РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 1247/2012 НА КОМИСИЯТА
от 19 декември 2012 година
за установяване на технически стандарти за изпълнение по отношение на формата и периодичността на отчетите за трансакциите, предавани на регистрите на трансакции съгласно Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно извънборсовите деривати, централните контрагенти и регистрите на трансакции
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид становището на Европейската централна банка (1),
като взе предвид Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 6 юли 2012 година относно извънборсовите деривати, централните контрагенти и регистрите на трансакции (2), и по-специално член 9, параграф 6 от него,
като има предвид, че:
(1)
За да не се допусне непоследователност, всички данни, изпращани на регистрите на трансакции съгласно член 9 от Регламент (ЕС) № 648/2012, следва да отговарят на едни и същи правила и стандарти и да са в еднаква форма за всички регистри на трансакции, всички контрагенти и всички видове деривати. Следователно за описанието на всички сделки с деривати следва да се използва единен набор от данни.
(2)
Тъй като извънборсовите деривати обикновено не могат да бъдат идентифицирани еднозначно чрез съществуващите кодове, които са широко използвани на финансовите пазари, например международните идентификационни номера на ценни книжа (ISIN номера), нито могат да бъдат описани чрез кодовете за класификация на финансовите инструменти (CFI кодове) на Международната организация по стандартизация (ISO), трябва да бъде разработен нов универсален метод за идентификация. Ако има единен идентификационен код на продуктите, който е съобразен с принципите на единност, неутралност, надеждност, отворен код, възможност за допълнително разширяване, достъпност, който може да се ползва при разумни разходи, който се предлага в рамките на подходящи разпоредби за управление и който е приет за използване в Съюза, той следва да се използва. Ако няма единен идентификационен код на продуктите, отговарящ на тези изисквания, следва да бъде използвана временна класификация.
(3)
Базовият актив следва да бъде идентифициран чрез единен идентификационен код, но понастоящем няма общоприета стандартизирана система от кодове за идентифициране на базовите активи в дадена кошница активи. Ето защо от контрагентите следва да се изисква поне да посочват, че базовите активи са кошница от активи, и да използват ISIN номерата за стандартизираните индекси, когато това е възможно.
(4)
За да се осигури последователност, всички страни по договор за дериватив следва да бъдат идентифицирани с единен код. За идентифицирането на всички финансови и нефинансови контрагенти, брокери, централни контрагенти и ползващи се лица следва да се използва система от глобални идентификационни кодове на правните субекти или система от временни идентификационни кодове на субектите - когато вече има такава система - която трябва да бъде определена съгласно разпоредби за управлението, съвместими с препоръките на Съвета за финансова стабилност относно изискванията за данните, и да бъде приета за използване в Съюза; целта по-конкретно е да бъде взет предвид докладът на Комитета по платежните и сетълмент системите и Международната организация на комисиите по ценни книжа, който се отнася до предаването на данни за извънборсовите деривати и изискванията за агрегирането и в който системите от идентификационни кодове на правните субекти са посочени като средство за агрегиране. При трансакциите с посредник ползващите се лица следва да бъдат идентифицирани като физическото или юридическото лице, за чиято сметка е сключен договорът.
(5)
Следва да бъде отчетен подходът, който се възприема в трети държави и от самите регистри на трансакции при започването на дейността им. Ето защо за да се осигури икономически ефективно решение за контрагентите и да се ограничи операционният риск за регистрите на трансакции, за различните класове деривати следва да се предвиди постепенно въвеждане на отчитането, като се започне от най-стандартизираните класове активи и се премине към другите класове. Договорите за деривати, сключени преди, на или след датата на влизане в сила на Регламент (ЕС) № 648/2012, които са били изпълнени до началната дата на отчитането, не са от голямо значение за регулаторни цели. Въпреки това те трябва да бъдат отчетени съгласно член 9, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) № 648/2012. За да се осигури ефикасен и пропорционален ред за отчитане в тези случаи и като се има предвид, че е трудно да се събират данни за договори с приключило изпълнение, за предаването на тези отчети следва да се предвиди по-дълъг срок.
(6)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на технически стандарти за изпълнение, представени на Комисията от Европейския орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП).
(7)
Съгласно член 15 от Регламент (ЕС) № 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 година за създаване на Европейски надзорен орган (Европейски орган за ценни книжа и пазари) (3) ЕОЦКП проведе открити обществени консултации по тези проекти на технически стандарти за изпълнение, анализира потенциалните свързани с тях разходи и ползи и поиска становището на Групата на участниците от сектора на ценните книжа и пазарите, създадена в съответствие с член 37 от посочения регламент,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Форма на отчетите за договорите за деривати
Информацията в отчетите по член 9 от Регламент (ЕС) № 648/2012 се представя във формата, изложена в приложението към настоящия регламент.
Член 2
Периодичност на отчетите за договорите за деривати
Оценките на договорите по пазарна стойност или оценките им на базата на модел се отчитат пред регистрите на трансакции ежедневно, когато това е предвидено в член 11, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 648/2012. Всички други данни за отчитане, предвидени в приложението към настоящия регламент и приложението към делегирания акт относно регулаторните технически стандарти за определяне на минимално изискваните данни за отчитане пред регистрите на трансакции съгласно член 9, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 648/2012, се предават текущо и съобразно срока по член 9 от Регламент (ЕС) № 648/2012, по-специално във връзка със сключването, изменението или приключването на договорите.
Член 3
Идентифициране на контрагентите и други субекти
1. Във всеки отчет се използва идентификационен код на правния субект, за да се идентифицира:
а)
ползващо се лице, което е юридическо лице;
б)
посредник;
в)
централен контрагент;
г)
клирингов член, който е юридическо лице;
д)
контрагент, който е юридическо лице;
е)
предаващ отчета субект.
2. Когато няма идентификационен код на правния субект, в отчета се посочва временен идентификационен код на субекта, който е определен на равнището на Съюза и който е:
а)
единен;
б)
неутрален;
в)
надежден;
г)
с отворен код;
д)
с възможност за допълнително разширяване;
е)
достъпен;
ж)
с възможност за ползване при разумни разходи;
з)
уреден от подходящи разпоредби за управление.
3. Когато няма нито идентификационен код на правния субект, нито временен идентификационен код на субекта, в отчета се използва бизнес идентификационен код съгласно стандарта ISO 9362, ако има такъв.
Член 4
Идентификация на дериватите
1. Във всеки отчет договорите за деривати се идентифицират чрез единен идентификационен код на продукта, който е:
а)
единен;
б)
неутрален;
в)
надежден;
г)
с отворен код;
д)
с възможност за допълнително разширяване;
е)
достъпен;
ж)
с възможност за ползване при разумни разходи;
з)
уреден от подходящи разпоредби за управление.
2. Когато не съществува единен идентификационен код на продукта, във всеки отчет договорите за деривати се идентифицират чрез използване на комбинация от определения международен идентификационен номер на ценни книжа (ISIN номер) съгласно стандарта ISO 6166 или алтернативен идентификационен код на продукта и съответстващия код за класификация на финансовите инструменти (CFI код) съгласно стандарта ISO 10962.
3. Когато не е възможно да се използва съчетанието по параграф 2, видът на деривата се определя по следния начин:
а)
класът на деривата се идентифицира като един от следните:
i)
дериват върху стоки;
ii)
дериват върху кредит;
iii)
дериват върху чуждестранна валута;
iv)
дериват върху капиталов инструмент;
v)
дериват върху лихвен процент;
vi)
друг.
б)
видът на деривата се идентифицира като един от следните:
i)
договори за разлики;
ii)
споразумения за форуърдния курс;
iii)
форуърдни договори;
iv)
фючърсни договори;
v)
опции;
vi)
суапи;
vii)
друг.
в)
при деривати, които не могат да бъдат отнесени към определен клас или вид, в отчета се посочва класът или видът, на който договорът за дериват най-много прилича по общото мнение на контрагентите.
Член 5
Начална дата на отчитането
1. Договорите за деривати върху кредити и върху лихвени проценти се отчитат, както следва:
а)
до 1 юли 2013 г., когато за съответния клас деривати има регистриран преди 1 април 2013 г. регистър на трансакции съгласно член 55 от Регламент (ЕС) № 648/2012;
б)
90 дни след регистрацията на регистър на трансакции за съответния клас деривати съгласно член 55 от Регламент (ЕС) № 648/2012, когато за съответния клас деривати към 1 април 2013 г. включително няма регистриран регистър на трансакции;
в)
до 1 юли 2015 г., когато за съответния клас деривати няма регистриран до 1 юли 2015 г. регистър на трансакции съгласно член 55 от Регламент (ЕС) № 648/2012. Задължението за отчитане започва на тази дата, а договорите се отчитат пред ЕОЦКП съгласно член 9, параграф 3 от посочения регламент до регистрацията на регистър на трансакции за съответния клас деривати.
2. Договорите за деривати извън посочените в параграф 1 се отчитат, както следва:
а)
до 1 януари 2014 г., когато за съответния клас деривати има регистриран преди 1 октомври 2013 г. регистър на трансакции съгласно член 55 от Регламент (ЕС) № 648/2012;
б)
90 дни след регистрацията на регистър на трансакции за съответния клас деривати съгласно член 55 от Регламент (ЕС) № 648/2012, когато за съответния клас деривати към 1 октомври 2013 г. включително няма регистриран регистър на трансакции;
в)
до 1 юли 2015 г., когато за съответния клас деривати няма регистриран до 1 юли 2015 г. регистър на трансакции съгласно член 55 от Регламент (ЕС) № 648/2012. Задължението за отчитане започва на тази дата, а договорите се отчитат пред ЕОЦКП съгласно член 9, параграф 3 от посочения регламент до регистрацията на регистър на трансакции за съответния клас деривати.
3. Договорите за деривати, чието изпълнение не е било приключило към 16 август 2012 г. включително и все още не е приключило към началната дата на отчитането, се отчитат пред регистър на трансакции в срок от 90 дни от началната дата на отчитане за определен клас деривати.
4. Договорите за деривати, които:
а)
са сключени преди 16 август 2012 г. и чието изпълнение не е приключило към 16 август 2012 г. включително, или
б)
които са сключени на или след 16 август 2012 г.,
и чието изпълнение е приключило преди началната дата на отчитането, се отчитат пред регистър на трансакции в срок от 3 години от началната дата на отчитане за определен клас деривати.
5. Началната дата на отчитането се отлага със 180 дни по отношение на информацията по член 3 от делегирания акт относно регулаторните технически стандарти за определяне на минимално изискваните данни за отчитане пред регистрите на трансакции съгласно член 9, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
Член 6
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 19 декември 2012 година.
KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING (EU) nr 1247/2012
av den 19 december 2012
om fastställande av tekniska genomförandestandarder för form och frekvens för rapportering om handel till transaktionsregister enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012 om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande (1),
med beaktande av parlamentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av den 4 juli 2012 om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister (2), särskilt artikel 9.6, och
av följande skäl:
(1)
För att undvika inkonsekvenser bör alla uppgifter som skickas till transaktionsregister i enlighet med artikel 9 i förordning (EU) nr 648/2012 ha samma regler, standarder och format som för alla transaktionsregister, alla motparter och alla typer av derivat. En unik uppsättning uppgifter bör därför användas för att beskriva en derivattransaktion.
(2)
En ny och generell identifieringsmetod måste utarbetas, eftersom OTC-derivat oftast inte kan identifieras med befintliga och ofta använda koder på finansmarknaderna, som internationellt standardnummer för värdepapper (nedan kallat ISIN), inte heller beskrivas med ISO-koden för klassificering av finansiella instrument (CFI-kod). En unik produktbeteckning (nedan kallad UPI) bör användas, om den finns tillgänglig och tillgodoser principerna om att vara unik, neutral, tillförlitlig, öppen, vara skalbar, tillgänglig, ha rimlig kostnad, erbjudas med lämpliga förvaltningsramar och vara godkänd för användning inom unionen. Om det inte finns någon unik produktbeteckning som uppfyller dessa krav, bör en preliminär taxonomi användas.
(3)
Den underliggande tillgången bör identifieras med en enda identifierare, men på marknaden finns det för närvarande ingen standardiserad kod för att identifiera de underliggande tillgångarna i en korg. Motparter bör därför åläggas att åtminstone ange att den underliggande tillgången är en korg och i möjligaste mån använda ISIN-koder för standarduppgifter.
(4)
För att säkerställa enhetlighet bör ett derivatkontrakts samtliga parter kunna identifieras med en unik kod. För identifiering av alla finansiella och icke-finansiella motparter, mäklare, centrala motparter och förmånstagare så snart de finns tillgängliga, bör en generell identifierare för juridisk person användas - eller en preliminär identifierare som definieras inom förvaltningsramar som är förenliga med FSB:s rekommendationer om uppgiftskrav och godkända för användning inom unionen. Syftet är framför allt en anpassning till den rapport om krav på uppgiftslämning om och aggregering av OTC-derivat som lämnats av CPSS (Committee on Payment and Settlement Systems) och IOSCO (International Organisation of Securities Commissions). I denna rapport beskrivs identifierare för juridisk person som ett verktyg för sammanställning av uppgifter. Vid handel genom ombud bör förmånstagarna definieras som enskilda eller företag för vars räkning kontraktet ingicks.
(5)
Beaktas bör tillvägagångssättet i tredje länder och hos transaktionsregister när de inleder sin verksamhet. För att säkerställa en kostnadseffektiv lösning för motparter och begränsa transaktionsregisters operativa risker, bör rapporteringens startdatum även omfatta infasningsdatum för olika derivatklasser. Detta bör börja med de mest standardiserade tillgångsklasserna och därefter utvidgas till andra tillgångsklasser. Av mindre betydelse för tillsynen är de derivatkontrakt som ingicks före, på eller efter dagen då förordning (EU) nr 648/2012 trädde ikraft och som inte är utestående på eller efter rapporteringens startdag. Fortfarande måste de dock rapporteras enligt artikel 9.1 a i förordning (EU) nr 648/2012. En längre tidsfrist bör tillåtas för sådan rapportering, för att säkerställa en effektiv och proportionerlig rapporteringsordning i dessa fall och med hänsyn till svårigheterna att rekonstruera uppgifter om avslutade kontrakt.
(6)
Denna förordning grundas på förslag till tekniska genomförandestandarder som kommissionen mottagit från Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (nedan kallad Esma).
(7)
Esma har genomfört ett öppet offentligt samråd om förslagen till tekniska genomförandestandarder och analyserat de möjliga kostnaderna och fördelarna i sammanhanget, i enlighet med artikel 15 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1095/2010 av den 24 november 2010 om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten) (3). Esma har också begärt ett yttrande från den intressentgrupp för värdepapper och marknader som inrättats i enlighet med artikel 37 i den förordningen.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Rapportformat för derivatkontrakt
Informationen i en rapport enligt artikel 9 i förordning (EU) nr 648/2012 ska lämnas i det format som anges i bilagan till denna förordning.
Artikel 2
Frekvens för rapporter om derivatkontrakt
Om så föreskrivs i artikel 11.2 i förordning (EU) nr 648/2012, ska uppdatering dagligen göras av kontrakts marknadsvärde (”mark-to-market”) eller modellberäknade värde (”mark to model”) för kontrakt som inrapporteras till ett transaktionsregister. När de förekommer och med beaktande av den tidsfrist som fastställs i artikel 9 i förordning (EU) nr 648/2012, särskilt när det gäller ingående, ändring eller avslutande av kontrakt ska andra rapporteringsdetaljer rapporteras enligt bilagan till denna förordning och i bilagan till den delegerade akten när det gäller tekniska tillsynsstandarder som närmare reglerar vilka uppgifter som minst ska rapporteras till transaktionsregister enligt artikel 9.5 i förordning (EU) nr 648/2012.
Artikel 3
Identifiering av motparter och andra enheter
1. I rapporter ska identifierare (ID) för juridisk person användas för identifiering av följande:
a)
En förmånstagare som är juridisk person.
b)
En mäklare.
c)
En central motpart.
d)
En clearingmedlem som är juridisk person.
e)
En motpart som är juridisk person.
f)
En inlämnande enhet.
2. Om ID för juridisk person inte finns, ska rapporten innehålla ett preliminärt ID som definieras på unionsnivå och är
(a)
unikt,
(b)
neutralt,
(c)
tillförlitligt,
(d)
öppet,
(e)
skalbart,
(f)
tillgängligt,
(g)
tillgängligt till rimlig kostnad, och
(h)
omfattas av en lämplig förvaltningsram.
3. Om varken ID för juridisk person eller preliminärt ID finns, ska i rapporter en företagsidentifieringskod (BIC) enligt ISO 9362 användas, om sådan finns.
Artikel 4
Identifiering av derivat
1. I rapporter ska derivatkontrakt identifieras med ett unikt produkt-ID som är
(i)
unikt,
(j)
neutralt,
(k)
tillförlitligt,
(l)
öppet,
(m)
skalbart,
(n)
tillgängligt,
(o)
tillgängligt till rimlig kostnad, och
(p)
omfattas av en lämplig förvaltningsram.
2. Om ett unikt produkt-ID inte finns, ska i rapporter ett derivatkontrakt identifieras med en kombination av den tilldelade ISIN-koden enligt ISO 6166 eller alternativa instrumentidentifieraren och motsvarande CFI-kod enligt ISO 10962.
3. Om kombinationen enligt punkt 2 inte finns, ska derivattypen identifieras enligt följande:
(q)
Som klasser av derivat ska något av följande anges:
i)
Råvaruderivat.
ii)
Kreditderivat.
iii)
Valutaderivat.
iv)
Aktiederivat.
v)
Räntederivat.
vi)
Övrigt.
(r)
Som derivattyper ska något av följande anges:
i)
CFD-kontrakt (”contracts for difference”).
ii)
Ränteterminskontrakt (”forward rate agreements”, FRA).
iii)
Forwardkontrakt (”forwards”).
iv)
Terminskontrakt (”futures”).
v)
Optioner.
vi)
Swappar.
vii)
Övrigt.
(s)
För derivat som inte tillhör någon särskild klass av derivat eller derivattyp ska rapporten utgå från den klass av derivat eller derivattyp som motparterna gemensamt anser att derivatkontraktet liknar mest.
Artikel 5
Rapporteringens startdatum
1. Kreditderivat och räntederivat ska rapporteras enligt följande:
(t)
Senast den 1 juli 2013, om ett transaktionsregister för den aktuella klassen av derivat före den 1 april 2013 har registrerats i enlighet med artikel 55 i förordning (EU) nr 648/2012.
(u)
90 dagar efter registreringen av ett transaktionsregister för den aktuella klassen av derivat i enlighet med artikel 55 i förordning (EU) nr 648/2012, om senast den 1 april 2013 inget transaktionsregister har registerats för den aktuella klassen av derivat.
(v)
Senast den 1 juli 2015, om ett transaktionsregister för den aktuella klassen av derivat denna dag ännu inte har registrerats i enlighet med artikel 55 i förordning (EU) nr 648/2012. Rapporteringsskyldigheten ska då gälla från den dagen och kontrakt rapporteras till Esma i enlighet med artikel 9.3 i den förordningen, tills ett transaktionsregister har registerats för den aktuella klassen av derivat.
2. Derivatkontrakt som inte avses i punkt 1 ska rapporteras enligt följande:
(w)
Senast den 1 januari 2014, om ett transaktionsregister för den aktuella klassen av derivat före den 1 oktober 2013 har registrerats i enlighet med artikel 55 i förordning (EU) nr 648/2012.
(x)
90 dagar efter registreringen av ett transaktionsregister för den aktuella klassen av derivat i enlighet med artikel 55 i förordning (EU) nr 648/2012, om senast den 1 oktober 2013 inget transaktionsregister har registerats för den aktuella klassen av derivat.
(y)
Senast den 1 juli 2015, om ett transaktionsregister för den aktuella klassen av derivat denna dag ännu inte har registrerats i enlighet med artikel 55 i förordning (EU) nr 648/2012. Rapporteringsskyldigheten ska då gälla från den dagen och kontrakt rapporteras till Esma i enlighet med artikel 9.3 i den förordningen, tills ett transaktionsregister har registerats för den aktuella klassen av derivat.
3. De derivatkontrakt som var utestående den 16 augusti 2012 och fortfarande är utestående vid rapporteringens startdatum ska rapporteras till ett transaktionsregister senast 90 dagar efter rapporteringens startdatum för den aktuella klassen av derivat.
4. De derivatkontrakt som
(z)
ingicks före den 16 augusti 2012 och fortfarande är utestående denna dag, eller
(å)
ingicks den 16 augusti 2012 eller senare
och som inte är utestående vid rapporteringens startdatum eller senare ska rapporteras till ett transaktionsregister senast 3 år efter rapporteringens startdatum för den aktuella klassen av derivat.
5. Rapporteringens startdatum ska förlängas med 180 dagar för rapportering av uppgifter som avses i artikel 3 i den delegerade akten när det gäller tekniska tillsynsstandarder som närmare reglerar vilka uppgifter som minst ska rapporteras till transaktionsregister enligt artikel 9.5 i förordning (EU) nr 648/2012.
Artikel 6
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 19 december 2012.