ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 528/2014 НА КОМИСИЯТА
от 12 март 2014 година
за допълнение на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за риска по опции, различен от делта риска, при стандартизирания подход за пазарен риск
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. година относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 329, параграф 3, трета алинея, член 352, параграф 6, трета алинея и член 358, параграф 4, трета алинея от него,
като има предвид, че:
(1)
С оглед на мандата, съдържащ се в Регламент (ЕС) № 575/2013 за разработване на набор от методи за отразяване на други рискове освен делта риска в изискванията за собствени средства на институциите, „по начин, който да бъде съразмерен спрямо мащаба и сложността на дейностите на институциите във връзка с опции и варанти“, е целесъобразно да бъдат разработени подходи с различни равнища на сложност и чувствителност към риска, които да бъдат подходящи за различните профили на институции. Следователно е целесъобразно да се предвидят следните три подхода, изброени по нарастваща сложност, за измерване на рисковете, различни от делта риск, свързани с опции и варанти: i) опростен подход; ii) подход „делта плюс“ и iii) сценариен подход. Тази рамка, основаваща се на три подхода, до голяма степен прилага рамката за риска, различен от делта риска, предвидена от Базелския комитет за банков надзор (БКБН), с необходимите корекции, които са продиктувани от разпоредбите на Регламент (ЕС) № 575/2013. По този начин се осигурява по-голяма съгласуваност между правилата на Съюза и международно приетите минимални стандарти.
(2)
Като се има предвид, че е необходимо институциите, които прилагат подхода „делта плюс“, да имат възможността да третират непродължителни опции (non-continuous options) по начин, който е по-добре съобразен с риска, институциите следва да могат при определени условия да съчетават различните подходи за измерване на риска по опциите и варантите не само в рамките на групи, но също така и в рамките на отделни правни субекти. Независимо от това с цел да се избегне възможността институциите да прилагат подходите избирателно в стремежа си да сведат до минимум изискванията за собствените им средства, комбинирането на подходи на индивидуална основа следва да се допуска само при условие, че преди да започнат да използват определен подход институциите посочват обхвата на неговото приложението, така че да го прилагат последователно във времето.
(3)
Свързаните с опции и варанти рискове, различни от делта риска, могат да включват, но не се ограничават до рискове, възникващи от изменения в гама променливата на инструмента, наричани „гама риск“ или „риск от конвекция“, както е посочено в член 4, параграф 1, буква а) от настоящия регламент, рискове, произтичащи от изменения във вега променливата, наречени „вега риск“ или „риск от променливост“, както е посочено в член 4, параграф 1, буква б) от настоящия регламент, рискове, произтичащи от промени в лихвените ставки, посочени като „лихвен риск“ или „rho риск“, нелинейни променливи, които не могат да бъдат отразени от гама риска, и риска от производна корелация при кошница от опции или варанти. От всички тези рискове единствено гама рискът и вега рискът са от такова значение, което оправдава налагането на изисквания за собствени средства дори за институциите с по-сложна дейност и следователно само тези видове рискове следва да бъдат обхванати при изчисляването на изискванията за собствени средства. Съгласно Регламент (ЕС) № 575/2013 институциите трябва да получат предварително разрешение от техните компетентни органи, за да използват вътрешен модел за изчисляване на делта. Използването обаче на подходи за риска, различен от делта риск, трябва да се следи и оценява като част от надзорния преглед и процеса на оценка на институциите, определен съгласно разпоредбите на Директива 2013/36/EС на Европейския парламент и на Съвета (2). Освен това по-голямата сложност на сценарийния подход изисква по-тясно наблюдение от страна на компетентните органи и поради това, използването му от страна на институциите следва да се обвърже с конкретни условия за приложение, както преди първоначалното му използване, така и на текуща основа.
(4)
Като се има предвид, че разпоредбите на член 330 от Регламент (ЕС) № 575/2013 относно третирането на лихвени суапове с размяна на фиксирана срещу плаваща лихва (fixed-to-floating interest-rate swaps) се прилагат само за целите на лихвените рискове, те не следва да се вземат предвид за някои финансови инструменти, като например суапции.
(5)
Разпоредбите в настоящия регламент са тясно свързани, тъй като всички те засягат оценяването на риска, различен от делта риска, по опции и варанти, свързани с различни базови инструменти. С оглед съгласуването на тези разпоредби, които следва да влязат в сила едновременно, както и на осигуряването на възможност за цялостен поглед и лесен достъп до тях на лицата, които трябва да спазват произтичащите от тях задължения, е желателно всички регулаторни технически стандарти, изисквани съгласно Регламент (ЕС) № 575/2013, да бъдат включени в един регламент.
(6)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския банков орган.
(7)
Европейският банков орган проведе обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, залегнали в основата на настоящия регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от създадената по силата на член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (3) Група на участниците от банковия сектор,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с риска, различен от делта риска, по опции и варанти
1. Институциите изчисляват свързаните с пазарния риск изисквания за собствени средства по отношение на риска, различен от делта риска, по опции или варанти в съответствие с изискванията на член 329, параграф 3, член 352, параграф 6 и член 358, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013, като използват един от следните подходи:
а)
опростения подход, както е посочено в членове 2 и 3 от настоящия регламент;
б)
подхода „делта плюс“, както е посочено в членове 4, 5 и 6 от настоящия регламент;
в)
сценарийния подход, както е посочено в членове 7, 8 и 9 от настоящия регламент.
2. Когато изчисляват изискванията за собствени средства на консолидирана основа, институциите могат да използват комбинация от различни подходи. На индивидуална основа институциите могат да комбинират само сценарийния подход и подхода „делта плюс“ при спазване на условията, посочени в членове 4-9.
3. За целите на изчисленията, посочени в параграф 1, институциите предприемат следните стъпки:
а)
разбиват кошниците от опции или варанти на техните основни компоненти;
б)
разбиват горните и долните граници или други опции, които са свързани с лихвените проценти към различни дати, в поредица от независими опции, отнасящи се за различни времеви периоди („caplet“ и „floorlets“);
в)
третират опциите или варантите върху лихвени суапове с размяна на фиксирана срещу плаваща лихва като опции или варанти за частта на суапа с фиксирана лихва;
г)
третират опциите или варантите, които се отнасят до повече от един базов инструменти измежду описаните в член 5, параграф 3, като кошница от опции или варанти, в която всяка опция има един обособен базов инструмент.
Член 2
Условията за прилагане на опростения подход
Институции, които купуват само опции и варанти, могат да използват единствено опростения подход.
Член 3
Определяне на изискванията за собствени средства съгласно опростения подход
1. Институциите, прилагащи опростения подход, изчисляват изискванията за собствените средства във връзка с рискове, различни от делта риск, по кол и пут опции или варанти като по-високата стойност от нула и разликата между следните суми:
а)
брутната сума, както е описано в параграфи 2-5;
б)
рисково претеглената делта еквивалентна сума, която се изчислява като пазарната стойност на базовия инструмент, умножена по коефициента делта и след това умножена по един от следните съответни тегла:
i)
за специфичен и общ риск, свързан с акции, или лихвен риск - теглото в съответствие с част трета, дял IV, глава 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
ii)
за стоков риск - теглото съгласно част трета, дял IV, глава 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013; както и
iii)
за валутен риск - теглото съгласно част трета, дял IV, глава 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
2. За опциите или варантите, които попадат под една от следните две категории, брутната сума, посочена в параграф 1, се определя в съответствие с параграфи 3 - 4:
а)
когато купувачът има безусловното право да закупи базовия актив на предварително определена цена на датата на изтичане на срока или по всяко време преди тази дата и когато продавачът е задължен да изпълни искането на купувача („обикновени кол опции или варанти“);
б)
когато купувачът има безусловното право да продаде базовия актив по същия начин, както е описано в буква а) („обикновени пут опции или варанти“).
3. Брутната сума, посочена в параграф 1, се изчислява като максималната стойност между нула и пазарната стойност на базовата ценна книжа, умножена по размера на изискваните собствени средства във връзка със специфичния и общия пазарен риск за базовия инструмент, минус размера на печалбата, ако има такава, в резултат от незабавното изпълнение на опцията („в пари“), когато е изпълнено едно от следните условия:
а)
опцията или варантът включват право за продажба на базовия актив („дълъг пут“) и са комбинирани с притежаването на дялове в базовия актив („дълга позиция в базовия инструмент“);
б)
опцията или варантът включват право за продажба на базовия актив („дълъг пут“) и са комбинирани с обещанието за продажба на дялове в базисния актив („къса позиция в базовия инструмент“).
4. Когато опцията или варантът включва право на закупуване на базовия актив („дълъг кол“) или право за продажба на базовия актив („дълъг пут“), брутната сума, посочена в параграф 1, е равна на по-малката от следните две суми:
а)
пазарната стойност на базовата ценна книга, умножена по сумата на изискванията за специфичния и общия пазарен риск във връзка с базовия актив;
б)
стойността на позицията, определена по метода на оценяване по пазарни цени или на оценяване по модел, както е предвидено в член 104, параграф 2, букви б) и в) от Регламент (ЕС) № 575/2013 („пазарна стойност на опция или варант“).
5. За всички видове опции или варанти, които нямат характеристиките, посочени в параграф 2, брутната сума, посочена в параграф 1, е пазарната стойност на опцията или варанта.
Член 4
Преглед на определяне на изискванията за собствени средства съгласно подхода „делта плюс“
1. Когато институциите решат да прилагат подхода „делта плюс“ за опции и варанти, чиято гама е постоянна функция в цената на базовия инструмент и чиято вега е постоянна функция в производната променливост („непрекъснати опции и варанти“), изискванията за собствени средства във връзка с рискове, различни от делта риск, по опции или варанти се изчисляват като сбора от:
а)
за опциите и варантите върху облигации изискванията за собствени средства, свързани с частичното производно на коефициента делта по отношение на цената на базовия инструмент, са частичното производно на делта по отношение на доходността до падежа на базовата облигация, а за суапции - частичното производно на коефициента делта по отношение на суаповия процент;
б)
изискването, свързано с първото частично производно на стойността на опция или варант по отношение на производната променливост.
2. Производната променливост се приема да бъде стойността на променливостта във формулата за ценообразуване на опция или варант, при която - предвид определен модел на ценообразуване и нивото на всички други наблюдавани ценови параметри - теоретичната цена на опцията или варанта е равна на тяхната пазарна стойност, като „пазарна стойност“ се разбира по смисъла на член 3, параграф 4.
3. Изискванията за собствени средства във връзка с риск, различен от делта риска, за непродължителни опции или варанти се определят, както следва:
а)
ако опциите или варантите са били закупени - най-високата стойност между нула и разликата между следните стойности:
i)
пазарната стойност на опцията или варанта по смисъла на член 3, параграф 4;
ii)
рисково претеглената делта еквивалентна сума по смисъла на член 3, параграф 1, буква б);
б)
ако опциите или варантите са били продадени - най-високата стойност между нула и разликата между следните стойности:
i)
съответната пазарна стойност на базовия актив, която се приема да бъде или максималното възможно плащане на датата на изтичане на срока, ако е определено в договора, или пазарната стойност на базовия актив, или ефективната условна стойност, ако в договора не е определено максималното възможно плащане;
ii)
рисково претеглената делта еквивалентна сума по смисъла на член 3, параграф 1, буква б).
4. Стойността на гама и вега, използвани при изчисляването на изискванията за собствени средства, се определя, като се използва подходящ модел за ценообразуване, както е посочено в член 329, параграф 1, член 352, параграф 1 и член 358, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013. Когато стойността на гама или вега не може да бъде изчислена в съответствие с настоящия параграф, изискваните собствени средства във връзка с риска, различен от делта риска, се изчисляват съгласно параграф 3.
Член 5
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с гама риск съгласно подхода „делта плюс“
1. За целите на член 4, параграф 1, буква а) изискванията за собствени средства във връзка с гама риска се изчисляват чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция или варант се изчислява въздействието на гама;
б)
въздействията на гама на отделни опции или варанти, които се отнасят до един и същ вид обособен базов инструмент, се сумират;
в)
абсолютната стойност на сумата от всички отрицателни стойности, произтичащи от изчислението по буква б), дава изискванията за собствени средства във връзка с гама риска. Положителни стойности, произтичащи от изчислението по буква б), не се вземат под внимание.
2. За целите на изчислението по буква а) от параграф 1 въздействията от гама се изчисляват в съответствие с формулата, описана в приложение I.
3. За целите на изчислението по буква б) от параграф 1 вид обособен базов инструмент е:
а)
за лихвени проценти в една и съща валута: всеки матуритетен времеви интервал, както е посочено в таблица 2 от член 339 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
за капиталови инструменти и борсови индекси: всеки пазар, както е определено в правилата, които ще бъдат разработени в съответствие с член 341, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
за чуждестранна валута и злато: всяка двойка валути и злато;
г)
за стоки: считаните за идентични стоки, както е определено в член 357, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
Член 6
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с вега риск съгласно подхода „делта плюс“
За целите на член 4, параграф 1, буква б) изискванията за собствени средства във връзка с гама риска се изчисляват чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция стойността на вега се определя;
б)
за всяка отделна опция се изчислява предполагаема промяна от ± 25 % в производната променливост, като производната променливост се разбира по начина, описан в член 4, параграф 2;
в)
за всяка отделна опция стойността на вега, получена в резултат на изчисленията по буква а), се умножава по предполагаемата промяна в производната променливост, получена вследствие на изчисленията по буква б);
г)
за всека вид обособен базов инструмент, разбиран по начина, описан в член 5, параграф 3, стойностите, получени от изчисленията по буква в), се сумират;
д)
сборът от абсолютните стойности, получени в резултат на изчисленията по буква г), дава общата стойност на изискването за собствени средства във връзка с вега риска.
Член 7
Условия за прилагане на сценарийния подход
Институциите могат да използват сценарийния подход, ако отговарят на всички от следните изисквания:
а)
имат отдел за контрол на риска, който наблюдава риска от портфейла с опции на институциите и съобщава резултатите на ръководството;
б)
уведомяват редовно компетентните органи за предварително определен кръг от експозиции, за които се прилага този подход;
в)
включват резултатите от сценарийния подход във вътрешното докладване пред ръководството на институцията.
За целите на буква в) институциите определят точните позиции, по отношение на които се прилага сценарийният подход, включително типа на продукта или идентифицирания документ и портфейл, конкретния подход за управление на риска, който се прилага за такива позиции, специалното информационно приложение, което се използва за такива позиции, както и обосновка за разпределяне на тези позиции към сценарийния подход спрямо позициите, разпределени към други подходи.
Член 8
Определение на матрицата на сценария при сценарийния подход
1. За всеки вид обособен базисен инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, институцията определя матрица, която съдържа набор от сценарии.
2. Първото измерение на матрицата от сценарии е промените в цената на базисния инструмент над и под неговата текуща стойност. Диапазонът от промени се състои от следното:
а)
за лихвени опции или варанти - плюс/минус предполагаемата промяна в лихвените проценти, определени в колона 5 на таблица 2 от член 339 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
за опции или варанти върху акции или индекси на акции - плюс/минус теглата, посочени в член 343 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
за опции или варанти върху чуждестранна валута и злато - плюс/минус теглата, посочени в член 351 от Регламент (ЕС) № 575/2013, или, когато това е уместно, плюс/минус теглата, посочени в член 354 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
г)
за стоковите опции (варанти) - плюс/минус теглата, посочени в член 360, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) № 575/2013.
3. Сценариите за промяна в цената на базовия инструмент се определят посредством мрежа от най-малко седем точки, която включва настоящото наблюдение и разделя диапазонът, определен в параграф 2, на интервали, разположени на еднакво разстояние един от друг.
4. Второто измерение на матрицата на сценария се определя от измененията в променливостта. Обхватът на промените в променливостта е между ± 25 % от производната променливост, като производната променливост се разбира, както е посочено в член 4, параграф 2. Този диапазон се разделя на мрежа с най-малко три точки, които включват 0 % промяна и разделят диапазона на интервали, разположени на еднакво разстояние един от друг.
5. Матрицата на сценария се определя от всички възможни комбинации от точки, както е посочено в параграфи 3 и 4. Всяка комбинация представлява един сценарий.
Член 9
Определяне на изискванията за собствени средства съгласно сценарийния подход
Според сценарийния подход изискването за собствени средства във връзка с рискове, различни от делта риска, по опции или варанти се изчислява чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция или варант се прилагат всички сценарии, определени в член 8, за да се изчисли симулираната нетна загуба или печалба, съответстваща на всеки един от сценариите. Тази симулация се извършва чрез използването на методи за пълна преоценка, като измененията на цените се симулират чрез използването на модели за ценообразуване и без да се разчита на местни приблизителни стойности на тези модели;
б)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, стойностите, получени в резултат от изчислението по буква а) и отнасящи се до отделните сценарии, се сумират;
в)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, „съответният сценарий“ се изчислява като сценария, при който стойностите, определени чрез изчисленията по буква б), водят до най-голямата загуба или най-ниската печалба, ако няма загуби;
г)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, изискванията за собствен капитал се изчисляват в съответствие с формулата, описана в приложение II;
д)
общият размер на изискването за собствени средства в случай на риск, различен от делта риска, по опции или варанти е сумата на изискванията за собствени средства, получени от изчислението по буква г), за всички видове обособени базови инструменти, както е посочено в член 5, параграф 3.
Член 10
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 12 март 2014 година.
KOMMISSIONENS DELEGERADE FÖRORDNING (EU) nr 528/2014
av den 12 mars 2014
om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 vad gäller tekniska tillsynsstandarder för optioners icke-deltarisker i samband med standardmetoden för marknadsrisk
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (1), särskilt artikel 329.3 tredje stycket, artikel 352.6 tredje stycket och artikel 358.4 tredje stycket, och
av följande skäl:
(1)
Mandat ges i förordning (EU) nr 575/2013 för att utveckla en rad olika metoder för att avspegla andra risker än deltarisker i institutens kapitalbaskrav ”på ett sätt som står i proportion till omfattningen av och komplexiteten i institutens verksamheter i optioner och warranter”. Det är därför lämpligt att utforma metoder som är olika avancerade och som har olika grad av riskänslighet så att man kan täcka in olika typer av institut. Man bör följaktligen införa följande tre metoder (som anges i stigande rangordning efter komplexitetsgrad) för att mäta icke-delta risker för optioner och warranter: i) den förenklade metoden, ii) delta-plus metoden och iii) scenariemetoden. Denna ram som grundar sig på tre metoder återger i stort sett det motsvarande ramverk som fastställts av Baselkommittén för banktillsyn (nedan kallad BCBS), dock med nödvändiga justeringar för att ta hänsyn till förordning (EU) nr 575/2013. Fördelen med detta är att man får samstämmighet mellan unionens bestämmelser och internationellt överenskomna minimistandarder.
(2)
Eftersom de institut som tillämpar delta-plusmetoden måste kunna behandla diskontinuerliga optioner på ett mer riskänsligt sätt bör det vara möjligt för dem att på vissa villkor kombinera riskmätningsmetoderna för optioner och warranter, inte bara inom grupper utan även inom enskilda juridiska enheter. För att undvika att instituten tillämpar metoderna på ett selektivt sätt i syfte att minimera sina egna kapitalbaskrav, ska det i enskilda fall endast vara tillåtet att kombinera metoder om institutet redan i förväg specificerat tillämpningsområdet för var och en av metoderna innan det börjar använda dem så att de tillämpar dem på samma sätt över tiden.
(3)
Icke-deltarisker i samband med optioner och warranter kan omfatta, men är inte begränsade till, risker till följd av förändringar av instrumentets gamma, s.k. ”gammarisk” eller ”konvexitetsrisk” enligt artikel 4.1 a i denna förordning, risker till följd av förändringar av instrumentets vega, s.k. ”vegarisk” eller ”volatilitetsrisk” enligt artikel 4.1 b i denna förordning, risker till följd av ränteändringar, s.k. ”ränterisk” eller ”rho-risk”, icke-linjära samband som inte fångas in av gammarisken och risk vad gäller implicit korrelation för korgoptioner eller korgwarranter. Av dessa risker är det endast gamma- och vegarisken som är tillräckligt betydande för att motivera kapitalbaskrav, även när det gäller institut med en mer komplex verksamhet, och av denna anledning bör endast dessa risker ingå i beräkningen av kapitalbaskravet. Enligt förordning (EU) nr 575/2013 föreskrivs det att instituten ska inhämta förhandstillstånd från sina behöriga myndigheter för att använda en intern modell för beräkningen av delta. Användningen av icke-deltariskmetoder måste emellertid övervakas och bedömas enligt de tillsyns- och utvärderingsförfaranden för institut som anges i Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU (2). Vad gäller scenariemetoden så kräver denna en noggrannare övervakning av de behöriga myndigheterna eftersom den är mer komplex och detta innebär att institutionerna endast kan använda sig av denna metod i enlighet med specifika tillämpningsvillkor, både första gången och vid all senare användning.
(4)
Eftersom artikel 330 i förordning (EU) nr 575/2013 om behandling av fast-till-rörlig ränteswappar endast gäller för ränterisker bör den inte tas i beaktande för vissa finansiella instrument såsom swaptioner.
(5)
Bestämmelserna i den här förordningen är nära knutna till varandra, eftersom de alla behandlar mätning av icke-deltarisker för optioner och warranter som är kopplade till olika underliggande tillgångar. För att säkerställa överensstämmelse mellan dessa bestämmelser, som bör träda i kraft samtidigt samt göra det lättare för personer som omfattas av dessa skyldigheter att få överblick och behändig tillgång till dem, är det önskvärt att i en enda förordning samla samtliga tekniska tillsynsstandarder som krävs enligt förordning (EU) nr 575/2013.
(6)
Denna förordning grundar sig på det förslag till tekniska tillsynsstandarder som Europeiska bankmyndigheten har lagt fram för kommissionen.
(7)
Europeiska bankmyndigheten har genomfört öppna offentliga samråd om det förslag till tekniska tillsynsstandarder som denna förordning bygger på, analyserat de potentiella kostnaderna och fördelarna därav och begärt ett yttrande från den bankintressentgrupp som inrättats i enlighet med artikel 37 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1093/2010 (3).
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Fastställande av kapitalbaskrav för optioners och warranters icke-deltarisker
1. Instituten ska beräkna sina kapitalbaskrav med avseende på optioners och warranters andra marknadsrisker än deltarisker i enlighet med artiklarna 329.3, 352.6 och 358.4 i förordning (EU) nr 575/2013 enligt någon av följande metoder:
a)
Den förenklade metod som anges i artiklarna 2 och 3 i denna förordning.
b)
Den delta-plusmetod som anges i artiklarna 4, 5 och 6 i denna förordning.
c)
Den scenariemetod som anges i artiklarna 7, 8 och 9 i denna förordning.
2. Vid beräkningen av kapitalbaskrav på gruppnivå får institutionerna kombinera flera olika metoder. På individuell nivå får instituten dock endast kombinera scenariemetoden och delta-plusmetoden, med förbehåll för att villkoren i artiklarna 4-9 är uppfyllda.
3. För den beräkning som avses i punkt 1 ska instituten vidta följande åtgärder:
a)
Bryta ned korgoptioner och korgwarranter i sina grundläggande komponenter.
b)
Bryta ned s.k. räntetak (caps) och räntegolv (floors) och andra optioner som hänför sig till ränta vid olika tidpunkter till en serie av oberoende optioner med olika löptid (s.k. caplets och floorlets).
c)
Behandla optioner och warranter på fast-till-rörlig-ränteswappar som optioner eller warranter på den del av swappen som avser fast ränta.
d)
Behandla optioner och warranter som hänför sig till fler än en av de underliggande tillgångar som beskrivs i artikel 5.3 som en korg av optioner eller warranter där varje option har en enda specifik underliggande tillgång.
Artikel 2
Villkor för tillämpning av den förenklade metoden
Institutioner som endast köper optioner och warranter får endast använda den förenklade metoden.
Artikel 3
Fastställande av kapitalbaskrav enligt den förenklade metoden
1. Institut som tillämpar den förenklade metoden ska beräkna kapitalbaskraven med avseende på icke-deltarisker för köp- och säljoptioner eller warranter som det högre beloppet av noll och skillnaden mellan följande värden:
a)
Bruttobeloppet, enligt beskrivningen i punkterna 2-5.
b)
Beloppet av den riskvägda deltaekvivalenten, vilket ska beräknas som det underliggande instrumentets marknadsvärde multiplicerat först med deltat och därefter med något av följande relevanta viktningstal:
i)
För specifika och generella risker i aktieinstrument eller ränterisker, i enlighet med del tre avdelning IV kapitel 2 i förordning (EU) nr 575/2013.
ii)
För råvarurisk, i enlighet med del tre avdelning IV kapitel 4 i förordning (EU) nr 575/2013.
iii)
För valutarisk, i enlighet med del tre avdelning IV kapitel 3 i förordning (EU) nr 575/2013.
2. För optioner och warranter som hör till en av följande två kategorier ska det bruttobelopp som avses i punkt 1 fastställas i enlighet med punkterna 3-4 i följande fall:
a)
Köparen har ovillkorlig rätt att köpa den underliggande tillgången till ett i förväg bestämt pris på slutdagen eller när som helst innan slutdagen, och säljaren har skyldigheten att sälja om köparen så begär (enkla köpoptioner och warranter).
b)
Köparen har ovillkorlig rätt att sälja den underliggande tillgången på samma sätt som i led a (enkla säljoptioner och warranter).
3. Det bruttobelopp som avses i punkt 1 ska beräknas som det högre beloppet av noll och det underliggande värdepapprets marknadsvärde multiplicerat med summan av det specifika och det generella kapitalbaskravet för marknadsrisken för det underliggande värdepappret minus eventuellt vinstbelopp om optionen lösts in (är in-the-money), under förutsättning att något av följande villkor är uppfyllda:
a)
Optionen eller warranten ger en rättighet att sälja den underliggande tillgången (long put) och är kombinerad med ett innehav av den underliggande tillgången (lång position i det underliggande instrumentet).
b)
Optionen eller warranten ger rätt att köpa den underliggande tillgången (long call) och är kombinerad med ett löfte om att sälja innehav av den underliggande tillgången (kort position i den underliggande tillgången).
4. Om en option eller warrant ger rätt att köpa den underliggande tillgången (long call) eller rätt att sälja de underliggande tillgången (long put), ska det bruttobelopp som avses i punkt 1 vara det lägsta av följande två belopp:
a)
Det underliggande värdepapprets marknadsvärde multiplicerat med summan av det specifika och det generella kapitalbaskravet för marknadsrisken för den underliggande tillgången.
b)
Positionens värde fastställt genom den marknadsvärderingsmetod eller modellvärderingsmetod som föreskrivs i artikel 104.2 b och c i förordning (EU) nr 575/2013 (optionens eller warrantens marknadsvärde).
5. Alla typer av optioner eller warranter som inte har de egenskaper som anges i punkt 2 ska det bruttobelopp som avses i punkt 1 vara optionens eller warrantens marknadsvärde.
Artikel 4
Översikt över fastställande av kapitalbaskrav enligt delta-plusmetoden
1. I de fall instituten väljer att använda sig av delta-plusmetoden för optioner och warranter vars gamma är en kontinuerlig funktion av priset på den underliggande tillgången och vars vega är en kontinuerlig funktion av den implicita volatiliteten (kontinuerliga optioner och warranter) ska kapitalbaskravet avseende optioners och warranters icke-deltarisk beräknas som summan av följande krav:
a)
De kapitalbaskrav relaterat till den partiella derivatan av delta med avseende på på den underliggande tillgångens pris, vilken för obligationsoptioner och warranter är den partiella derivatan av delta med avseende på den underliggande obligationens avkastning fram till förfall för och för swaptioner den partiella derivatan av delta med avseende på swap-räntan.
b)
Kravet rörande den första partiella derivatan av värdet på en option eller warrant, med avseende på den implicita volatiliteten.
2. Den implicita volatiliteten ska vara det värde på volatiliteten som anges i optionens eller warrantens prisberäkningsformel för vilken, givet en viss prissättningsmodell och givet värden på alla övriga konstaterbara prissättningsparametrar, optionens eller warrantens teoretiska pris är lika med dess marknadsvärde, varvid begreppet marknadsvärde ska förstås på det sätt som avses i artikel 3.4.
3. Kapitalbaskraven för icke-deltarisker med avseende på diskontinuerliga optioner och warranter ska fastställas enligt följande:
a)
Om optionerna eller warranterna har köpts ska kravet fastställas till det högre beloppet av noll och skillnaden mellan följande värden:
i)
Optionens eller warrantens marknadsvärde, i enlighet med definitionen i artikel 3.4.
ii)
Beloppet av den riskvägda deltaekvivalenten, i enlighet med definitionen i artikel 3.1 b.
b)
Om optionerna eller warranterna har sålts, ska kravet fastställas till det högre beloppet av noll och skillnaden mellan följande värden:
i)
Det relevanta marknadsvärdet för den underliggande tillgången, vilket ska vara antingen maximal möjlig betalning på slutdagen, om en sådan avtalats, eller marknadsvärdet på den underliggande tillgången eller det faktiska teoretiska värdet om någon maximal möjlig betalning inte avtalats.
ii)
Den riskvägda deltaekvivalentens belopp, i enlighet med definitionen i artikel 3.1 b.
4. De värden för gamma och vega som används vid beräkningen av kapitalbaskraven ska beräknas med hjälp av lämplig prissättningsmodell i enlighet med artikel 329.1, 352.1 och 358.3 i förordning (EU) nr 575/2013. Om varken gamma eller vega kan beräknas i enlighet med denna punkt, ska kapitalkraven för icke-deltarisker beräknas i enlighet med punkt 3.
Artikel 5
Fastställande av kapitalbaskrav med avseende på gammarisk enligt delta-plusmetoden
1. Vid tillämpningen av artikel 4.1 a ska kapitalbaskraven med avseende på gammarisk beräknas med hjälp av följande steg:
a)
För varje enskild option eller warrant ska gammapåverkan beräknas.
b)
Gammapåverkan för alla enskilda optioner och warranter som hänför sig till samma specifika underliggande typ ska adderas.
c)
Det absoluta värdet av summan av alla negativa värden som erhålls i steg b ska utgöra kapitalbaskravet med avseende på gammarisk. De positiva värden som följer av steg b ska inte beaktas.
2. Vid tillämpningen av steget i punkt 1 a ska gammapåverkan beräknas enligt den formel som anges i bilaga I.
3. Vid tillämpningen av steget i punkt 1 b ska följande anses vara en specifik underliggande typ:
a)
För räntesatser i samma valuta: varje löptidsband som anges i tabell 2 i artikel 339 i förordning (EU) nr 575/2013.
b)
För aktieinstrument och aktieindex: varje marknad enligt definitionen i de regler som ska utarbetas i enlighet med artikel 341.3 i förordning (EU) nr 575/2013.
c)
För utländsk valuta och guld: varje valutapar och guld.
d)
För råvaror: råvaror som anses vara identiska i enlighet med artikel 357.4 i förordning (EU) nr 575/2013.
Artikel 6
Fastställande av kapitalbaskrav med avseende på vegarisk enligt delta-plusmetoden
Vid tillämpningen av artikel 4.1 b ska kapitalbaskraven med avseende på vegarisk beräknas med hjälp av följande steg:
a)
För varje enskild option eller warrant ska vegavärdet beräknas.
b)
För varje enskild option ska en antagen förändring på +/- 25 % i den implicita volatiliteten beräknas, varvid begreppet implicit volatilitet ska förstås på det sätt som avses i artikel 4.2.
c)
För varje enskild option ska det vegavärde som följer av steget i led a multipliceras med den antagna förändring i den implicita volatiliteten som följer av steget i led b.
d)
För varje specifik underliggande typ, i enlighet med definitionen i artikel 5.3 ska de värden som följer av steget i led c adderas.
e)
Summan av de absoluta värden som följer av steget i led d ska utgöra det totala kapitalbaskravet med avseende på vegarisk.
Artikel 7
Villkor för tillämpning av scenariemetoden
Instituten får använda scenariemetoden om de uppfyller samtliga följande krav:
a)
De har inrättat en rikskontrollenhet som övervakar risken i institutionernas optionsportföljer och rapporterar resultaten till ledningen.
b)
De har underrättat de behöriga myndigheterna om den förutfastställda uppsättning exponeringar som kommer att omfattas av denna metod på ett konsekvent sätt över tiden.
c)
De ser till att införliva resultaten av scenariemetoden i internrapporteringen till institutets ledning.
För tillämpningen av led c ska instituten fastställa exakt vilka positioner som ska omfattas av scenariemetoden, bl.a. typ av produkt och angivet handlarbord och portfölj, den särskilda riskhanteringsprocess och den särskilda datortillämpning som tillämpas för positionerna i fråga samt en motivering till varför de ifrågavarande positionerna ska omfattas av scenariemetoden mot bakgrund av vilka positioner som hänförts till andra metoder.
Artikel 8
Definition av scenariematrisen enligt scenariemetoden
1. Ett institut ska för varje specifik underliggande typ som avses i artikel 5.3 fastställa en scenariematris som omfattar en uppsättning scenarier.
2. Scenariematrisens första dimension är den underliggande tillgångens prisförändring över och under dess aktuella värde. Detta prisförändringsspann ska ha följande utformning:
a)
För ränteoptioner eller warranter: +/- den antagna ränteförändring som anges i kolumn 5 i tabell 2 i artikel 339 i förordning (EU) nr 575/2013.
b)
För optioner eller warranter för aktieinstrument och aktieindex: +/- den viktning som anges i artikel 343 i förordning (EU) nr 575/2013.
c)
För optioner eller warranter på valuta och guld: +/- den viktning som anges i artikel 351 i förordning (EU) nr 575/2013 eller, i tillämpliga fall, +/- den viktning som anges i artikel 354 i förordning (EU) nr 575/2013.
d)
För råvaruoptioner (warranter): +/- den viktning som anges i artikel 360.1 a i förordning (EU) nr 575/2013.
3. Prisförändringsscenarierna för den underliggande tillgången ska återges i ett rutnät som har minst sju punkter, anger det aktuella värdet och delar in det variationsspann som anges i punkt 2 i lika stora intervall.
4. Scenariematrisens andra dimension ska fastställas på grundval av volatilitetsförändringar. Variationsspannet för volatilitetsförändringar ska vara +/- 25 % av den implicita volatiliteten, varvid begreppet implicit volatilitet ska förstås på det sätt som avses i artikel 4.2. Detta variationsspannspann ska återges i ett rutnät med minst tre punkter, som även omfattar en förändring på 0 % och är indelat i lika stora intervall.
5. Scenariematrisen består av alla möjliga kombinationer av punkter enligt punkterna 3 och 4. Varje kombination utgör ett enskilt scenario.
Artikel 9
Fastställande av kapitalbaskrav enligt scenariemetoden
Enligt scenariemetoden ska kapitalbaskravet med avseende på optioners och warranters icke-deltarisk beräknas med hjälp av följande steg:
a)
För varje enskild option och warrant ska alla de scenarier som avses i artikel 8 tillämpas vid beräkningen av den simulerade nettovinsten eller nettoförlusten vid varje scenario. Denna simulering ska göras med hjälp av metoder för full omvärdering, dvs. man simulerar prisförändringarna med hjälp av prissättningsmodeller och använder sig inte av lokala approximeringar av dessa modeller.
b)
För varje specifik underliggande typ som avses i artikel 5.3 ska de värden aggregeras som erhållits genom beräkningen i led a och som avser de enskilda scenarierna.
c)
För varje specifik underliggande typ som avses i artikel 5.3 ska det ”relevanta scenariet” beräknas som det scenario för vilket de värden som fastställts i steg b ger den största förlusten alternativt den minsta förlusten i det fall det inte finns några förluster.
d)
För varje specifik underliggande typ som avses i artikel 5.3 ska kapitalbaskravet beräknas i enlighet med den formel som anges i bilaga II.
e)
Det totala kapitalbaskravet med avseende på optioners och warranters icke-deltarisk vara summan av de kapitalbaskrav som erhålls från beräkningen i steg d, för alla olika specifika underliggande typer som avses i artikel 5.3.
Artikel 10
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 12 mars 2014.