РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 793/2013 НА КОМИСИЯТА
от 20 август 2013 година
за определяне на мерки по отношение на Фарьорските острови с цел опазване на запасите от атлантическо-скандинавска херинга
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 1026/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г. относно някои мерки, целящи опазването на рибни запаси, по отношение на държави, позволяващи неустойчив риболов (1), и по-специално член 4 от него,
като има предвид, че:
(1)
Запасите от атлантическо-скандинавска херинга (също наричана „размножаваща се през пролетта норвежка херинга“) са най-големите запаси от херинга в света. Тези запаси са позволявали улов от порядъка на един до два милиона тона. Прекалено интензивната експлоатация обаче, дължаща се на прекомерен улов, доведе до рязко намаляване на запасите и спиране на риболова за повече от две десетилетия - между началото на 70-те и средата на 90-те години на XX век, с изключително тежки последици за флотовете, експлоатиращи запаса.
(2)
След възстановяването на запасите от атлантическо-скандинавска херинга и подновяването на риболова през 1996 г. запасите бяха управлявани въз основа на консултации между петте страни, през чиито изключителни икономически зони (ИИЗ) преминава рибата от този вид при миграционния си цикъл: Руската федерация, Норвегия, Фарьорските острови, Исландия и Европейския съюз (наричани по-долу „крайбрежните държави“).
(3)
От 2007 г. в споразуменията, постигнати в хода на консултациите между крайбрежните държави, бяха включени окончателни правила за споделяне на общия допустим улов и ангажименти за запазване на относителна стабилност на дяловете през идните години. Дяловете от запаса от атлантическо-скандинавска херинга, за които бе достигнато споразумение, възлизаха на 5,16 % за Фарьорските острови, 14,51 % за Исландия, 6,51 % за Съюза, 61 % за Норвегия и 12,82 % за Руската федерация. Освен това крайбрежните държави имат също дългосрочна договореност да извършват преглед и ревизия на одобрените от всички страни споразумения за управление на запаса само съвместно и въз основа на нови научни препоръки и към дадена дата.
(4)
За да се улесни установяването на общия допустим улов, въз основа на наличните научни познания крайбрежните държави договориха и започнаха прилагането на съвместим с принципа на предпазливост дългосрочен план за управление на запаса, чиято цел е да се запази уловът в рамките на допустимите биологични равнища и да се осигури устойчиво рибарство.
(5)
Целта на дългосрочния план за управление беше да се избегне падането на запаса под 2 500 000 тона биомаса и да се положат всички възможни усилия запасът да остане над 5 000 000 тона - равнището, за което се смята, че ще доведе до максимален устойчив улов. Предвиденият начин за постигане на тази цел беше чрез ограничаване на улова по начин, който е съвместим със смъртност от риболов от 0,125. Беше договорено, че ако равнището на биомаса падне под нивото от 5 000 000 тона, смъртността от риболов следва да бъде ограничена, за да се гарантира бързото възстановяване на запаса.
(6)
През септември 2012 г. Международният съвет за изследване на морето (ICES) препоръча в съответствие с принципа на предпазливост, установен в плана за управление, общият допустим улов (ОДУ) за петте крайбрежни държави да не да надвишава 619 000 тона през 2013 г., което е намаление с 26 % в сравнение с определения за 2012 г. ОДУ.
(7)
На консултациите между крайбрежните държави, които се проведоха между октомври 2012 г. и януари 2013 г. с оглед постигане на договореностите за 2013 г., представителите на Фарьорските острови последователно и многократно заявяваха, че отхвърлят продължаването на настоящите споразумения за дяловете. Договореностите за 2013 г. бяха окончателно сключени на 18 януари 2013 г. от само четири крайбрежни държави, за да се запази, доколкото е възможно, съгласуваното управление на запаса от страна на крайбрежните държави. Съгласуваният протокол от консултациите, носещ дата 23 януари 2013 г., гласи: „Делегациите изразяват загрижеността си от това, че Фарьорските острови се оттеглят от Споразумението между крайбрежните държави без предварително уведомление“. С оглед на невъзможността да се достигне до споразумение между петте страни поради оттеглянето на Фарьорските острови от консултациите оставащите четири страни се споразумяха да вземат предвид риболовните интереси на Фарьорските острови, като запазят традиционния им дял, т.е. дела, предоставен на Фарьорските острови съгласно договореностите от 2007 г., който отговаря на 31 000 тона (5,16 % от ОДУ).
(8)
В хода на консултациите на крайбрежните държави до 23 януари 2013 г. представителите на Фарьорските острови не представиха никакво искане за конкретен дял, не отправиха писмено или устно предложение за ново споразумение за определяне на дяловете, не потърсиха контакт с другите четири страни и не положиха никакви усилия за сътрудничество в рамките на обсъжданията за договореност за 2013 г.
(9)
В изявление от 26 март 2013 г. министърът на риболова на Фарьорските острови заяви, че за флота на Фарьорските острови е било едностранно определено ограничение на улова от 105 230 тона, което представлява 17 % от препоръчания ОДУ, или повече от три пъти от дела, който би съответствал на прилагането на предишните договорености, и увеличение от 145 % на дела на Фарьорските острови през 2012 г. Посочената едностранна декларация следва да се оценява в контекста на споменатата по-горе научна препоръка за намаляване на улова с 26 % през 2013 г. С декларацията Фарьорските острови de facto се оттеглиха от съвместно приетия план за управление.
(10)
С тези действия Фарьорските острови се отказаха също от сътрудничество със Съюза и с другите крайбрежни държави в областта на управлението на запаса от атлантическо-скандинавска херинга от общ интерес, а освен това не изпълниха задълженията си по член 61, параграф 2, член 63, параграфи 1 и 2, членове 118, 119 и 300 от Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право от 10 декември 1982 г., както и членове 5 и 6 и член 8, параграфи 1 и 2 от Споразумението на Организацията на обединените нации за прилагане на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г., свързани с опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращите рибни запаси („Споразумението на ООН за рибните запаси“).
(11)
Ако бъдат постигнати ограниченията на улова, определени от четирите крайбрежни държави и Фарьорските острови, общият улов ще достигне 692 290 тона, което ще бъде прекомерен улов в сравнение с препоръчания ОДУ. Според оценките и предвижданията за улова, направени от ICES при издаване на препоръката за управление за риболовния сезон през 2013 г. (2), такъв улов би довел до намаляване на хвърлящата хайвер биомаса в началото на 2014 г. до равнището от 4 200 000 тона, което е далеч под равнището от 5 000 000 тона, за което се очаква, че ще произведе максимален устойчив улов.
(12)
Освен това новите достъпни за широката общественост научни данни, предоставени от ICES (3) през май 2013 г., потвърждават, че в настоящия си вид дългосрочният план за управление (при който се цели смъртност от риболов от 0,125) е предпазлив, докато увеличаването на целевата смъртност от риболов до стойност 0,15, съвпадаща със смъртността от риболов, която би настъпила при увеличаването на дела на Фарьорските острови, би превърнало плана в непредпазлив със свързания с това риск от изчерпване на запаса.
(13)
Според член 3 от Регламент (ЕС) № 1026/2012 дадена държава може да бъде определена като държава, позволяваща неустойчив риболов, когато: а) не сътрудничи в управлението на запас от общ интерес при пълно спазване на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г. и Споразумението на Организацията на обединените нации за прилагане на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г., свързани с опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращите рибни запаси от 4 август 1995 г. („Споразумението на ООН за рибните запаси“), или на всякакво друго международно споразумение или норма на международното право; и б) или: i) не е приела необходимите мерки за управление на риболова; или ii) е приела мерки за управление на риболова без необходимото съобразяване с правата, интересите и задълженията на други държави и на Съюза, и тези мерки за управление на риболова, когато се разглеждат съвместно с мерките, предприети от други държави и Съюза, водят до риболовни дейности, които биха могли да причинят неустойчиво състояние на запаса.
(14)
От горните съображения произтича, че Фарьорските острови отговарят на всички критерии, за да бъдат определени като държава, която разрешава неустойчив риболов, поради което Комисията може да приеме мерките, предвидени в Регламент (ЕС) № 1026/2012.
(15)
В съответствие с член 6 от Регламент (ЕС) № 1026/2012 Комисията реши с Решение от 17 май 2013 г. (4) и с писмо от същата дата да уведоми местното правителство на Фарьорските острови и правителството на Дания за намерението си да определи Фарьорските острови като държава, която разрешава неустойчив риболов, като посочи доводи за това определяне и опише възможните мерки, които могат да се вземат в съответствие с посочения регламент. Още същия ден местното правителство на Фарьорските острови потвърди получаването на писмото.
(16)
На 17 юни 2013 г. местното правителство на Фарьорските острови отговори на уведомлението, като оспори изтъкнатите от Комисията доводи със свои собствени аргументи, а именно, че Фарьорските острови не са се оттеглили от консултациите, че поддържат ангажимента си за намиране на договорено решение за поделяне на запаса и че ЕС няма право да прилага мерки за процесуална принуда. Местното правителство на Фарьорските острови обаче не изрази намерение да измени решението си за неустойчивите ограничения на улова за 2013 г., нито обоснова по ясен начин увеличението на ограничението за улова за 2013 г., освен с лишеното от основание „увеличение на запаса през последните години в морските области под юрисдикцията на Фарьорските острови“.
(17)
Комисията проучи съществуващата научна литература по въпроса и намери твърдения само за отделни случаи, в които във водите под юрисдикцията на Фарьорските острови е констатирано присъствие на херинга по-дълго през сезона, но не и източник, който да позволи това явление да се тълкува като постоянно увеличаване на достъпното количество. По отношение на довода на Фарьорските острови, че през 2014 г. запасът ще намалее под максималния устойчив улов (МУУ) при всички случаи, а не в резултат от техния едностранно увеличен дял, следва да се отбележи, че съгласно последните научни препоръки (вж. съображение 12 по-горе) въпреки че запасът може да се възстанови и да достигне МУУ, той ще остане дълго под това равнище и под заплаха от изчерпване, ако настоящата целева смъртност от риболов се увеличи до стойност, еквивалентна на получената в резултат на увеличения дял на Фарьорските острови.
(18)
След подробен анализ на доводите на местното правителство на Фарьорските острови Комисията заключи, че те не опровергават доводите, посочени в нейното уведомление, нито са обективна причина за отказа за сътрудничество, изразен от тази държава. Това заключение, както и нежеланието да се коригират едностранните ограничения за улова за 2013 г., доведоха Комисията до заключението, че Фарьорските острови продължават да отговарят на условията да бъдат определени като държава, позволяваща неустойчив риболов.
(19)
Поради това Комисията е на мнение, че е необходимо да се приемат мерки в съответствие с член 4 от Регламент (ЕС) № 1026/2012.
(20)
Необходимо е мерките да бъдат ефективни и пропорционални, за да се постигне целта за запазване на запаса и да се попречи на Фарьорските острови да се възползват от пазара, пристанищата и съоръженията на Съюза, докато продължават неустойчивия улов на херинга.
(21)
Освен това Комисията оцени въздействието върху околната среда, търговското, икономическото и социалното въздействие в краткосрочен и в дългосрочен план на мерките, които може да бъдат приети в съответствие с член 4, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1026/2012, както и административната тежест, свързана с тяхното прилагане.
(22)
Въз основа на тази оценка е целесъобразно да се приемат първоначално някои от мерките, изброени в член 4, параграф 1, букви в), г), д) и и) от Регламент (ЕС) № 1026/2012. Ако тези мерки се окажат неефективни и ако Фарьорските острови продължат да позволяват неустойчив риболов, могат да бъдат предприети допълнителни мерки.
(23)
Уловът на херинга на Фарьорските острови, който се извършва от пелагични траулери, може да бъде целеви риболов през студените месеци на годината и смесен риболов през късната пролет и лятото, когато се улавят херинга и скумрия в сходни количества. По време на сезона и двата вида могат да бъдат улавяни от един и същ кораб при едно хвърляне, при един риболовен рейс или една риболовна зона. Затова скумрията е съпътстващ вид за херингата. Следователно, като продължават да улавят и изнасят скумрия, Фарьорските острови по необходимост ще продължават да улавят големи количества херинга, която представлява необходим прилов, дори ако херингата не може да бъде изнасяна за Съюза. Поради това, ако вносът на скумрия не се включи в мерките, ефективността на забраната за внос на херинга като средство за предотвратяване на по-големите щети върху устойчивостта на запаса от херинга ще бъде намалена. Скумрията съжителства с херингата до такава степен, че при улов на скумрия в риболовните зони под контрола на Фарьорските острови винаги има риск от улов на херинга. Поради това всичката скумрия, уловена под контрола на Фарьорските острови, може да е била уловена заедно с херинга. Следователно, за да се гарантира ефективността на търговските мерки, те следва да обхванат както херингата, така и скумрията.
(24)
При оценката на пропорционалността на мерките и по-специално при вземането на решение дали ограниченията на търговията с основния вид, добиван при улова на херинга, следва да се ограничат до определено количество или да бъде забранен всякакъв внос, Комисията разгледа въпроса дали могат да бъдат предвидени по-пропорционални мерки, различни от цялостната забрана на вноса на всички продукти от херинга или скумрия или съдържащи тези видове риба. Бяха разгледани три възможности: i) количествено ограничение за всички продукти, като се ограничи вносът до традиционния обмен, ii) цялостна забрана само на прясна, замразена и консервирана риба, като не се включват преработени продукти, като рибно брашно и рибено масло, и iii) забрана за внос, ограничена до херингата и продуктите от нея. Въпреки че първата от трите възможности може да бъде много ефективна, като се има предвид голямата важност на износа на рибно брашно от Фарьорските острови за ЕС, на сегашния етап тя се възприема като твърде обременителна, особено като се има предвид, че от една страна, тя може да засегне сектори на рибарската промишленост на Фарьорските острови, които не са пряко свързани със сектора на пелагичния риболов, а от друга - че ще създаде голяма административна тежест, свързана с анализа на проби от рибно брашно и рибено масло в специализирани лаборатории с цел определяне на състава им по видове. Третата възможност, както бе посочено по-горе, се смята за неефективна, тъй като нейните възможни икономически последици могат лесно да се неутрализират от износа на скумрия. Ето защо втората възможност предлага най-добър баланс между средствата и желаното им въздействие, като няма по-лесноосъществими мерки за постигане на необходимия резултат.
(25)
При оценката на пропорционалността Комисията разгледа също необходимостта от други мерки освен ограниченията на вноса, а именно ограничения в ползването на пристанища. Тъй като използването на пристанища за зареждане с гориво, разтоварване на сушата, смяна на екипажи, ремонт и почивка е обичайна и необходима дейност, свързана с улова на херинга, Комисията заключи, че тези мерки също са необходими и че не съществуват алтернативни, по-малко ограничителни мерки, които да предотвратят използването от страна на флота на Фарьорските острови на съоръженията на ЕС при извършване на неустойчив улов на херинга.
(26)
При оценката на краткосрочното и дългосрочното въздействие на мерките върху околната среда, търговията, икономиката и обществото, както и на свързаната с прилагането им административна тежест, може да се заключи, че мерките са разумни и че няма да имат неприемливо въздействие или да създадат ненужна административна тежест. Въздействието върху околната среда е положително, тъй като се очаква мерките да подобрят устойчивостта на запаса от херинга. Въздействието върху търговията е умерено, тъй като независимо от незабавното икономическо влияние, което следва да се очаква, в средносрочен план могат да бъдат намерени алтернативни механизми за обмен и в крайна сметка не следва да се очакват затруднения в доставките в рамките на ЕС. Прогнозира се, че икономическото и социалното въздействие ще бъдат умерени в краткосрочен план, тъй като те са свързани с въздействието върху търговията; ако мерките постигнат желаното въздействие, в средносрочен и в дългосрочен план те със сигурност ще имат много положително въздействие върху редица флотове, които са силно зависими от пелагичния улов в икономическо отношение. Административната тежест от мерките ще бъде относително малка, като се има предвид, че повечето средства за контрол, включително персоналът, необходими за прилагане на мерките в държавите членки, вече съществуват.
(27)
На последно място, Комисията разгледа съвместимостта на мерките с международното право и стигна до заключението, че те се вземат с цел запазване на заплашен от изчерпване рибен запас и целят ефективно избягване на неговата свръхексплоатация, тъй като мерките имат за цел запасът от атлантическо-скандинавска херинга да се поддържа в безопасни биологични граници. Мерките се прилагат заедно със собствените мерки на Съюза за опазване (член 5, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 1026/2012). По-специално, в съответствие с препоръките на Международния съвет за изследване на морето (ICES), Съюзът намали улова си с 26 % и се съобразява изцяло с условията и ограниченията на дългосрочния план за управление, който беше договорен и приведен в действие от крайбрежните държави през 1999 г., и който през май 2013 г. беше отново потвърден от ICES като съвместим с подхода на предпазливост и като правилен подход за управление, имащ за цел да се поддържа уловът в безопасни биологични граници. Освен това няма убедителни научни данни, които да сочат, че Фарьорските острови имат право върху по-голям дял от запаса на атлантическо-скандинавска херинга, поради което би било целесъобразно те да ограничат улова си в съответствие с препоръките на ICES за 2013 г.
(28)
Следователно мерките, приети на първо време, следва да включват: а) забрана за внос на херинга и скумрия от атлантическо-скандинавските запаси, както и рибни продукти, съдържащи тези риби или приготвени от тях, и б) ограничения за използването на пристанищата на Съюза от кораби, извършващи риболов от запасите на атлантическо-скандинавска херинга и скумрия под контрола на Фарьорските острови, както и от кораби, които превозват риба или рибни продукти с произход от такъв риболов. За да се улесни изпълнението на мерките, приложими към корабите, които извършват риболов от съответните запаси на херинга или скумрия или които превозват риба или рибни продукти с произход от тези запаси, на държавите членки следва да се предостави списък на тези кораби. За да се определи дали херингата или скумрията са уловени под контрола на Фарьорските острови, следва да се използва схемата за сертифициране на улова, предвидена в глава III от Регламент (ЕО) № 1005/2008 на Съвета от 29 септември 2008 г. за създаване на система на Общността за предотвратяване, възпиране и премахване на незаконния, недеклариран и нерегулиран риболов, за изменение на регламенти (ЕИО) № 2847/93, (ЕО) № 1936/2001 и (ЕО) № 601/2004 и за отмяна на регламенти (ЕО) № 1093/94 и (ЕО) № 1447/1999 (5).
(29)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по рибарство и аквакултури,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Предмет
С настоящия регламент Фарьорските острови се определят като държава, която позволява неустойчив риболов на запаса от атлантическо-скандинавска херинга и се установяват мерки по отношение на Фарьорските острови с цел да се гарантира запазването в дългосрочен план на този запас.
Член 2
Обхват и цели
Настоящият регламент се прилага към улова на атлантическо-скандинавска херинга, извършван под контрола на Фарьорските острови. С него се цели да се гарантира запазването в дългосрочен план на запаса от атлантическо-скандинавска херинга.
Член 3
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„запас от атлантическо-скандинавска херинга“ означава запасът от херинга (Clupea harengus) от подзони I, II, V, XII и XIV на ICES (Международен съвет за изследване на морето) (6);
б)
„атлантическо-скандинавска херинга“ означава рибата от запаса от атлантическо-скандинавска херинга;
в)
„скумрия“ означава риба от вида Scomber scombrus, която е уловена в зоните, населявани от атлантическо-скандинавска херинга;
г)
„уловена под контрола на Фарьорските острови“ означава уловена от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, или от кораби, плаващи под контрола на друга държава, на които е разрешено да извършват риболов в изключителната икономическа зона на Фарьорските острови или които са наети от стопански субект от Фарьорските острови или от органи на Фарьорските острови.
Член 4
Определяне
Фарьорските острови се определят като държава, която позволява неустойчив улов на риба от запаса от атлантическо-скандинавска херинга.
Член 5
Мерки
1. Забранява се въвеждането на територията на Съюза, включително за целите на трансбордиране в пристанищата, на посочените в приложението риба или рибни продукти, които се състоят от атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, които са приготвени от такава риба или които съдържат такава риба, уловена под контрола на Фарьорските острови.
2. Забранява се използването на пристанищата на Съюза от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, които извършват улов на атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, и от кораби, които превозват риба или рибни продукти с произход от атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, уловена от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, или от кораби, получили разрешение от тази държава, които плават под друг флаг. Тази забрана не се прилага в случаите на непреодолима сила или бедствие по смисъла на член 18 от Конвенцията на ООН по морско право от 1982 г. по отношение на предоставянето на услуги, необходими единствено за справяне с тези ситуации.
Член 6
Изпълнение
1. Компетентните органи на държавите членки използват схемата за сертифициране на улова, предвидена в глава III от Регламент (ЕО) № 1005/2008, за да определят продуктите, обхванати от забраната, установена в член 5, параграф 1 от настоящия регламент.
2. За да се улесни изпълнението на забраната, установена в член 5, параграф 2, на държавите членки се предоставят примерни списъци на корабите, за които има достоверни данни, че са извършвали улов или понастоящем извършват улов на атлантическо-скандинавска херинга или скумрия под контрола на Фарьорските острови.
Член 7
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на седмия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 20 август 2013 година.
KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING (EU) nr 793/2013
av den 20 augusti 2013
om åtgärder avseende Färöarna för att säkerställa bevarandet av det atlantoskandiska sillbeståndet
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1026/2012 av den 25 oktober 2012 om vissa åtgärder i syfte att bevara fiskbestånd i fråga om länder som tillåter ohållbart fiske (1), särskilt artikel 4, och
av följande skäl:
(1)
Beståndet av atlantoskandisk sill (även kallad norsk vårlekande sill) är det största sillbeståndet i världen. Det ger fångster på en till två miljoner ton. Ett kraftigt överfiske ledde emellertid till beståndskollaps och till upphörande av allt fiske under mer än två decennier mellan början 1970-talet och mitten av 1990-talet, med mycket allvarliga konsekvenser för de flottor som fiskade detta bestånd.
(2)
Sedan beståndet återhämtat sig och fisket återupptogs 1996, har beståndet av atlantoskandisk sill förvaltats genom samråd mellan de fem parter genom vars exklusiva ekonomiska zon (EEZ) den aktuella arten passerar under migrationscykeln: Ryssland, Norge, Färöarna, Island och Europeiska unionen (nedan kallade kuststaterna).
(3)
De avtalsarrangemang som kuststaterna enats om genom samråd omfattar sedan 2007 slutgiltiga regler om fördelningen av den totala tillåtna fångstmängden och ett åtagande att upprätthålla relativ stabilitet vad avser andelarna under kommande år. De andelar som fastställdes för beståndet av atlantoskandisk sill var 5,16 % för Färöarna, 14,51 % för Island, 6,51 % för unionen, 61 % för Norge och 12,82 % för Ryssland. Kuststaterna hade dessutom en mångårig överenskommelse om att endast tillsammans se över och revidera de gemensamt överenskomna förvaltningsåtgärderna på grundval av nya vetenskapliga rön och senast ett visst datum.
(4)
För att underlätta fastställande av totala tillåtna fångstmängder godkände och genomförde kuststaterna, på grundval av tillgängliga vetenskapliga kunskaper, en långsiktig förvaltningsplan baserad på försiktighetsmetoden, vars syfte är att hålla fångsterna inom säkra biologiska gränser och säkra ett hållbart fiske.
(5)
Den långsiktiga förvaltningsplanens syfte var att förhindra beståndets biomassa från att minska till en nivå under 2 500 000 ton och att sätta in alla krafter för att hålla den över 5 000 000 ton, den nivå vilken man ansåg skulle medge ett maximalt hållbart uttag. Detta skulle ske genom att fångsterna begränsades på ett sätt som var förenligt med en fiskeridödlighet på 0,125. Man enades om att i den händelse biomassan sjönk under 5 000 000 ton skulle fiskeridödligheten minskas för att säkerställa en snabb återhämtning av beståndet.
(6)
I september 2012 rekommenderade Internationella havsforskningsrådet (Ices) i enlighet med den försiktighetsmetod som anges i förvaltningsplanen, att den totala tillåtna fångstmängden (TAC) för de fem kuststaterna borde vara högst 619 000 ton år 2013, vilket innebär en minskning med 26 % jämfört med den högsta tillåtna fångstmängd som fastställts för 2012.
(7)
I de samråd mellan kuststaterna (med början oktober 2012 och fram till slutet av januari 2013) där man förhandlade om villkoren för 2013, upprepade Färöarnas företrädare konsekvent sin vägran att fortsätta det nuvarande fördelningsavtalet. Arrangemang för 2013 ingicks slutligen den 18 januari 2013 av endast fyra kuststater, i syfte att så långt som möjligt bibehålla kuststaternas samordnade förvaltning av beståndet. I de godkända slutsatserna från samråden, daterade den 23 januari 2013, anges följande: ”Delegationerna uttryckte sin oro över att Färöarna har dragit sig ur kuststatsavtalet utan föregående anmälan”. Då det var omöjligt att enas om ett avtal med fem parter efter det att Färöarna dragit sig ur samråden, enades de kvarvarande fyra parterna om att beakta Färöarnas fiskeintressen och avsätta deras traditionella andel, dvs. den andel som Färöarna har sedan 2007 och som motsvarar 31 000 ton (5,16 % av TAC).
(8)
Under kuststaternas samråd fram till den 23 januari 2013 gjorde Färöarnas företrädare inte anspråk på någon exakt andel, de kom inte med några skriftliga eller muntliga förslag till ett nytt fördelningsavtal, de sökte ingen dialog med de fyra andra parterna och de gjorde inga ansträngningar att samarbeta i samband med diskussionen om ett avtal för 2013.
(9)
Färöarnas fiskeminister offentliggjorde i ett uttalande av den 26 mars 2013 att en fångstbegränsning på 105 230 ton hade fastställts ensidigt för den färöiska flottan, vilket motsvarar 17 % av rekommenderad TAC eller en mer än tre gånger så stor andel jämfört med andelen enligt de tidigare avtalen och en ökning med 145 % av deras andel 2012. Det ensidiga uttalandet måste bedömas mot bakgrund av den ovannämnda vetenskapliga rekommendationen att minska fångsterna med 26 % under 2013. Med det uttalandet överger Färöarna också rent faktiskt den gemensamt antagna förvaltningsplanen.
(10)
Genom dessa åtgärder har Färöarna underlåtit att samarbeta med unionen och med de andra kuststaterna om förvaltningen av ett bestånd av gemensamt intresse, atlantoskandisk sill och har underlåtit att uppfylla skyldigheterna enligt artiklarna 61.2, 63.1 och 63.2, 118, 119 och 300 i Förenta nationernas havsrättskonvention av den 10 december 1982 (Unclos) och artiklarna 5, 6, 8.1 och 8.2 i Förenta nationernas avtal om genomförande av bestämmelserna i Förenta nationernas havsrättskonvention av den 10 december 1982 om bevarande och förvaltning av gränsöverskridande fiskbestånd och långvandrande fiskbestånd (Unfsa).
(11)
Om de fångstgränser som fastställts av de fyra kuststaterna och Färöarna uppnås kommer den totala fångsten att uppgå till 692 290 ton; detta skulle innebära överfiske jämfört med rekommenderad TAC. Enligt de bedömningar och fångstprognoser som gjordes av Ices i samband med de utlåtanden som ligger till grund för förvaltningen av 2013 års fiskesäsong (2), skulle en sådan fångst leda till att lekbeståndets biomassa (SSB) hamnar på 4 200 000 ton i början av 2014, dvs. gott och väl under de 5 000 000 ton som är den nivå som anses förenlig med ett maximalt hållbart uttag.
(12)
Dessutom bekräftar nya allmänt tillgängliga vetenskapliga rön från Ices i maj 2013 (3) att den långsiktiga förvaltningsplanen med dagens utformning (med sikte på en fiskeridödlighet på 0,125) överensstämmer med försiktighetsmetoden. En ökning av målnivåerna för fiskeridödligheten till värdet 0,15 (vilket motsvarar det värde som följer av ökningen av Färöarnas andel) kommer att göra att planen inte överensstämmer med försiktighetsmetoden med tillhörande ökad risk för beståndskollaps.
(13)
Enligt artikel 3 i förordning (EU) nr 1026/2012 får ett land identifieras som ett land som tillåter icke hållbart fiske om a) det underlåter att samarbeta i förvaltningen av ett bestånd av gemensamt intresse i full överensstämmelse med bestämmelserna i Förenta nationernas havsrättskonvention av den 10 december 1982 (Unclos) och Förenta nationernas avtal om genomförande av bestämmelserna i Förenta nationernas havsrättskonvention av den 10 december 1982 om bevarande och förvaltning av gränsöverskridande och långvandrande fiskbestånd av den 4 augusti 1995 (Unfsa), eller något annat internationellt avtal eller någon annan norm i internationell rätt, och och b) det antingen i) underlåter att vidta nödvändiga fiskeriförvaltningsåtgärder, eller ii) vidtar fiskeriförvaltningsåtgärder utan att beakta andra länders och unionens rättigheter, intressen och skyldigheter, och dessa fiskeriförvaltningsåtgärder, när de beaktas tillsammans med åtgärder som har vidtagits av andra länder och unionen, leder till fiskeverksamheter som skulle kunna resultera i att beståndets tillstånd blir ohållbart.
(14)
Mot bakgrund av ovannämnda överväganden uppfyller Färöarna alla kriterier för att identifieras som ett land som tillåter ohållbart fiske, och kommissionen kan därför anta de åtgärder som föreskrivs i förordning (EU) nr 1026/2012.
(15)
Kommissionen beslutade att, i enlighet med artikel 6 i förordning (EU) nr 1026/2012, genom beslut av den 17 maj 2013 (4) och en skrivelse av samma datum underrätta Färöarnas landsstyre och Danmarks regering om sin avsikt att identifiera Färöarna som ett land som tillåter ohållbart fiske, ange skälen för denna identifiering och beskriva möjliga åtgärder som kan vidtas i enlighet med den förordningen. Färöarnas landsstyre bekräftade mottagandet av skrivelsen samma dag.
(16)
Färöarnas landsstyre besvarade underrättelsen den 17 juni 2013 och bestred kommissionens argument med sina egna argument, nämligen att de har inte har dragit sig ur samråden, att de fortfarande försöker att finna en förhandlingslösning när det gäller fördelningen av bestånden och att EU inte har rätt att använda tvångsmedel. De uttryckte dock ingen avsikt att ändra sitt beslut om de ohållbara fångstbegränsningarna för 2013 och uppgav inte heller något klart skäl för sin höga fångstbegränsning för 2013, utöver ett icke underbyggt påstående om ”ökad förekomst av detta bestånd under de senaste åren i havsområden under färöisk jurisdiktion”.
(17)
Kommissionen granskade befintlig vetenskaplig litteratur i ämnet och fann endast utlåtanden som pekar på att sill tillfälligtvis förekommer under längre tid i färöiska vatten under fiskesäsongen. Den fann emellertid inga uppgifter som gjorde det möjligt att tolka detta fenomen som en stabil eller permanent ökning av förekomsten. När det gäller Färöarnas argument att beståndet kommer att hamna under nivån för maximalt hållbart uttag under 2014 under alla omständigheter, och inte som en följd av deras ökade ensidiga andel, bör det noteras att beståndet, enligt det senaste vetenskapliga utlåtandet (se skäl 12 ovan), skulle kunna återhämta sig till en nivå som är förenlig med maximalt hållbart uttag. Det kommer dock att stanna under den nivån under en längre tid och löpa högre risk för kollaps om den nuvarande fiskedödligheten ökar till en nivå motsvarande den som följer av den ökade färöiska andelen.
(18)
Efter en grundlig analys av Landsstyrets argument drog kommissionen slutsatsen att argumenten inte vederlägger de skäl som ligger till grund för kommissionens underrättelse och att de inte utgör ett objektivt skäl som kan motivera landets bristande samarbete. Denna slutsats, tillsammans med oviljan att korrigera de ensidiga fångstbegränsningarna för 2013, föranledde kommissionen att dra slutsatsen att Färöarna fortfar att uppfylla kriterierna för att identifieras som ett land som tillåter ohållbart fiske.
(19)
Kommissionen anser därför att det är nödvändigt att vidta åtgärder i enlighet med artikel 4 i förordning (EU) nr 1026/2012.
(20)
Åtgärderna antas i bevarandesyfte och måste därför vara effektiva och proportionella, och de bör förhindra att Färöarna utnyttjar unionens marknader, hamnar och anläggningar för att upprätthålla sitt ohållbara fiske efter sill.
(21)
Kommissionen har dessutom granskat de miljömässiga, handelsmässiga, ekonomiska och sociala effekterna (både på kort och på lång sikt) av de åtgärder som får vidtas i enlighet med artikel 4.1 i förordning (EU) nr 1026/2012, liksom den administrativa börda som är förknippad med deras tillämpning.
(22)
På grundval av denna utvärdering förefaller det lämpligt att som ett första steg anta vissa åtgärder som förtecknas i leden c, d, e och i, i artikel 4.1 i förordning (EU) nr 1026/2012. Skulle dessa åtgärder visa sig vara ineffektiva och skulle Färöarna fortsätta att tillåta ohållbart fiske, kan ytterligare åtgärder fastställas.
(23)
Det färöiska sillfisket sker med flyttrål och kan under årets kallare månader vara riktat fiske, men är som regel blandfiske under senvåren och sommaren då sill och makrill fångas i ungefär lika stora volymer. Båda arterna kan fångas av samma fartyg i samma drag, under samma fiskeresa eller i samma fiskeområden under hela säsongen. Makrill är därför en associerad art till sill. Genom att fortsätta att fånga och exportera makrill skulle Färöarna därför ledas till att också fortsätta att fånga stora mängder av sill, som är en nödvändig bifångst, även om sill inte skulle kunna exporteras till unionen. Om åtgärderna inte även omfattar makrillimporten undergrävs importförbudet mot sill och blir mindre effektivt som medel att förhindra ytterligare skada för sillbeståndets hållbarhet. Makrillen lever så ofta tillsammans med makrill att det, vid fisken som står under färöiskt överinseende, alltid finns en risk att fånga sill vid makrillfiske. All makrill som fångas under överinseende av Färöarna kan sålunda ha fångats tillsammans med sill. Därför bör handelsåtgärderna, för att kunna vara effektiva, omfatta både sill och makrill.
(24)
I samband med bedömningen av huruvida åtgärderna var proportionella, särskilt vid beslutet om huruvida restriktionerna för handel med de viktigaste arter som fångas under sillfisket borde begränsas till en viss mängd eller om all import skulle förbjudas, undersökte kommissionen om alternativa åtgärder till ett totalt förbud mot import av alla produkter framställda av eller innehållande sill eller makrill skulle kunna anses vara mer proportionella åtgärder. Tre möjliga alternativ har bedömts: i) en kvantitativ restriktion för alla produkter, som begränsar importen till den traditionella handeln, ii) ett totalförbud endast mot färsk och fryst fisk och fiskkonserver som inte inbegriper mer bearbetade produkter som t.ex. fiskmjöl och fiskolja, och iii) ett importförbud enbart begränsat till sill och sillprodukter. Det första av dessa tre alternativ skulle visserligen kunna vara mycket effektivt med tanke på den omfattande fiskmjölsexporten från Färöarna till EU, men det anses vara alltför betungande i detta skede. Särskilt med beaktande av att det å ena sidan kan påverka sektorer i den färöiska fiskeindustrin som inte har något direkt samband med den pelagiska fångstsektorn och det å andra sidan kommer att skapa en hög administrativa börda i samband med analysen av prover av fiskmjöl och fiskolja i specialiserade laboratorier när man ska fastställa deras sammansättning i fråga om arter. Det tredje alternativet enligt ovan anses ineffektivt så länge dess potentiella ekonomiska konsekvenser lätt kan uppvägas av makrillexporten. Det andra alternativet erbjuder därför den bästa balansen mellan medel och önskad effekt, och det finns inga mindre betungande åtgärder att tillgå om man vill uppnå nödvändiga resultat.
(25)
Vid bedömningen av proportionaliteten undersökte kommissionen också om det är nödvändigt med andra åtgärder utöver importrestriktionerna, särskilt restriktioner vad gäller utnyttjande av hamnar. Eftersom utnyttjandet av hamnar för tankning, landning, utbyte av besättningar, reparationer och vila utgör löpande och nödvändig verksamhet i samband med sillfångst, drog kommissionen slutsatsen att sådana åtgärder också är nödvändiga och att det inte finns några alternativa mindre begränsande åtgärder för att undvika att Färöarnas fiskeflottor utnyttjar EU:s anläggningar och resurser för att bedriva ohållbart sillfiske.
(26)
Vid en utvärdering av de miljömässiga, handelsmässiga, ekonomiska och sociala effekterna av åtgärderna på kort och lång sikt, samt den administrativa bördan i samband med deras genomförande, blir slutsatsen att åtgärderna är rimliga och inte kommer att få oacceptabla effekter eller skapar en otillbörlig börda. Miljöeffekterna av åtgärderna är sunda, eftersom de förväntas bidra till ökad hållbarhet för sillbeståndet. Handelseffekterna kommer att bli måttliga - visserligen kan omedelbara ekonomiska effekter förväntas, men det går att finna alternativa handelsmekanismer på medellång sikt och i slutändan väntas försörjningen inte bli otillräcklig i EU. De ekonomiska och sociala effekterna förväntas bli måttliga på kort sikt, eftersom de kommer att följa handelseffekterna; om åtgärderna får önskat resultat kommer de på medellång och längre sikt emellertid att bli mycket positiva, särskilt för en rad flottor vars ekonomiska beroende av det pelagiska fisket är mycket stort. Den administrativa bördan till följd av åtgärderna kommer att bli relativt liten om man beaktar att de flesta kontrollmedel, inbegripet personal, som krävs för att genomföra åtgärderna i medlemsstaterna redan finns.
(27)
Kommissionen har slutligen undersökt huruvida åtgärderna är förenliga med internationell rätt och dragit slutsatsen att de avser bevarandet av ett uttömligt fiskbestånd och syftar till att effektivt undvika överutnyttjande av beståndet eftersom åtgärderna syftar till att bevara det atlantoskandiska sillbeståndet inom säkra biologiska gränser. Åtgärderna tillämpas tillsammans med unionens egna bevarandeåtgärder (artikel 5.1 b i förordning (EU) nr 1026/2012). Unionen reducerar i synnerhet sina fångster med 26 % i linje med Internationella havsforskningsrådets (Ices) rekommendation, och tillämpar till fullo villkoren och begränsningarna i den långsiktiga förvaltningsplan som har överenskommits och tillämpats av kuststaterna sedan 1999 och ånyo bekräftades av Ices i maj 2013 såsom varande förenlig med försiktighetsmetoden och som anses vara korrekt förvaltningsmetod för att hålla upptagningen inom säkra biologiska gränser. Några avgörande vetenskapliga belägg finns vidare inte som pekar mot att Färöarna skulle kunna ha rätt till en högre andel i fisket av atlantoskandisk sill. En minskning av detta lands fångster i enlighet med Ices rekommendationer för 2013 hade varit lämplig.
(28)
Därför bör de åtgärder som antas som första steg omfatta a) förbudet mot import av sill och makrill från det atlantoskandiska beståndet samt av fiskeriprodukter som innehåller eller består av sådan fisk och b) begränsningar vad gäller användningen av unionens hamnar för fartyg under kontroll av Färöarna som bedriver fiske av atlantoskandisk sill och makrill och fartyg som transporterar fisk eller fiskeriprodukter som härrör från det fisket. I syfte att underlätta genomförandet av de åtgärder som är tillämpliga på fartyg som bedriver fiske efter de relevanta sill- eller makrillbestånden eller som transporterar fisk eller fiskeriprodukter som härrör från de bestånden, bör medlemsstaterna ges förteckningar över sådana fartyg. För att avgöra huruvida sill och makrill har fångats under överinseende av Färöarna bör det fångstcertifieringssystem användas som anges i kapitel III i rådets förordning (EG) nr 1005/2008 av den 29 september 2008 om upprättande av ett gemenskapssystem för att förebygga, motverka och undanröja olagligt, orapporterat och oreglerat fiske och om ändring av förordningarna (EEG) nr 2847/93, (EG) nr 1936/2001 och (EG) nr 601/2004 och om upphävande av förordningarna (EG) nr 1093/94 och (EG) nr 1447/1999 (5).
(29)
De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är förenliga med yttrandet från kommittén för fiske och vattenbruk.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Syfte
Genom denna förordning identifieras Färöarna som ett land som tillåter ohållbart fiske av det atlantoskandiska sillbeståndet och fastställs åtgärder avseende Färöarna för att säkerställa bevarandet av detta bestånd.
Artikel 2
Tillämpningsområde och mål
Denna förordning ska vara tillämplig på fiske efter atlantoskandisk sill som utförs under Färöarnas överinseende. Målet är att säkerställa långsiktig hållbarhet för beståndet av atlantoskandisk sill.
Artikel 3
Definitioner
I denna förordning gäller följande definitioner:
a)
atlantoskandiskt sillbestånd: beståndet av sill och strömming (Clupea harengus) i Ices (Internationella havsforskningsrådet) delområden I, II, V, XII och XIV (6).
b)
atlantoskandisk sill: fisk från det atlantoskandiska sillbeståndet.
c)
makrill: fisk av arten Scomber scombrus som har fångats i de områden där atlantoskandisk sill förekommer.
d)
som fångats under överinseende av Färöarna: som fångats av fartyg som för färöisk flagg eller av fartyg som för en annan stats flagg som har fått tillstånd att fiska i Färöarnas exklusiva ekonomiska zon eller som har hyrts av ett färöiska företag eller av färöiska myndigheter.
Artikel 4
Identifiering
Färöarna ska identifieras som ett land som tillåter ohållbart fiske av det atlantoskandiska sillbeståndet.
Artikel 5
Åtgärder
1. Det ska vara förbjudet att till unionens territorium, även för omlastning i hamn, föra in fisk eller fiskeriprodukter som anges i bilagan och som består av, är tillverkade av eller innehåller atlantoskandisk sill eller makrill som har fångats under överinseende av Färöarna.
2. Utnyttjande av unionens hamnar ska vara förbjudet för fartyg som för färöisk flagg och som fiskar efter atlantoskandisk sill eller makrill och för fartyg som transporterar fisk eller fiskeriprodukter som härrör från atlantoskandisk sill eller makrill som har fångats antingen av fartyg som för färöisk flagg eller av fartyg med det landets tillstånd, men som för en annan flagg. Detta förbud ska inte gälla vid force majeure eller i nödsituationer i den mening som avses i artikel 18 i Förenta nationernas havsrättskonvention, 1982, för tjänster som är strikt nödvändiga för att komma till rätta med dessa situationer.
Artikel 6
Genomförande
1. Medlemsstaternas behöriga myndigheter ska använda det fångstcertifieringssystem som fastställs i kapitel III i förordning (EG) nr 1005/2008 för att identifiera produkter som omfattas av förbudet enligt artikel 5.1 i den här förordningen.
2. I syfte att underlätta genomförandet av förbudet enligt artikel 5.2 ska medlemsstaterna få tillgång till vägledande förteckningar över fartyg som, enligt tillförlitliga uppgiftskällor, har fiskat eller för närvarande fiskar efter atlantoskandisk sill eller makrill under överinseende av Färöarna.
Artikel 7
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft den sjunde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 20 augusti 2013.