beroenden har konstaterats föreligga i kontinuitetsriktlinjerna.
Artikel 21
Underhåll
1. Centrala motparter ska regelbundet se över och uppdatera sin kontinuitetspolitik så att den omfattar alla kritiska funktioner och den mest lämpade återställningsstrategin för dessa.
2. Centrala motparter ska regelbundet se över och uppdatera sin katastrofplan så att den innehåller den lämpligaste återställningsstrategin för alla kritiska funktioner.
3. Uppdateringar av kontinuitetspolitiken och katastrofplanen ska ta hänsyn till testresultat och rekommendationer i oberoende granskningar, andra granskningar, och från behöriga myndigheter. Centrala motparter ska granska sin kontinuitetspolitik och katastrofplan efter alla större avbrott, för att fastställa orsaker och eventuella nödvändiga förbättringar av sin verksamhet, kontinuitetspolitik och katastrofplan.
Artikel 22
Krishantering
1. Centrala motparter ska ha en krishanteringsfunktion som kan agera i nödsituationer. Krishanteringsförfarandet ska vara klart och skriftligt dokumenterat. Styrelsen ska övervaka krishanteringsfunktionen och regelbundet få och granska rapporter om den.
2. Krishanteringsfunktionen ska innehålla väl strukturerade och tydliga förfaranden för att hantera den interna och externa kriskommunikationen vid kriser.
3. Efter en krishändelse ska centrala motparter utvärdera sin hantering av krisen. Granskningen ska i relevanta fall även omfatta synpunkter från clearingmedlemmar och externa intressenter.
Artikel 23
Kommunikation
1. Centrala motparter ska ha en kommunikationsplan som dokumenterar hur den högsta ledningen, styrelsen och relevanta externa intressenter ska hållas adekvat informerade under en kris, vilket även omfattar behöriga myndigheter, clearingmedlemmar, kunder, avvecklingsagenter, värdepappersavvecklings- och betalningssystem samt handelsplatser.
2. Scenarioanalyser, riskanalyser, översyner och resultat av övervakning och tester ska rapporteras till styrelsen.
KAPITEL VI
MARGINALSÄKERHETER
(Artikel 41 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 24
Procentsats
1. Centrala motparter ska beräkna initialsäkerheter för att täcka exponeringar som uppstår till följd av marknadsutvecklingen och för varje finansiellt instrument som säkerhet ställs för på produktbasis, under den tidsperiod som fastställs i artikel 25 och för den tidsperiod för likvidering av positionen som fastställs i artikel 26. Vid beräkningen av initialsäkerheter ska centrala motparter åtminstone rätta sig efter följande konfidensintervall:
a)
99,5 procent för OTC-derivat.
b)
99 procent för andra finansiella instrument än OTC-derivat.
2. För att fastställa lämpliga konfidensintervall för varje klass av finansiella instrument som de clearar, ska centrala motparter åtminstone ta hänsyn till följande faktorer:
a)
Komplexitet och grad av prisosäkerhet för klassen av finansiella instrument som kan begränsa valideringen av beräkningen av initial- och variationssäkerheter.
b)
Riskegenskaperna för klassen av finansiella instrument som kan omfatta volatilitet, duration, likviditet, icke-linjära prisegenskaper, plötsliga obestånd (jump to default) och korrelationsrisk.
c)
I vilken grad andra riskkontroller inte på ett adekvat sätt begränsar kreditexponeringarna.
d)
Den inneboende hävstången i klassen av finansiella instrument, till exempel om klassen av finansiella instrument är mycket volatil, starkt koncentrerad till ett fåtal marknadsaktörer eller kan vara svår att sälja av.
3. Centrala motparter ska informera sin behöriga myndighet och sina clearingmedlemmar om vilka kriterier som beaktas vid fastställandet av den procentsats som ska tillämpas på beräkningen av marginalsäkerheter per klass av finansiella instrument.
4. Om centrala motparter clearar OTC-derivat som har samma riskegenskaper som derivat som handlas på reglerade marknader eller en likvärdig marknad i tredjeland på grundval av en bedömning av riskfaktorerna enligt punkt 2, får de använda ett annat konfidensintervall på minst 99 procent för dessa kontrakt, om riskerna i de OTC-derivatkontrakt som de clearar lämpligt begränsas genom ett sådant konfidensintervall och om villkoren i punkt 2 uppfylls.
Artikel 25
Tidsrymd för beräkning av historisk volatilitet
1. Utifrån sin modellmetod och valideringsprocess som har fastställts i enlighet med kapitel XII ska centrala motparter - med konfidensintervallet enligt artikel 24 och för likvideringsperioden enligt artikel 26 - säkerställa att initialsäkerheterna åtminstone täcker de exponeringar som följer av den historiska volatilitet som har beräknats på grundval av uppgifter för åtminstone de senaste tolv månaderna.
Centrala motparter ska se till att de uppgifter som används för att beräkna den historiska volatiliteten tar hänsyn till alla tänkbara marknadsförhållanden, även perioder av marknadsstress
2. Centrala motparter får använda andra tidsrymder vid beräkningen av den historiska volatiliteten, under förutsättning att det resulterar i marginalsäkerheter som är minst lika höga som de som erhålls med den tidsrymd som definieras i punkt 1.
3. Marginalsäkerhetsparametrar för finansiella instrument utan någon historisk kontrollperiod ska baseras på försiktiga antaganden. Centrala motparter ska omgående anpassa beräkningen av behovet av marginalsäkerheter, när det finns en analys av de nya finansiella instrumentens prishistorik.
Artikel 26
Tidsrymder för likvideringsperioden
1. Centrala motparter ska fastställa likvideringsperiodens tidsrymder med utgångspunkt i egenskaperna hos det finansiella instrument som clearas, den marknad på vilken det handlas och perioden för beräkning och uttag av marginalsäkerheter. Likvideringsperioderna ska vara minst
a)
fem bankdagar för OTC-derivat,
b)
två bankdagar för andra finansiella instrument än OTC-derivat.
2. Vid fastställandet av lämplig likvideringsperiod ska centrala motparter i samtliga fall åtminstone värdera och summera följande:
a)
Den längsta möjliga period som kan förflyta mellan det senaste uttaget av marginalsäkerheter och den centrala motpartens deklarerade obestånd eller dess aktivering av obeståndsförfarandet.
b)
Den beräknade period som krävs för att utforma och genomföra strategin för att hantera en clearingmedlems obestånd med hänsyn till egenskaperna hos varje klass av finansiella instrument, t.ex. graden av likviditet och positionernas storlek och koncentration, samt de marknader som den centrala motparten kommer att använda för att stänga eller helt säkra en clearingmedlems position.
c)
I relevanta fall, den period som krävs för att täcka motpartsrisken för den centrala motparten.
3. Vid bedömningen av perioderna enligt punkt 2 ska centrala motparter åtminstone ta hänsyn till faktorerna i artikel 24.2 och den tidsperiod för beräkningen av historisk volatilitet som fastställs i artikel 25.
4. Om centrala motparter clearar OTC-derivat med samma riskegenskaper som derivat som handlas på reglerade marknader eller en likvärdig marknad i tredjeland, får de använda en annan tidsrymd för likvideringsperioden än den som anges i punkt 1, förutsatt att de för den behöriga myndigheten kan visa att
a)
denna tidsrymd är lämpligare än den som anges i punkt 1, till följd av de relevanta OTC-derivatens särdrag,
b)
denna tidsrymd motsvarar åtminstone två bankdagar.
Artikel 27
Portföljmarginalsäkerheter
1. Centrala motparter får tillåta kvittning eller att marginalsäkerhetskraven för samtliga finansiella instrument sänks, om prisrisken för ett eller en uppsättning finansiella instrument i betydande och tillförlitlig grad, eller enligt en likvärdig statistisk beroendeparameter, är korrelerad till prisrisken för andra finansiella instrument.
2. Centrala motparter ska dokumentera sin strategi när det gäller portföljmarginalsäkerheter och åtminstone föreskriva att korrelationen, eller en likvärdig statistisk beroendeparameter, mellan två eller flera finansiella instrument som clearas ska vara tillförlitlig över den historiska period som beräknas i enlighet med artikel 25 och vara motståndskraftig under historiska eller hypotetiska stresscenarier. Centrala motparter ska visa att det finns en logisk ekonomisk grund för prisförhållandet.
3. Alla finansiella instrument på vilka portföljmarginalsäkerheter tillämpas ska omfattas av samma obeståndsfond. Genom undantag från detta får portföljmarginalsäkerheter täckas av olika obeståndsfonder, om de centrala motparterna i förväg kan visa för den behöriga myndigheten och sina clearingmedlemmar hur potentiella förluster skulle fördelas på olika obeståndsfonder och har fastställt nödvändiga villkor i sina regler.
4. Om portföljmarginalsäkerheter omfattar flera instrument, får minskningen av marginalsäkerheter inte överstiga 80 procent av skillnaden mellan summan av marginalsäkerheter för varje produkt individuellt beräknat och marginalsäkerheten beräknat på en sammantagen skattning av hela portföljens exponering. Om centrala motparter inte är exponerade för någon potentiell risk till följd av minskningen av marginalsäkerheter, får de tillämpa en minskning på upp till 100 procent av den skillnaden.
5. Minskningen av marginalsäkerheter i samband med portföljmarginalsäkerheterna ska vara föremål för ett tillfredsställande stresstestprogram i enlighet med kapitel XII.
Artikel 28
Konjunkturförstärkning
1. Centrala motparter ska se till att deras politik för att välja och revidera konfidensintervall, likvideringsperiod och historisk period leder till framsynta, stabila och försiktiga marginalsäkerhetskrav som begränsar de konjunkturförstärkande effekterna så, att deras sunda ställning och finansiella säkerhet inte påverkas negativt. Häri ingår att de om möjligt ska undvika störande eller stora förändringar av marginalsäkerhetskraven och införa öppna och förutsägbara förfaranden för att anpassa marginalsäkerhetskraven om marknadsläget förändras. Centrala motparter ska i detta sammanhang tillämpa åtminstone ett av följande alternativ:
a)
En marginalsäkerhetsbuffert på minst 25 procent av de beräknade marginalsäkerheter som de tillåter tömmas tillfälligt under perioder då de beräknade marginalsäkerhetskraven avsevärt ökar.
b)
Tilldela stressobservationer en vikt på minst 25 procent under den historiska period som beräknas i enlighet med artikel 26.
c)
Se till att marginalsäkerhetskraven inte är lägre än vad de skulle vara, om de beräknades utifrån den skattade volatiliteten över en historisk tioårsperiod.
2. När centrala motparter reviderar marginalsäkerhetsmodellens parametrar för bättre anpassning till det aktuella marknadsläget, ska de beakta potentiella konjunkturförstärkande effekter av en sådan revidering.
KAPITEL VII
OBESTÅNDSFOND
(Artikel 42 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 29
Ram och styrning
1. För att fastställa minimistorleken på en obeståndsfond och andra finansiella medel i enlighet med kraven i artiklarna 42 och 43 i förordning (EU) nr 648/2012, med beaktande av koncernberoenden, ska centrala motparter införa en intern politikram för att definiera vilka typer av extrema men möjliga marknadsförhållanden som kan exponera dem för de största riskerna.
2. I ramen ska ingå en förklaring av hur den centrala motparten definierar extrema men möjliga marknadsförhållanden. Den ska vara fullständigt dokumenterad och sparas i enlighet med artikel 12.
3. Ramen ska diskuteras i riskkommittén och godkännas av styrelsen. Vid en minst årlig översyn ska ramens stabilitet och följsamhet mot marknadsutvecklingen kontrolleras. Översynen ska diskuteras i riskkommittén och godkännas av styrelsen.
Artikel 30
Fastställande av extrema men möjliga marknadsförhållanden
1. Den ram som beskrivs i artikel 29 ska spegla den centrala motpartens riskprofil och vid behov beakta exponeringar över gränser och i olika valutor. Den ska ange alla marknadsrisker som en central motpart skulle utsättas för, om en eller flera clearingmedlemmar skulle hamna på obestånd, bl.a. en ogynnsam marknadsprisutveckling på instrument som clearas, minskad marknadslikviditet för dessa instrument och minskat realiseringsvärde för säkerheterna. I ramen ska även hänsyn tas till andra risker för den centrala motparten som skulle uppstå, om fler koncernenheter än den centrala motparten samtidigt skulle hamna på obestånd.
2. I ramen ska alla enskilda marknader anges mot vilka den centrala motparten är exponerad, om en clearingmedlem hamna på obestånd. För varje angiven marknad ska den centrala motparten ange extrema men möjliga förhållanden utifrån åtminstone följande faktorer:
a)
En rad historiska scenarier som skulle ha utsatt den centrala motparten för den största finansiella risken, däribland perioder av extrema marknadsrörelser som har observerats under de senaste 30 åren eller så länge det har funnits tillförlitliga data. Om en central motpart bestämmer att det inte är troligt att en historisk period med stora prisrörelser skulle upprepas, måste den motivera för den behöriga myndigheten varför detta utelämnats i ramen.
b)
En rad potentiella framtidsscenarier, grundade på enhetliga antaganden om marknadsvolatilitet och priskorrelation mellan olika marknader och finansiella instrument, som tar hänsyn till både kvantitativa och kvalitativa bedömningar av potentiella marknadsförhållanden.
3. I ramen ska det även kvantitativt och kvalitativt beaktas i vilken utsträckning extrema prisrörelser kan inträffa på flera identifierade marknader samtidigt. Ramen ska ta hänsyn till att historiska priskorrelationer kan bli överspelade under extrema men möjliga marknadsförhållanden.
Artikel 31
Granskning av extrema men möjliga marknadsförhållanden
Förfarandena enligt artikel 30 ska regelbundet granskas av den centrala motparten, varvid hänsyn ska tas till alla relevanta marknadsförändringar och storleken på och koncentrationen av clearingmedlemmars exponeringar. I samråd med riskkommittén ska centrala motparter granska de historiska och hypotetiska scenarier de använder för att identifiera extrema men möjliga marknadsförhållanden, vilket ska ske minst en gång om året men oftare om marknadsutvecklingen eller väsentliga förändringar av de kontrakt som den centrala motparten clearar påverkar scenariernas grundantaganden och kan göra det motiverat att anpassa scenarierna. Väsentliga förändringar av ramen ska rapporteras till styrelsen.
KAPITEL VIII
LIKVIDITETSRISKKONTROLLER
(Artikel 44 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 32
Bedömning av likviditetsrisker
1. Centrala motparter ska införa ett stabilt system för hantering av likviditetsrisker som omfattar effektiva operativa verktyg och analysverktyg för att fortlöpande och i rätt tid identifiera, mäta och övervaka sina avvecklings- och finansieringsflöden, däribland utnyttjandet av intradagslikviditet. Centrala motparter ska regelbundet bedöma hur deras system för hantering av likviditetsrisker är utformade och fungerar och i detta sammanhang ta hänsyn till resultaten av stresstester.
2. Centrala motparters system för hantering av likviditetsrisk ska vara så stabilt att det tryggar att de i tid kan fullgöra sina betalnings- och avvecklingsskyldigheter i alla relevanta valutor, vid behov över dagen. Centrala motparters system för hantering av likviditetsrisk ska även innefatta en bedömning av deras potentiella framtida likviditetsbehov vid flera olika potentiella stresscenarier. Stresscenarierna ska i enlighet med artikel 44 i förordning (EU) nr 648/2012 bland annat innefatta situationer där clearingmedlemmar hamnar på obestånd, från dagen för obeståndet till slutet av likvideringsperioden, den likviditetsrisk som den centrala motpartens investeringspolitik skapar och förfaranden vid extrema men möjliga marknadsförhållanden.
3. Systemet för hantering av likviditetsrisk ska innefatta en likviditetsplan som ska dokumenteras och sparas i enlighet med artikel 12. Likviditetsplanen ska åtminstone innehålla den centrala motpartens förfaranden för
a)
att minst en gång om dagen hantera och övervaka sina likviditetsbehov vid flera olika marknadsscenarier,
b)
att hålla tillräckliga likvida finansiella medel för att tillgodose sina likviditetsbehov och skilja mellan olika typer av likvida medel,
c)
att dagligen bedöma och värdera vilka likvida tillgångar som finns tillgängliga för den centrala motparten och för dess likviditetsbehov,
d)
att kartlägga källor till likviditetsrisker,
e)
att bedöma under vilka tidsrymder den centrala motpartens likvida finansiella medel bör vara tillgängliga,
f)
att ta hänsyn till potentiella likviditetsbehov på grund av att clearingmedlemmar kan byta kontantsäkerheter mot andra säkerheter än kontanter,
g)
om det uppstår likviditetsbrist,
h)
att tillföra likvida finansiella medel i händelse av marknadsstress.
Planen ska överlämnas till riskkommittén för synpunkter och därefter godkännas av styrelsen.
4. Centrala motparter ska bedöma de likviditetsrisker de är utsatta för, om exempelvis de själva eller deras clearingmedlemmar inte kan fullgöra sina betalningsskyldigheter i tid i clearing- och avvecklingsprocessen, samt även beakta sina investeringsaktiviteter. Riskhanteringsystemet ska kunna hantera de likviditetsbehov som är en följd av den centrala motpartens förhållanden till enheter mot vilka den är likviditetsexponerad, exempelvis följande:
a)
Avvecklingsbanker.
b)
Betalningssystem.
c)
Värdepappersavvecklingssystem.
d)
Nostro-ombud.
e)
Förvaringsinstitut.
f)
Likviditetsförsörjare.
g)
Centrala motparter med vilka det finns en samverkansöverenskommelse.
h)
Tjänsteleverantörer.
5. Centrala motparter ska i sitt system för hantering av likviditetsrisker ta hänsyn till eventuella inbördes beroenden mellan enheterna i punkt 4 och multipla kopplingar som en enhet i punkt 4 kan ha till en central motpart.
6. Centrala motparter ska upprätta dagliga rapporter om behov och medel som omfattas av punkt 3 a, b och c och en kvartalsrapport över sin likviditetsplan enligt punkt 3 d-h. Rapporterna ska dokumenteras och sparas i enlighet med kapitel IV.
Artikel 33
Tillgång till likviditet
1. Centrala motparter ska i alla relevanta valutor hålla likvida medel som motsvarar deras likviditetsbehov, definierade i enlighet med artikel 44 i förordning (EU) nr 648/2012 och artikel 32 i denna förordning. Dessa likvida medel ska vara begränsade till
a)
kontantinsättningar hos en utgivande centralbank,
b)
kontanta medel som hålls hos ett auktoriserat kreditinstitut i enlighet med artikel 47,
c)
bindande kreditlöften eller likvärdiga överenskommelser med clearingmedlemmar som inte är på obestånd,
d)
bindande återköpsavtal,
e)
mycket likvida finansiella instrument som uppfyller kraven i artiklarna 45 och 46 och som den centrala motparten kan bevisa är tillgängliga och kan omsättas i kontanta medel på en och samma dag, enligt förhandsfastställda överenskommelser som är säkra även i ansträngda marknadslägen.
2. Centrala motparter ska beakta de valutor i vilka dess skulder är denominerade och ta hänsyn till den potentiella effekten av ansträngda marknadslägen på dess möjligheter att få tillgång till valutamarknader på ett sätt som överensstämmer med avvecklingscyklerna för valuta- och värdepappersavvecklingssystem.
3. Bindande kreditlöften som har beviljats mot säkerheter ställda av clearingmedlemmar får inte räknas två gånger som likvida medel. Centrala motparter ska vidta åtgärder för att övervaka och kontrollera koncentrationen när det gäller likviditetsriskexponeringarna mot enskilda likviditetsförsörjare.
4. Centrala motparter ska genom noggrann kontroll försäkra sig om att deras likviditetsförsörjare har tillräcklig förmåga att fullgöra sina skyldigheter enligt likviditetsöverenskommelserna.
5. Centrala motparter ska regelbundet testa sina förfaranden för utnyttjande av förhandsfastställda finansieringsöverenskommelser. Detta kan till exempel innefatta testuttag av belopp via kreditlöften, för att kontrollera hur snabbt medlen finns att tillgå och hur väl rutinerna fungerar.
6. Centrala motparter ska i sina likviditetsplaner ha noggranna förfaranden för utnyttjandet av sina likvida medel för att fullgöra sina betalningsskyldigheter vid likviditetsbrist. Likviditetsförfarandena ska tydligt ange när vissa medel ska användas. Förfarandena ska även beskriva tillgången till kontantinsättningar eller avistaplaceringar, hur marknadstransaktioner på en och samma dag kan verkställas och hur förhandsfastställda likviditetslöften kan utnyttjas. Dessa förfaranden ska regelbundet testas. Centrala motparter ska även upprätta tillfredsställande planer för hur finansieringsavtal ska förlängas, innan de löper ut.
Artikel 34
Koncentrationsrisk
1. Centrala motparter ska noggrant övervaka och kontrollera sin likviditetsriskexponerings koncentration, inbegripet exponeringarna mot de enheter som räknas upp i artikel 32.4 och enheter inom samma koncern.
2. Centrala motparters system för hantering av likviditetsrisker ska innefatta exponerings- och koncentrationsgränser.
3. Centrala motparter ska fastställa processer och förfaranden vid överskridande av koncentrationsgränser.
KAPITEL IX
VATTENFALLSPRINCIPEN VID OBESTÅND
(Artikel 45 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 35
Beräkning av egna medel som centrala motparter ska tillgripa vid tillämpning av vattenfallsprincipen vid obestånd
1. För det ändamål som beskrivs i artikel 45.4 i förordning (EU) nr 648/2012 ska centrala motparter avsätta särskilda egna medel, vilka ska redovisas separat i balansräkningen.
2. Centrala motparter ska beräkna minimibeloppet enligt punkt 1 genom att med 25 % multiplicera minimikapitalet, inbegripet balanserade vinstmedel och reserver, som ska hållas i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 648/2012 och kommissionens delegerade förordning (EU) nr 152/2013 (8).
Centrala motparter ska årligen se över detta belopp.
3. Om centrala motparter har inrättat mer än en obeståndsfond för de olika klasser av finansiella instrument som de clearar, ska de särskilda egna medel som beräknas enligt punkt 1 fördelas på obeståndsfonderna i proportion till respektive fonds storlek, redovisas separat i balansräkningen och utnyttjas vid obestånd inom de olika marknadssegment som obeståndsfonderna avser.
4. För att uppfylla kravet enligt punkt 1 får inga andra medel användas än det kapital, inbegripet balanserade vinstmedel och reserver, som avses i artikel 16 i förordning (EU) nr 648/2012.
Artikel 36
Avsättande av egna medel som centrala motparter ska tillgripa vid tillämpning av vattenfallsprincipen vid obestånd
1. Centrala motparter ska omedelbart informera den behöriga myndigheten, om de särskilda medel som ska avsättas understiger det i artikel 35 föreskrivna beloppet, och samtidigt ange motiven till detta med en utförlig skriftlig beskrivning av hur och inom vilken tidsrymd denna avsättning ska återställas.
2. Om en eller flera clearingmedlemmar hamnar på obestånd, innan den centrala motparten har återställt de särskilda egna medlen, ska bara det resterande beloppet av de avsatta särskilda egna medlen användas vid tillämpning av artikel 45 i förordning (EU) nr 648/2012.
3. Centrala motparter ska återställa de särskilda egna medlen senast en månad efter anmälan enligt punkt 1.
KAPITEL X
SÄKERHETER
(Artikel 46 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 37
Allmänna krav
Centrala motparter ska införa och tillämpa öppna och förutsägbara riktlinjer och rutiner för att bedöma och fortlöpande övervaka hur likvida de tillgångar är som godtas som säkerheter, och vid behov vidta korrigerande åtgärder.
Centrala motparter ska dessutom årligen se över sina riktlinjer och förfaranden för godtagbara tillgångar. En sådan översyn ska även ske efter väsentliga förändringar som påverkar de centrala motparternas riskexponering.
Artikel 38
Kontantsäkerheter
Vid tillämpning av artikel 46.1 i förordning (EU) nr 648/2012 ska mycket likvida säkerheter i form av kontanter vara denominerade i någon av följande valutor:
a)
En valuta där den centrala motparten för de behöriga myndigheterna kan visa att de tillfredsställande kan hantera riskerna.
b)
En valuta i vilken den centrala motparten clearar transaktioner, inom ramen för de säkerheter som krävs för att täcka dess exponering i denna valuta.
Artikel 39
Finansiella instrument
För tillämpningen av artikel 46.1 i förordning (EU) nr 648/2012 ska som mycket likvida säkerheter betraktas finansiella instrument, bankgarantier och guld som uppfyller villkoren i bilaga I.
Artikel 40
Värdering av säkerheter
1. För värderingen av mycket likvida säkerheter enligt definitionen i artikel 37 ska centrala motparter införa och tillämpa riktlinjer och rutiner för att i nära realtid kontrollera kreditkvalitet, marknadslikviditet och prisvolatilitet för varje tillgång som godtas som säkerhet. Centrala motparter ska regelbundet, och åtminstone årligen, kontrollera att deras riktlinjer och rutiner för värderingen är adekvata. En sådan översyn ska även ske efter väsentliga förändringar som påverkar de centrala motparternas riskexponering.
2. Centrala motparter ska uppdatera värdet på säkerheterna i nära realtid eller, om detta inte är möjligt, kunna visa för de behöriga myndigheterna att de kan hantera riskerna.
Artikel 41
Värderingsavdrag
1. Centrala motparter ska införa och tillämpa riktlinjer och rutiner för att fastställa försiktigt beräknade värderingsavdrag som ska tillämpas på säkerheternas värde.
2. Värderingsavdrag ska beakta att säkerheterna kan behöva realiseras i ett ansträngt marknadsläge och beakta den tid det kan ta att realisera dem. Centrala motparter ska för den behöriga myndigheten visa att värderingsavdragen är försiktigt beräknade, för att i möjligaste mån begränsa de konjunkturförstärkande effekterna. För varje säkerhetstillgång ska värderingsavdraget fastställas mot bakgrund av relevanta kriterier, däribland följande:
a)
Typen av tillgång och storleken på den kreditrisk som är förknippad med det finansiella instrumentet enligt den centrala motpartens interna bedömning. Centrala motparter ska när de gör en sådan bedömning tillämpa en fastställd och objektiv metod som inte helt baseras på externa utlåtanden och som beaktar risken med att emittenten har sitt säte i ett visst land.
b)
Tillgångens löptid.
c)
Tillgångens historiska och hypotetiska framtida prisvolatilitet i ett ansträngt marknadsläge.
d)
Likviditeten på den underliggande marknaden, däribland skillnaden mellan köp- och säljkurs.
e)
Eventuell valutarisk.
f)
Korrelationsrisk.
3. Centrala motparter ska regelbundet kontrollera att värderingsavdragen är adekvata. Centrala motparter ska minst årligen se över sina riktlinjer och rutiner när det gäller värderingsavdrag samt efter väsentliga förändringar som påverkar den centrala motpartens riskexponering, men bör i möjligaste mån undvika förändringar som kan orsaka störningar eller stora förändringar som kan få konjunkturförstärkande effekter. Riktlinjer och rutiner när det gäller värderingsavdrag ska minst en gång om året vara föremål för en oberoende validering.
Artikel 42
Koncentrationsgränser
1. Centrala motparter ska införa och tillämpa riktlinjer och rutiner för att se till att säkerheterna är tillräckligt diversifierade för att kunna realiseras inom en fastställd innehavstid utan någon väsentlig marknadspåverkan. Riktlinjer och rutiner ska fastställa vilka riskbegränsningsåtgärder som ska vidtas, när koncentrationsgränserna enligt punkt 2 överskrids.
2. Centrala motparter ska fastställa koncentrationsgränser för
a)
enskilda emittenter,
b)
typer av emittenter,
c)
typer av tillgångar,
d)
varje clearingmedlem,
e)
alla clearingmedlemmar.
3. Koncentrationsgränserna ska vara försiktigt beräknade och beakta alla relevanta kriterier, bl.a. följande:
a)
Finansiella instrument emitterade av emittenter av samma typ när det gäller bransch, verksamhet och geografisk region.
b)
Storleken på den kreditrisk som är förknippad med det finansiella instrumentet eller emittenten, enligt den centrala motpartens interna bedömning. Centrala motparter ska när de gör en sådan bedömning tillämpa en fastställd och objektiv metod som inte helt baseras på externa utlåtanden och som beaktar risken med att emittenten har sitt säte i ett visst land.
c)
De finansiella instrumentens likviditet och prisvolatilitet.
4. Centrala motparter ska se till att högst 10 procent av deras säkerheter garanteras av ett och samma kreditinstitut, eller ett likvärdigt finansinstitut från tredjeland, eller en enhet som ingår i samma koncern som kreditinstitutet eller finansinstitutet från tredjeland. Om de säkerheter som den centrala motparten tar emot i form av garantier från affärsbanker motsvarar mer än 50 procent av säkerheterna totalt, kan denna gräns sättas till högst 25 procent.
5. Vid beräkningen av gränserna enligt punkt 2 ska centrala motparter inkludera sin totala exponering mot en emittent, inbegripet värdet av sammantagna kreditlöften, bankcertifikat, tidsbunden inlåning, sparkonton, inlåningsräkningar, checkräkningar, penningmarknadsinstrument och faciliteter för omvända repor som utnyttjas av dem. Gränserna ska inte vara tillämpliga på säkerheter som den centrala motparten innehar och som överstiger minimikraven för marginalsäkerheter, bidrag till obeståndsfonder eller andra finansiella medel.
6. Vid fastställandet av en koncentrationsgräns för den centrala motpartens exponering mot en enskild emittent ska den centrala motparten aggregera sin exponering mot alla finansiella instrument som har emitterats av emittenten eller av en enhet inom samma koncern, som uttryckligen garanteras av emittenten eller av en enhet inom samma koncern, och mot finansiella instrument som har emitterats av företag vars enda syfte är att äga produktionsmedel som är centrala för emittentens verksamhet, och behandla detta som en enda risk.
7. Centrala motparter ska regelbundet kontrollera att deras riktlinjer och rutiner för koncentrationsrisker är adekvata. Centrala motparter ska minst årligen se över sina riktlinjer och rutiner för koncentrationsrisker samt efter väsentliga förändringar som påverkar deras riskexponering.
8. Centrala motparter ska informera den behöriga myndigheten och clearingmedlemmarna om gällande koncentrationsgränser och eventuella ändringar av dessa gränser.
9. Om en central motpart väsentligt överskrider en koncentrationsgräns som har fastställts i dess riktlinjer och rutiner, ska den omedelbart informera den behöriga myndigheten om detta. Den centrala motparten ska snarast möjligt åtgärda överskridandet.
KAPITEL XI
INVESTERINGSPOLITIK
(Artikel 47 i förordning (EU) nr 648/2012)
Artikel 43
Mycket likvida finansiella instrument
Vid tillämpningen av artikel 47.1 i förordning (EU) nr 648/2012 kan skuldebrev betraktas som mycket likvida finansiella instrument som medför minimal kredit- och marknadsrisk, om de uppfyller samtliga villkor i bilaga II.
Artikel 44
Mycket säkra arrangemang för deponering av finansiella instrument
1. Om en central motpart inte kan deponera de finansiella instrument som avses i artikel 45 eller de som den mottar i form av marginalsäkerheter, bidrag till obeståndsfonder eller bidrag till andra finansiella medel, genom såväl överlåtelse av äganderätt som säkerhetsrätt, hos operatören av ett värdepappersavvecklingssystem som garanterar fullständigt skydd för dessa instrument, ska de deponeras hos någon av följande:
a)
En centralbank som garanterar fullständigt skydd för de finansiella instrumenten och som vid behov ger den centrala motparten snabb tillgång till dem.
b)
Ett auktoriserat kreditinstitut enligt definitionen i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/48/EG (9) som garanterar att instrumenten är fullständigt åtskilda och skyddade, som vid behov ger den centrala motparten snabb tillgång till dem och som den centrala motparten kan visa har en låg kreditrisk enligt dess interna bedömning. När de gör en sådan bedömning, ska centrala motparter tillämpa en fastställd och objektiv metod som inte helt baseras på externa utlåtanden och som beaktar risken med att emittenten har sitt säte i ett visst land.
c)
Ett finansinstitut i ett tredjeland som omfattas av och uppfyller tillsynsregler som relevanta behöriga myndigheter anser är minst lika stränga som de i direktiv 2006/48/EG och som har stabila redovisningsrutiner, förvaringsrutiner och interna kontroller och som garanterar att instrumenten är fullständigt åtskilda och skyddade, vid behov ger den centrala motparten snabb tillgång till dem och som den centrala motparten kan visa har en låg kreditrisk enligt dess interna bedömning. När de gör en sådan bedömning, ska centrala motparter tillämpa en fastställd och objektiv metod som inte helt baseras på externa utlåtanden och som beaktar risken med att emittenten har sitt säte i ett visst land.
2. Om finansiella instrument deponeras i enlighet med punkt 1 b eller c, ska de förvaras så att den centrala motparten inte drabbas av förluster, om det auktoriserade finansinstitutet hamnar på obestånd eller blir insolvent.
3. Mycket säkra arrangemang för deponering av finansiella instrument som ställs som säkerhet, bidrag till obeståndsfonder eller bidrag till andra finansiella medel ska endast göra det möjligt för den centrala motparten att återanvända de finansiella instrumenten om villkoren i artikel 39.8 i förordning (EU) nr 648/2012 är uppfyllda och om syftet med återanvändningen är att verkställa betalningar, hantera en clearingmedlems obestånd eller uppfylla en samverkansöverenskommelse.
Artikel 45
Mycket säkra arrangemang för kontanta medel
1. Vid tillämpningen av artikel 47.4 i förordning (EU) nr 648/2012 ska kontanta medel som inte hålls hos centralbanken uppfylla samtliga följande villkor:
a)
Insättningen ska vara i någon av följande valutor:
i)
En valuta vars risk den centrala motparten med hög tillförlitlighet kan visa att den kan hantera.
ii)
En valuta i vilken den centrala motparten clearar transaktioner, inom ramen för värdet på de säkerheter som har mottagits i denna valuta.
b)
Insättningen ska göras hos någon av följande:
i)
Ett auktoriserat kreditinstitut enligt definitionen i direktiv 2006/48/EG som den centrala motparten kan visa har en låg kreditrisk enligt dess interna bedömning. Centrala motparter ska när de gör en sådan bedömning tillämpa en fastställd och objektiv metod som inte helt baseras på externa utlåtanden och som beaktar risken med att emittenten har sitt säte i ett visst land.
ii)
Ett finansinstitut i ett tredjeland som omfattas av och uppfyller tillsynsregler som de behöriga myndigheterna anser är minst lika stränga som de i direktiv 2006/48/EG och som har stabila redovisningsrutiner, förvaringsrutiner, interna kontroller och som den centrala motparten kan visa har en låg kreditrisk enligt dess interna bedömning. Centrala motparter ska när de gör en sådan bedömning tillämpa en fastställd och objektiv metod som inte helt baseras på externa utlåtanden och som beaktar risken med att emittenten har sitt säte i ett visst land.
2. Om kontanta medel hålls över natten i enlighet med punkt 1, ska minst 95 procent av medlen, beräknat över en genomsnittlig period av en kalendermånad, deponeras så att de omfattas av säkerheter i form av mycket likvida finansiella instrument som uppfyller kraven i artikel 45, med undantag för kravet i punkt 1 c i den artikeln.
Artikel 45
Koncentrationsgränser
1. Centrala motparter ska införa och tillämpa riktlinjer och förfaranden som säkrar en tillräcklig spridning, när det gäller de finansiella instrument i vilka dess finansiella medel investeras.
2. Centrala motparter ska fastställa koncentrationsgränser och övervaka koncentrationen av dess finansiella medel med avseende på
a)
enskilda finansiella instrument,
b)
typer av finansiella instrument,
c)
enskilda emittenter,
d)
typer av emittenter,
e)
motparter med vilka det finns sådana arrangemang som föreskrivs i artikel 44.1 b och c eller artikel 45.2.
3. När det gäller typer av emittenter, ska centrala motparter beakta följande:
a)
Geografisk spridning.
b)
Inbördes beroenden och multipla kopplingar som en enhet kan ha till en central motpart.
c)
Kreditriskens nivå.
d)
Den centrala motpartens exponeringar mot emittenten genom produkter som clearas av den centrala motparten.
4. Det ska i riktlinjer och rutiner fastställas vilka riskbegränsningsåtgärder som ska vidtas, när koncentrationsgränserna överskrids.
5. Vid fastställandet av koncentrationsgränser för centrala motparters exponering mot en enskild emittent eller ett enskilt förvaringsinstitut, ska centrala motparter aggregera exponeringarna mot alla finansiella instrument som emitterats eller uttryckligen garanterats av emittenten och alla finansiella medel som deponerats hos förvaringsinstitutet, och behandla dem som en enda risk.
6. Centrala motparter ska regelbundet kontrollera att deras riktlinjer och rutiner för koncentrationsrisker är adekvata. Dessutom ska centrala motparter minst årligen se över sina riktlinjer och rutiner för koncentrationsgränser samt så snart det sker en väsentlig förändring som påverkar deras riskexponering.
7. Om centrala motparter överskrider en koncentrationsgräns som fastställs i dess riktlinjer och rutiner, ska de omedelbart informera den behöriga myndigheten. Centrala motparter ska rätta till situationen snarast möjligt.
Artikel 46
Annan säkerhet än kontanter
Om säkerheter ställs i form av finansiella instrument i enlighet med bestämmelserna i kapitel X, ska bara artiklarna 44 och 45 vara tillämpliga.
KAPITEL XII
ÖVERSYN AV MODELLER, STRESSTESTER OCH UTFALLSTESTER
(Artikel 49 i förordning (EU) nr 648/2012)
AVSNITT 1
Modeller och program
Artikel 47
Validering av modeller
1. Centrala motparter ska göra en omfattande validering av sina modeller, metoder och det system för hantering av likviditetsrisk som används för att kvantifiera, aggregera och hantera deras risker. Alla väsentliga ändringar eller justeringar av deras modeller, metoder eller systemet för hantering av likviditetsrisk ska ske i enlighet med god organisationsstyrning, bl.a. genom att riskkommittén får möjlighet att lämna synpunkter, och valideras av en kvalificerad och oberoende part innan de genomförs.
2. Centrala motparters valideringsprocess ska dokumenteras och åtminstone specifera vilka riktlinjer som tillämpas för att testa deras marginalsäkerheter, obeståndsfonder och andra finansiella medel, samt reglerna för beräkning av likvida finansiella medel. Alla väsentliga ändringar eller justeringar av sådana riktlinjer ska ske i enlighet med god organisationsstyrning, bl.a. genom att riskkommittén får möjlighet att lämna synpunkter, och valideras av en kvalificerad och oberoende part innan de genomförs.
3. En utförlig validering ska åtminstone innefatta följande:
a)
En utvärdering av modellernas och systemets begreppsmässiga förnuftighet, inbegripet styrkande underlag.
b)
En granskning av löpande övervakningsförfaranden, inbegripet kontroll av processer och riktmärken.
c)
En granskning av parametrar och antaganden som ligger till grund för deras utvecklade modeller, metoder och system.
d)
En granskning av modellernas, metodernas och systemets lämplighet med avseende på den typ av kontrakt som de tillämpas på.
e)
En granskning av deras stresstestscenariers lämplighet i enlighet med kapitel VII och artikel 52.
f)
En analys av testresultaten.
4. Centrala motparter ska fastställa kriterier för sin bedömning av om deras modeller, metoder och system för hantering av likviditetsrisk kan valideras. Positiva testresultat ska ingå i dessa kriterier.
5. Om prisuppgifter inte är lätt tillgängliga eller tillförlitliga, ska centrala motparter hantera sådana prisbegränsningar eller åtminstone utgå från försiktiga antaganden baserade på observerade korrelerade eller relaterade marknader och aktuella beteenden på marknaden.
6. Om prisuppgifter inte är lätt tillgängliga eller tillförlitliga, ska systemen och värderingsmodellerna som används för detta ändamål hanteras i enlighet med god organisationsstyrning, bl.a. genom att riskkommittén får möjlighet att lämna synpunkter, och genom validering och testning. Centrala motparter ska låta en kvalificerad och oberoende part validera deras värderingsmodeller under flera olika marknadsscenarier för att se till att modellerna producerar lämpliga priser och i förekommande fall anpassa sina beräkningar av initialsäkerheter för att beakta konstaterade modellrisker.
7. Centrala motparter ska regelbundet göra en bedömning av sina säkerhetsmodellers teoretiska och empiriska egenskaper för alla finansiella instrument som de clearar.
Artikel 48
Testprogram
1. Centrala motparter ska införa riktlinjer och rutiner som ingående beskriver de stress- och utfallstestprogram som de genomför för att bedöma lämplighet, exakthet, tillförlitlighet och motståndskraft hos de modeller och metoder som de använder för sina riskkontrollmekanismers kalkyleringar, inbegripet marginalsäkerheter, bidrag till obeståndsfonder och andra finansiella medel vid en rad olika marknadsförhållanden.
2. Centrala motparters riktlinjer och förfaranden ska även specificera de stresstestprogram som de genomför för att bedöma lämplighet, exakthet, tillförlitlighet och motståndskraft hos systemet för hantering av likviditetsrisk.
3. Riktlinjerna och förfarandena ska åtminstone omfatta metoder för val och utveckling av lämpliga tester, inbegripet val av portfölj- och marknadsuppgifter, testernas regelbundenhet, särskilda riskegenskaper hos de finansiella instrument som clearas, analys av testresultat och testundantag, samt eventuella relevanta korrigerande åtgärder.
4. Centrala motparter ska inkludera eventuella kundpositioner, när de utför alla tester.
AVSNITT 2
Utfallstester
Artikel 49
Förfaranden för utfallstester
1. Centrala motparter ska bedöma sina marginalsäkerheters täckning genom att i efterhand jämföra observerade utfall med förväntade utfall enligt säkerhetsmodellerna. Sådana utfallstester ska göras varje dag, för att utvärdera om det finns några testundantag när det gäller marginalsäkerheternas täckning. Täckningen ska utvärderas för nuvarande positioner för finansiella instrument, clearingmedlemmar och beakta eventuella effekter av portföljmarginalsäkerheter, i förekommande fall även centrala motparter med vilka det finns en samverkansöverenskommelse.
2. Centrala motparter ska överväga vad som är en lämplig historisk tidsrymd för utfallstestprogrammet, för att säkerställa att den tillämpade observationsperioden är tillräcklig för att minimera eventuella negativa effekter på den statistiska signifikansen.
3. Centrala motparter ska i sina utfallstestprogram åtminstone överväga klara statistiska tester och resultatkriterier som centrala motparter ska definiera för att bedöma utfallstesternas resultat.
4. Centrala motparter ska regelbundet till riskkommittén rapportera resultat och analyser av utfallstester i en form som inte bryter sekretessen, för att få dess synpunkter vid översynen av säkerhetsmodellerna.
5. Utfallstesters resultat och analyser ska göras tillgängliga för alla clearingmedlemmar och (om de är kända för den centrala motparten) även kunder. För alla andra kunder ska utfallstesters resultat och analyser på begäran göras tillgängliga av clearingmedlemmar. Informationen ska sammanställas i en form som inte bryter sekretessen och clearingmedlemmar och kunder ska bara för sina egna portföljer få tillgång till detaljerade resultat och analyser av utfallstester.
6. Centrala motparter ska fastställa förfaranden för att närmare beskriva vilka åtgärder de kan vidta med anledning av resultaten av utfallstestanalyser.
AVSNITT 3
Känslighetstester och analyser
Artikel 50
Känslighetstester och analyser
1. Centrala motparter ska genomföra känslighetstester och känslighetsanalyser för att bedöma sina säkerhetsmodellers täckning vid olika marknadsförhållanden, med hjälp av historiska data från faktiska ansträngda marknadsförhållanden och hypotetiska data från teoretiska ansträngda marknadsförhållanden.
2. För att förstå hur marginalsäkerheternas täckning kan påverkas av mycket ansträngda marknadsförhållanden och förändringar av viktiga modellparametrar, ska centrala motparter använda en rad olika parametrar och antaganden som tar hänsyn till olika historiska och hypotetiska förhållanden, däribland de mest volatila perioderna på deras marknader och extrema förändringar i korrelationerna mellan priserna på kontrakt som de clearar.
3. Känslighetsanalyser ska göras för flera faktiska och representativa clearingmedlemmars portföljer. Representativa portföljer ska väljas utifrån deras känslighet mot väsentliga riskfaktorer och korrelationer som den centrala motparten är exponerad mot. Sådana känslighetstester och känslighetsanalyser ska vara utformade för att testa viktiga parametrar och antaganden i säkerhetsmodellen vid olika konfidensintervall, för att fastställa systemets känslighet för fel i kalibreringen av sådana parametrar och antaganden. Lämplig hänsyn ska tas till löptidsstrukturen för riskfaktorer och den antagna korrelationen mellan riskfaktorer.
4. Centrala motparter ska utvärdera potentiella förluster i clearingmedlemmars positioner.
5. Centrala motparter ska i förekommande fall överväga parametrar som återspeglar att flera clearingmedlemmar samtidigt hamnar på obestånd som emitterar finansiella instrument som de centrala motparterna clearar eller de underliggande tillgångarna för derivat som de clearar. Beaktas ska också effekterna av att en kund hamnar på obestånd som emitterar finansiella instrument som de centrala motparterna clearar eller underliggande tillgångar för derivat som de clearar.
6. Centrala motparter ska regelbundet till riskkommittén rapportera känslighetstesters och känslighetsanalysers resultat och analyser i en form som inte bryter sekretessen, för att få dess synpunkter vid översynen av säkerhetsmodellerna.
7. Centrala motparter ska fastställa förfaranden för att närmare beskriva vilka åtgärder de kan vidta med anledning av resultaten av känslighetstestanalyser.
AVSNITT 4
Stresstester
Artikel 51
Stresstestförfarande
1. I centrala motparters stresstester ska stressparametrar, antaganden och scenarier tillämpas på de modeller som används för att skatta riskexponeringar i syfte att säkerställa tillräckliga finansiella medel för att täcka dessa exponeringar vid extrema men möjliga marknadsförhållanden.
2. Centrala motparters stresstestprogram ska kräva att de regelbundet utför en rad stresstester som tar hänsyn till deras produktmix och alla delar av deras modeller, metoder och system för hantering av likviditetsrisk.
3. Centrala motparters stresstestprogram ska föreskriva att stresstester ska utföras med hjälp av fastställda stresstestscenarier, för både tidigare och hypotetiska extrema men möjliga marknadsförhållanden i enlighet med kapitel VII. Tidigare marknadsförhållanden som ska användas ska vid behov granskas och anpassas. Centrala motparter ska även ta hänsyn till andra former av lämpliga stresstestscenarier, bland annat, men inte bara, tekniskt eller finansiellt obestånd för deras avvecklingsbanker, nostro-ombud, förvaringsinstitut, likviditetsförsörjare eller centrala motparter med vilka det finns en samverkansöverenskommelse.
4. Centrala motparter ska ha kapacitet att snabbt anpassa sina stresstester, så att de beaktar nya eller framväxande risker.
5. Centrala motparter ska beakta potentiella förluster till följd av att en kund hamnar på obestånd (om denna är känd) som clearar via flera clearingmedlemmar.
6. Centrala motparter ska regelbundet till riskkommittén rapportera testresultat och analyser i en form som inte bryter sekretessen, för att få dess synpunkter vid översynen av sina modeller, metoder och systemet för hantering av likviditetsrisk.
7. Resultat och analyser av stresstester ska göras tillgängliga för alla clearingmedlemmar och (om de är kända för den centrala motparten) kunderna. För alla andra kunder ska resultat och analyser av utfallstester på begäran göras tillgängliga av clearingmedlemmar. Informationen ska sammanställas i en form som inte bryter sekretessen och clearingmedlemmar och kunder ska bara för sina egna portföljer få tillgång till detaljerade resultat och analyser av stresstester.
8. Centrala motparter ska fastställa förfaranden för att närmare beskriva vilka åtgärder de kan vidta med anledning av resultaten av stresstestanalyser.
Artikel 52
Riskfaktorer för stresstester
1. Centrala motparter ska fastställa och ha en lämplig metod för att mäta relevanta riskfaktorer som är specifika för de kontrakt som de clearar och som kan påverka deras förluster. Centrala motparters stresstester ska åtminstone ta hänsyn till riskfaktorer som i förekommande fall har specificerats för följande typer av finansiella instrument:
a)
Räntekontrakt: riskfaktorer som motsvarar räntorna i varje valuta i vilken den centrala motparten clearar finansiella instrument. Modellerna över avkastningskurvan ska vara indelade i flera löptidssegment för att beakta variationerna i räntornas volatilitet över avkastningskurvan. Antalet relaterade riskfaktorer ska bero på hur komplexa de räntekontrakt är som den centrala motparten clearar. Den basrisk som är en följd av att räntorna på statspapper och andra räntebärande papper inte sammanfaller helt ska beaktas separat.
b)
Valutakontrakt: riskfaktorer som är knutna till varje utländsk valuta i vilken den centrala motparten clearar finansiella instrument och till växelkursen mellan den valuta i vilken kraven på marginalsäkerheter ställs och den valuta i vilken den centrala motparten clearar finansiella instrument.
c)
Aktiekontrakt: riskfaktorer som är knutna till volatiliteten för enskilda aktieemissioner för varje marknad som den centrala motparten clearar och volatiliteten inom olika sektorer av den samlade aktiemarknaden. Vilken typ av modellmetod som ska användas och hur förfinad den ska vara ska bero på den centrala motpartens exponering mot marknaden som helhet och dess koncentration i enskilda aktieemissioner på denna marknad.
d)
Råvarukontrakt: riskfaktorer som tar hänsyn till olika kategorier och underkategorier av råvarukontrakt och relaterade derivat som den centrala motparten clearar, i förekommande fall även variationer i convenience yield mellan derivatpositioner och kontantpositioner i den råvaran.
e)
Kreditkontrakt: riskfaktorer som beaktar risken för plötsliga obestånd, inbegripet den ackumulerade risken av flera obestånd, volatilitet i basrisk och återvinningsgrad.
2. I sina stresstester ska centrala motparter i lämplig utsträckning även beakta minst följande:
a)
Korrelationer, inbegripet dem mellan identifierade riskfaktorer och liknande kontrakt som den centrala motparten clearar.
b)
Faktorer som motsvarar den implicita och den historiska volatiliteten för de kontrakt som clearas.
c)
Särskilda egenskaper hos eventuella nya kontrakt som den centrala motparten ska cleara.
d)
Koncentrationsrisken, inbegripet för clearingmedlemmar och enheter inom clearingmedlemmars koncerner.
e)
Inbördes beroenden och multipla kopplingar.
f)
Relevanta risker, inbegripet valutarisk.
g)
Fastställda exponeringsgränser.
h)
Korrelationsrisk.
Artikel 53
Stresstester av totala finansiella medel
1. Centrala motparters stresstestprogram ska se till att deras marginalsäkerheter, bidrag till obeståndsfonder och andra finansiella medel sammantaget kan klara att åtminstone de två clearingmedlemmar samtidigt hamnar på obestånd mot vilka de har de största exponeringarna vid extrema men möjliga marknadsförhållanden. Stresstestprogrammet ska även undersöka potentiella förluster till följd av att enheter hamnar på obestånd som ingår i samma koncern som de två clearingmedlemmar mot vilka de har de största exponeringarna vid extrema men möjliga marknadsförhållanden.
2. Centrala motparters stresstestprogram ska sörja för att deras marginalsäkerheter och obeståndsfonder åtminstone kan klara att den clearingmedlem hamnar på obestånd mot vilken de har de största exponeringarna eller den näst eller tredje största clearingmedlemmen, om summan av deras exponeringar är större enligt artikel 42 i förordning (EU) nr 648/2012.
3. Centrala motparter ska göra en grundlig analys av de potentiella förluster som de kan drabbas av och utvärdera potentiella förluster i clearingmedlemmars positioner, inbegripet risken av att likvidering av sådana positioner kan påverka marknaden och marginalsäkerheternas täckning.
4. I tillämpliga fall ska centrala motparter i sina stresstester beakta effekterna av att en clearingmedlem hamnar på obestånd som emitterar finansiella instrument som de centrala motparterna clearar eller de underliggande tillgångarna för derivat som de clearar. I tillämpliga fall ska också effekterna beaktas av att en kund hamnar på obestånd som emitterar finansiella instrument som de centrala motparterna clearar eller underliggande tillgångar för derivat som de clearar.
5. Centrala motparters stresstester ska beakta likvideringsperioden enligt artikel 26.
Artikel 54
Stresstester av likvida finansiella medel
1. Centrala motparters stresstestprogram för deras likvida finansiella medel ska sörja för att dessa är tillräckliga enligt kraven i kapitel VIII.
2. Centrala motparter ska dessutom ha tydliga och öppna regler och rutiner som åtgärdar bristande likvida finansiella medel som deras stresstester belägger, så att de klarar sina betalningsskyldigheter.
Centrala motparter ska även ha tydliga rutiner för att använda sina stresstesters resultat och analyser till att utvärdera om deras system för hantering av likviditetsrisk och likviditetsförsörjare är tillräckliga samt till justeringar.
3. De stresstestscenarier som används i stresstester av likvida finansiella medel ska beakta den centrala motpartens utformning och verksamhet och inbegripa alla enheter som kan utgöra en väsentlig risk för den. Sådana stresstester ska även beakta eventuella starka band eller liknande exponeringar mellan dess clearingmedlemmar, inbegripet andra enheter inom samma koncern, och bedöma risken för flera obestånd och de spridningseffekter till andra clearingmedlemmar som sådana obestånd kan orsaka.
AVSNITT 5
Täckning och användning av testresultat
Artikel 55
Tillräcklig täckning
1. Centrala motparter ska inrätta och vidmakthålla rutiner för att upptäcka förändringar av marknadsförhållandena, som ökad volatilitet eller minskad likviditet för de finansiella instrument som de clearar, så att de snabbt kan anpassa beräkningarna av sitt marginalsäkerhetsbehov för att beakta det förändrade marknadsläget.
2. Centrala motparter ska genomföra tester av sina värderingsavdrag, för att se till att säkerheterna åtminstone kan realiseras till värderingsavdragens värde vid observerade extrema men möjliga marknadsförhållanden.
3. Om centrala motparter tar ut marginalsäkerheter på portföljnivå och inte på produktnivå, ska de löpande granska och testa kvittningar mellan produkter. Centrala motparter ska basera sådana kvittningar på en försiktig och ekonomiskt förnuftig metod som återspeglar prisberoendet mellan produkterna. Centrala motparter ska framför allt testa hur korrelationer fungerar under perioder av allvarliga faktiska eller hypotetiska marknadsförhållanden.
Artikel 56
Översyn av modeller som utgår från testresultat
1. Centrala motparter ska ha tydliga rutiner för att skatta behovet av ytterligare marginalsäkerheter, även på intradagsbasis, och omkalibrera sina säkerhetsmodeller, om utfallstester visar att modellerna inte har fungerat som väntat och därför inte kunnat ange en lämplig mängd initialsäkerheter för att uppnå önskvärd förtroendenivå. Om centrala motparter fastställer att det är nödvändigt att ta ut ytterligare marginalsäkerheter, ska de göra detta vid nästa marginalsäkerhetskrav.
2. Centrala motparter ska bedöma orsaken till testundantag som upptäcks vid utfallstester. Alltefter orsaken till undantagen ska centrala motparter besluta om det krävs en grundläggande ändring av säkerhetsmodellen eller av de modeller som ger den indata och om nuvarande parametrar måste omkalibreras.
3. Centrala motparter ska bedöma orsaken till testundantag som upptäcks vid stresstester. Alltefter orsakerna till undantagen ska centrala motparter besluta om det krävs en grundläggande ändring av deras modeller, metoder eller system för hantering av likviditetsrisk, eller av gällande parametrar och antaganden.
4. Om resultaten av testerna visar att marginalsäkerheterna, obeståndsfonden eller andra finansiella medel har otillräcklig täckning, ska centrala motparter öka sina samlade finansiella medel till en godtagbar nivå vid nästa marginalsäkerhetskrav. Om testresultaten visar att de likvida finansiella medlen är otillräckliga, ska centrala motparter snarast möjligt öka sina likvida finansiella medel till en godtagbar nivå.
5. När de granskar sina modeller, metoder och system för hantering av likviditetsrisk ska centrala motparter kontrollera hur ofta testundantag återkommer, för att på lämpligt sätt och utan onödiga dröjsmål upptäcka och lösa problem.
AVSNITT 6
Omvända stresstester
Artikel 57
Omvända stresstester
1. Centrala motparter ska genomföra omvända stresstester för att fastställa vid vilka marknadsförhållanden deras säkerheter, obeståndsfonder och andra finansiella medel sammantaget kan visa sig vara otillräckliga för att täcka kreditexponeringar och för vilka deras likvida finansiella medel kan vara otillräckliga. Vid genomförandet av sådana tester ska centrala motparter konstruera modeller för extrema marknadsförhållanden som överträffar vad som anses vara möjligt, för att hjälpa till att fastställa gränserna för sina modeller, system för hantering av likviditetsrisk, finansiella medel och likvida finansiella medel.
2. Centrala motparter ska utveckla omvända stresstester som är avpassade för de särskilda riskerna på marknaderna och i de kontrakt som de erbjuder clearing för.
3. Centrala motparter ska utgå från förhållandena som beskrivs i punkt 1 och resultat och analyser av sina stresstester för att fastställa extrema men möjliga scenarier i enlighet med kapitel VII.
4. Centrala motparter ska regelbundet till riskkommittén rapportera resultat och analyser av utfallstester i en form som inte bryter sekretessen, för att få dess synpunkter i samband med sin översyn.
AVSNITT 7
Förfaranden vid obestånd
Artikel 58
Tester av förfaranden vid obestånd
1. Centrala motparter ska testa och se över sina förfaranden vid obestånd, för att se till att de är både ändamålsenliga och effektiva. Centrala motparter ska göra simuleringsövningar i samband med sina tester av förfarandena vid obestånd.
2. Efter att ha testat sina förfaranden vid obestånd, ska centrala motparter fastställa eventuella oklarheter och anpassa sina förfaranden för att minimera dessa.
3. Centrala motparter ska genom simuleringsövningar kontrollera att alla clearingmedlemmar, i förekommande fall kunder och andra relevanta parter, exempelvis men inte bara centrala motparter med vilka det finns en samverkansöverenskommelse samt eventuella tjänsteleverantörer, har fått nödvändig information och känner till rutinerna vid ett obeståndscenario.
AVSNITT 8
Valideringars och testers frekvens
Artikel 59
Frekvens
1. Centrala motparter ska minst årligen göra en utförlig validering av sina modeller och metoder.
2. Centrala motparter ska minst årligen göra en utförlig validering av sitt system för hantering av likviditetsrisk.
3. Centrala motparter ska minst årligen göra en fullständig validering av sina värderingsmodeller.
4. Centrala motparter ska minst årligen kontrollera att den politik som anges i artikel 51 är ändamålsenlig.
5. Centrala motparter ska analysera och övervaka modellresultat och den finansiella täckningen i händelse av obestånd genom att minst en gång om dagen utfallstesta marginalsäkerheternas täckning och utföra stresstester som utgår från standardiserade och förutbestämda parametrar och antaganden.
6. Centrala motparter ska analysera och övervaka sitt system för hantering av likviditetsrisk genom att minst en gång om dagen stresstesta sina likvida finansiella medel.
7. Centrala motparter ska göra en ingående och grundlig analys av testresultaten minst en gång i månaden, för att försäkra sig om att dess stresstestscenarier, modeller, system för hantering av likviditetsrisk, underliggande parametrar och antaganden är korrekta. En sådan analys ska göras oftare i ansträngda marknadslägen, bl.a. när de finansiella instrument som clearas eller marknaderna över huvud taget präglas av stor volatilitet, blir mindre likvida eller när clearingmedlemmarnas positioners storlek eller koncentration ökar väsentligt, eller när en central motpart väntas hamna i ett ansträngt marknadsläge.
8. Känslighetsanalyser ska göras minst en gång i månaden och utgå från resultaten av känslighetstester. Sådana analyser bör göras oftare, om marknaderna är ovanligt volatila eller mindre likvida eller när clearingmedlemmarnas positioners storlek eller koncentration ökar väsentligt.
9. Centrala motparter ska minst årligen testa kvittningar mellan finansiella instrument och hur korrelationer utvecklas under perioder av allvarliga faktiska och hypotetiska marknadsförhållanden.
10. Centrala motparters värderingsavdrag ska testas minst en gång i månaden.
11. Centrala motparter ska minst en gång i kvartalet utföra omvända stresstester.
12. Centrala motparter ska minst årligen testa och se över sina förfaranden vid obestånd och minst en gång i kvartalet genomföra simuleringsövningar, i enlighet med artikel 61. Centrala motparter ska även genomföra simuleringsövningar efter väsentliga förändringar av sina förfaranden vid obestånd.
AVSNITT 9
Tidsrymder vid tester
Artikel 60
Tidsrymder
1. De tidsrymder som ska användas vid tester ska definieras i enlighet med kapitel VII och innefatta marknadsförhållanden som är extrema men möjliga på sikt.
2. De historiska tidsrymder som används vid utfallstester ska åtminstone innefatta uppgifter från det senaste året eller från den period som den centrala motparten har clearat det relevanta finansiella instrumentet om denna understiger ett år.
AVSNITT 10
Upplysningsplikt
Artikel 61
Information som ska offentliggöras
1. Centrala motparter ska offentliggöra de allmänna principer som ligger till grund för deras modeller och metoder, vilken typ av tester som genomförs, en summarisk sammanfattning av testresultaten och de eventuella korrigerande åtgärder som har vidtagits.
2. Centrala motparter ska bl.a. offentliggöra följande viktiga uppgifter om sina förfaranden vid obestånd:
a)
Under vilka omständigheter åtgärder kan vidtas.
b)
Vem som får vidta åtgärderna.
c)
Åtgärdernas omfattning, däribland behandling av såväl egna som kunders positioner, medel och tillgångar.
d)
Mekanismer för att hantera den centrala motpartens skyldigheter mot de clearingmedlemmar som inte hamnat på obestånd.
e)
Mekanismer för att hjälpa till att hantera de skyldigheter som en clearingmedlem på obestånd har mot sina kunder.
Artikel 62
Ikraftträdande och tillämpning
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Punkt h i avsnitt 2 i bilaga I ska tillämpas i tre år efter det att denna förordning har trätt ikraft och med avseende på derivattransaktioner enligt artikel 2.4 b och d i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1227/2011 (10).
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 19 december 2012.