РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 230/2014 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 11 март 2014 година
за създаване на Инструмент, допринасящ за стабилността и мира
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 209, параграф 1 и член 212, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателния акт на националните парламенти,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (1),
като имат предвид, че:
(1)
Настоящият регламент съставлява един от инструментите, които осигуряват пряка подкрепа за външните политики на Съюза, и заменя Регламент (ЕО) № 1717/2006 на Европейския парламент и на Съвета (2), чието действие изтече на 31 декември 2013 г.
(2)
Опазването на мира, предотвратяването на конфликти и укрепването на международната сигурност, както и подпомагането на населението, на държавите и регионите, изправени пред природни или причинени от човека бедствия, са сред основните цели на външната дейност на Съюза, изложени, inter alia, в член 21 от Договора за Европейския съюз (ДЕС). Кризите и конфликтите, засягащи държави и региони, и други фактори като тероризма, организираната престъпност, насилието въз основа на пола, изменението на климата, предизвикателствата пред киберсигурността и заплахите за сигурността, произтичащи от природни бедствия, представляват риск за стабилността и сигурността. За да се решат тези въпроси ефективно и навременно, са необходими специфични финансови ресурси и инструменти, които могат да се прилагат по начин, допълващ хуманитарната помощ и инструментите за дългосрочно сътрудничество.
(3)
В заключенията си от 15-16 юни 2001 г. Европейският съвет одобри Програмата на Съюза за предотвратяване на конфликти, свързани с насилие, като подчерта „политическата ангажираност на Съюза да преследва предотвратяването на конфликтите като една от основните цели на външните отношения на Съюза“ и призна, че инструментите за сътрудничество за развитие могат да допринесат за постигането на тази цел. В заключенията на Съвета от 20 юни 2011 г. относно предотвратяване на конфликтите беше потвърдена отново валидността на тази програма като валидна основа за политиката за по-нататъшни действия на Съюза в областта на предотвратяването на конфликти. В заключенията си от 17 ноември 2009 г. Съветът одобри концепцията за повишаване на способностите на ЕС за посредничество и диалог.
(4)
В заключенията на Съвета от 19 ноември 2007 г. относно отговора на ЕС при ситуации на нестабилност, както и в заключенията на Съвета и представителите на правителствата на държавите членки, заседаващи в рамките на Съвета, относно сигурността и развитието, също от 19 ноември 2007 г., се изтъква, че взаимната обусловеност между развитието и сигурността следва да служи като основа за стратегиите и политиките на Съюза, за да допринася за съгласуваността на политиките за развитие, в съответствие с член 208 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), и за съгласуваността на външните действия на ЕС като цяло. По-конкретно, Съветът заключи, че бъдещата работа относно сигурността и развитието следва да включва последствията за сигурността и развитието от изменението на климата, въпросите на околната среда и на управлението на природните ресурси и миграцията.
(5)
На 12 декември 2003 г. Европейският съвет одобри Европейската стратегия за сигурност, а на 11 декември 2008 г. - и съвместния анализ на доклада за изпълнението ѝ. В своето съобщение, озаглавено „Стратегия за вътрешна сигурност на ЕС в действие: пет стъпки към една по-сигурна Европа“, Комисията отбелязва също важността на сътрудничеството с трети държави и регионални организации, особено за целите на борбата с многокомпонентни заплахи като трафика на хора, трафика на наркотици и тероризма.
(6)
В своето съобщение, озаглавено „ЕС в търсене на отговор за справяне със ситуации на несигурност - намеса в трудна среда с цел устойчиво развитие, стабилност и мир“, Комисията отчете съществения принос, който има Съюза за насърчаването на мира и стабилността посредством справяне с проявите на насилие и с основните причини за несигурността и за конфликтите, свързани с насилие. Настоящият регламент следва да допринася за постигането на тези цели.
(7)
На 8 декември 2008 г. Съветът одобри цялостен подход на Съюза към изпълнението на резолюции 1325 (2000 г.) и 1820 (2008 г.) на Съвета за сигурност на ООН относно жените, мира и сигурността, отчитайки тесните връзки между въпросите, свързани с мира, сигурността, развитието и равенството между половете. Съюзът многократно е призовавал за цялостно изпълнение на програмата относно жените, мира и сигурността, заложена в съответните резолюции на Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации, със специален акцент върху необходимостта от борба с насилието срещу жените в ситуации на конфликт и от насърчаване на участието на жените в изграждането на мира.
(8)
Стратегическата рамка и планът за действие на ЕС относно правата на човека и демокрацията, приети от Съвета на 25 юни 2012 г., призовават за разработване на оперативни насоки, които да гарантират, че правата на човека се вземат предвид при формулирането и изпълнението на мерките за помощ в областта на борбата с тероризма, и в тях се подчертава, че премахването на изтезанията и други форми на жестоко, нечовешко или унизително отнасяне и надлежното провеждане на съдебния процес (включително презумпцията за невиновност, правото на справедлив процес и правото на защита) са приоритет на Съюза при прилагането на правата на човека.
(9)
Демокрацията и правата на човека са изведени на преден план в отношенията на Съюза с трети държави и поради това следва да се разглеждат като принципи в рамките на настоящия регламент.
(10)
В декларацията на Европейския съвет от 25 март 2004 г. относно борбата срещу тероризма бе призовано целите за противодействие на тероризма да бъдат включени в програмите за външна помощ. В Стратегията на Европейския съюз за борба тероризма, приета от Съвета на 30 ноември 2005 г., бе отправен призив да се засили сътрудничеството за борба с тероризма с трети държави и с Обединените нации. В заключенията на Съвета от 23 май 2011 г. относно засилването на връзките между вътрешното и външното измерение на борбата с тероризма се отправя призив за укрепване на капацитета на компетентните органи, които участват в борбата с тероризма в трети държави, в стратегическото програмиране на Инструмента за стабилност, създаден с Регламент (ЕО) № 1717/2006.
(11)
Регламент (ЕО) № 1717/2006, беше приет с цел да се даде възможност на Съюза да предостави последователен и цялостен отговор при ситуации на криза или на възникваща криза, за да се преодолеят специфични глобални и трансрегионални заплахи за сигурността и да се подобри готовността за действие при кризи. Настоящият регламент има за цел да се въведе преразгледан инструмент въз основа на опита от Регламент (ЕО) № 1717/2006, за да се увеличат ефикасността и съгласуваността на действията на Съюза в областта на ответните мерки при кризи, предотвратяването на конфликти, укрепване на мира и готовността за действие при кризи и за отговор на заплахите и предизвикателствата за сигурността.
(12)
Приетите съгласно настоящия регламент мерки следва да са насочени към постигане на целите на член 21 от ДЕС и на членове 208 и 212 от ДФЕС. Те могат да допълват и следва да бъдат съгласувани с мерките, приети от Съюза, при следване на целите на общата външна политика и политика на сигурност в рамките на дял V от ДЕС и мерките, приети в рамките на част пета от ДФЕС. Съветът и Комисията следва да си сътрудничат, за да гарантират тази съгласуваност, като всеки от тях действа съгласно съответните си правомощия.
(13)
Настоящият регламент следва да е съгласуван с разпоредбите относно организацията и функционирането на Европейската служба за външна дейност (ЕСВД), установени в Решение 2010/427/ЕС на Съвета (3). Декларацията на върховния представител от 2010 г. относно политическата отчетност потвърди принципите на диалог и консултации с Европейския парламент и на предоставяне на информация и докладване пред него.
(14)
Комисията и ЕСВД, в зависимост от случая, следва да осъществяват редовен и периодичен обмен на мнения и информация с Европейския парламент. Освен това, съгласно съответните междуинституционални споразумения в тази област, на Европейския парламент следва да бъде даден достъп до документи с цел правото на контрол по силата на Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (4) да се упражнява по осведомен начин.
(15)
Общите правила и процедури за изпълнение на инструментите на Съюза за финансиране на външна дейност трябва да се определят в Регламент (ЕС) № 231/2014 на Европейския парламент и на Съвета (5).
(16)
С оглед осигуряване на еднакви условия за прилагането на настоящия регламент на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия във връзка с програмирането и мерките за изпълнение. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011.
(17)
Като се има предвид естеството на тези актове за изпълнение, по-специално характера на политическата им насоченост и отражението им върху бюджета, за тяхното приемане следва по принцип да се използва процедурата по разглеждане, освен в случай на мерки с малък финансов мащаб.
(18)
Комисията следва да приема актове за изпълнение с незабавно приложение, когато в надлежно обосновани случаи, свързани с необходимостта от бърза реакция на Съюза, наложителни причини за спешност изискват това.
(19)
Съюзът следва да се стреми към най-ефективно използване на наличните ресурси с оглед оптимизиране на въздействието на външната му дейност. Това следва да бъде постигнато чрез съгласуваност и взаимно допълване между инструментите на Съюза за външната дейност, както и чрез създаването на полезни взаимодействия между настоящия регламент, другите инструменти на Съюза за финансиране за външна дейност и другите политики на Съюза. Това следва да доведе и до взаимното укрепване на програмите, разработени в рамките на инструментите за финансиране на външната дейност.
(20)
Доколкото целите на настоящия регламент не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки, а поради обхвата и последиците от действието, могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тези цели.
(21)
С настоящия регламент се определя финансов пакет за целия срок на прилагане на регламента, който да представлява основната референта сума по смисъла на точка 17 от Междуинституционалното споразумение от 2 декември 2013 г. между Европейския парламент, Съвета и Комисията относно бюджетната дисциплина, сътрудничеството по бюджетни въпроси и доброто финансово управление (6), за Европейския парламент и Съвета в рамките на годишната бюджетна процедура.
(22)
Уместно е срокът на прилагане на настоящия регламент да се съобрази с този на Регламент (ЕС, Евратом) № 1311/2013 на Съвета (7). Поради това настоящият регламент следва да се прилага от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2020 г.,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет и цели
1. С настоящия регламент се създава инструмент („Инструмент, допринасящ за стабилността и мира“), който за периода 2014-2020 г. осигурява пряко подпомагане на външните политики на Съюза, като увеличава ефикасността и съгласуваността на действията на Съюза в областите на ответните мерки при кризи, предотвратяване на конфликти, укрепване на мира и готовност за действие при кризи, както и действията му в отговор на глобалните и трансрегионалните заплахи.
2. Съюзът предприема мерки за сътрудничество за развитие, както и мерки за финансово, икономическо и техническо сътрудничество с трети държави, регионални и международни организации и други държавни субекти и представители на гражданското общество при условията, установени в настоящия регламент.
3. За целите на настоящия регламент терминът „представители на гражданското общество“ включва неправителствени организации, организации, представляващи коренното население, местни граждански групи и търговски асоциации, кооперации, профсъюзи, организации, представляващи икономически и социални интереси, местни организации (включително мрежи), които участват в децентрализирано регионално сътрудничество и интеграция, потребителски организации, женски и младежки организации, образователни организации, организации с културна насоченост, научни и изследователски организации, университети, църкви и религиозни асоциации и общности, медиите и всякакви неправителствени асоциации и частни и обществени фондации, за които е вероятно да допринесат за развитието на вътрешните политики или на външното им измерение. Други органи или субекти, които не са изброени в настоящия параграф, могат да бъдат финансирани, когато това е необходимо с оглед постигане на целите на настоящия регламент.
4. Специфичните цели на настоящия регламент са:
а)
в ситуация на криза или на възникваща криза да се способства бързо за стабилност, като се осигури ефективен отговор, предназначен да помогне да се запазят, установят или възстановят условията от съществено значение за правилното изпълнение на външните политики и действия на Съюза в съответствие с член 21 от ДЕС;
б)
да се способства за предотвратяването на конфликти и за осигуряването на капацитет и готовност за справяне с предкризисни и следкризисни ситуации и за изграждането на мира; както и
в)
да се посрещат специфични глобални и трансрегионални заплахи за мира, международната сигурност и стабилността.
Член 2
Съгласуваност и допълващ характер на помощта на Съюза
1. Комисията гарантира, че мерките, приети съгласно настоящия регламент, са съвместими с цялостната стратегическа рамка на политиките на Съюза за партньорските държави, и по-специално с целите на мерките, посочени в параграф 2, както и с други съответни мерки на Съюза.
2. Мерките, приети съгласно настоящия регламент, могат да бъдат допълващи към мерките, приети съгласно дял V от ДЕС и част пета от ДФЕС, и са съгласувани с тях. Мерките, приети съгласно настоящия регламент, надлежно отчитат вижданията на Европейския парламент.
3. Помощта на Съюза съгласно настоящия регламент допълва предвидената в рамките на инструментите на Съюза за външна помощ и се предоставя само дотолкова, доколкото адекватен и ефективен отговор не може да бъде осигурен в рамките на тези инструменти, и се планира и изпълнява по начин, по който се постига непрекъснатост на действията по силата на тези инструменти, когато това е приложимо.
4. Когато е възможно, включително при програмирането, се обхващат следните въпроси, имащи отражение върху всички сектори:
а)
насърчаване на демокрацията и доброто управление;
б)
правата на човека и хуманитарното право, включително правата на децата и правата на коренното население;
в)
недискриминацията;
г)
равенството между половете и укрепване на положението на жените;
д)
предотвратяването на конфликти; и
е)
изменението на климата.
5. Дейностите, попадащи в обхвата на Регламент (ЕО) № 1257/96 на Съвета (8) и на Решение (ЕС) № 1313 /2013/EС на Европейския парламент и на Съвета (9), които са допустими за финансиране съгласно тези актове, не се финансират съгласно настоящия регламент.
6. За да се подобрят ефективността и допълващият характер на мерките за помощ на Съюза и на националните мерки за помощ и за да се предотврати двойното финансиране, Комисията насърчава тясната координация между дейностите на Съюза и тези на държавите членки, както на равнище вземане на решения, така и при действия на място. За тази цел държавите членки и Комисията поддържат система за обмен на информация. Комисията може да предприема инициативи за насърчаване на тази координация. Освен това Комисията осигурява координацията и сътрудничеството с многостранни, регионални и подрегионални организации и други донори.
ДЯЛ II
ВИДОВЕ ПОМОЩ НА СЪЮЗА
Член 3
Помощ в отговор на ситуация на криза или на възникваща криза, за да се предотвратят конфликти
1. Съюзът предоставя техническа и финансова помощ в преследване на специфичните цели, определени в член 1, параграф 4, буква а), в отговор на следните извънредни и непредвидени ситуации:
а)
ситуация на неотложност, на криза или на възникваща криза;
б)
ситуация, застрашаваща демокрацията, законността и реда, защитата на правата на човека и основните свободи или сигурността и безопасността на лицата, по-специално на тези, изложени на насилие въз основа на пола в ситуации на нестабилност; или
в)
ситуация, застрашаваща да ескалира във въоръжен конфликт или да дестабилизира сериозно съответната трета държава или държави.
Такава помощ може също да бъде насочена към ситуации, при които Съюзът се е позовал на клаузите върху съществени елементи на международни споразумения, за да спре частично или изцяло сътрудничеството с трети държави.
2. Техническата и финансовата помощ, посочена в параграф 1, може да обхваща следното:
а)
подкрепа посредством предоставяне на техническа и логистична помощ за усилията, предприети от международни и регионални организации, както и от представители на гражданското общество, за насърчаване изграждането на доверие, посредничеството, диалога и помирението;
б)
подкрепа за изпълнение на резолюциите на Съвета за сигурност на ООН относно жените, мира и сигурността, и по-конкретно в нестабилни държави, държави с нерешен конфликт и държави след конфликт;
в)
подкрепа за установяване и функциониране на временни администрации, получили мандат в съответствие с международното право;
г)
подкрепа за развитие на демократични, плуралистични държавни институции, включително мерки за засилване ролята на жените в тези институции, на ефективна гражданска администрация и граждански надзор върху системата за сигурност, както и на мерки за засилване на капацитета на правоприлагащите и съдебните органи, които участват в борбата срещу тероризма, организираната престъпност и всички форми на незаконен трафик;
д)
подкрепа за международни наказателни съдилища и ad hoc национални съдилища, комисии за установяване на истината и помирение и механизми за правно уреждане на искове относно правата на човека и за отстояване и присъждане на права на собственост, установени в съответствие с международните стандарти в областта на правата на човека и на правовата държава;
е)
подкрепа за мерките, необходими за започване на възстановяване и реконструкция на ключови инфраструктури, жилища, обществени сгради и икономически активи, и съществен производствен капацитет, както и други мерки за повторното започване на икономическа дейност, създаването на заетост и установяването на минимални условия, необходими за устойчиво социално развитие;
ж)
подкрепа за граждански мерки, свързани с демобилизацията и реинтеграцията на бивши бойци и техните семейства в гражданското общество, и по целесъобразност тяхното репатриране, както и мерки за справяне с положението на децата и жените бойци;
з)
подкрепа за мерки за смекчаване на социалните ефекти от преструктурирането на въоръжените сили;
и)
подкрепа за мерки за справяне, в рамките на политиките за сътрудничество на Съюза и техните цели, със социално-икономическото въздействие върху гражданското население на противопехотни мини, неексплодирали взривни боеприпаси или взривни военни остатъци. Дейностите, финансирани съгласно настоящия регламент, могат да обхващат, наред с другото, обучение за рисковете, откриване на мини и прочистване от мини и във връзка с това, унищожаване на запасите;
й)
подкрепа за мерки за борба, в рамките на политиките за сътрудничество на Съюза и техните цели, с незаконната употреба и достъпа до огнестрелни оръжия, малки оръжия и леки въоръжения;
к)
подкрепа за мерки, които гарантират, че се отговаря адекватно на специфичните нужди на жените и децата в ситуации на криза и конфликт, включително излагането им на насилие въз основа на пола;
л)
подкрепа за възстановяване и реинтеграция на жертвите на въоръжен конфликт, включително мерки за справяне със специфичните нужди на жените и децата;
м)
подкрепа за мерки за насърчаване и защита на зачитането на правата на човека и основните свободи, демокрацията и правовата държава, и на съответните международни инструменти;
н)
подкрепа за социално-икономически мерки за насърчаване на справедливия достъп до природните ресурси и тяхното прозрачно управление в ситуация на криза или на възникваща криза, включително укрепване на мира;
о)
подкрепа за мерки за справяне с потенциалното въздействие на внезапни движения на населението във връзка с политическото положение и сигурността, включително. мерки за справяне с нуждите на приемните общности в ситуация на криза или на възникваща криза, включително укрепване на мира;
п)
подкрепа за мерки за насърчаване развитието и организацията на гражданското общество и неговото участие в политическия процес, включително мерки за засилване на ролята на жените в тези процеси и мерки за насърчаване на независими, плуралистични и професионални медии;
р)
подкрепа за мерки в отговор на природни или предизвикани от човека бедствия, които представляват заплаха за стабилността, и в отговор на заплахи за общественото здраве, свързани с пандемии, при липса на хуманитарна помощ и помощ за гражданска защита на Съюза или като допълнение към тази помощ.
3. В ситуациите, посочени в параграф 1 от настоящия член, Съюзът може също да предостави техническа и финансова помощ, която не попада изрично в обхвата на параграф 2 от настоящия член. Тази помощ се ограничава до извънредните мерки за помощ, посочени в член 7, параграф 2, които отговарят на всички от посочените по-долу условия:
а)
попадат както в общия обхват на настоящия регламент, така и на конкретните цели, определени в член 1, параграф 4, буква а);
б)
са ограничени по времетраене до периода, определен в член 7, параграф 2,
в)
обикновено биха били допустими съгласно други инструменти на Съюза за външна помощ или други компоненти на настоящия регламент, но които поради необходимостта от бърз отговор на ситуацията следва да бъдат осъществени чрез мерки при криза или възникваща криза.
Член 4
Помощ за предотвратяване на конфликти, укрепване на мира и готовност за действие при кризи
1. Съюзът предоставя техническа и финансова помощ за изпълнение на специфичните цели, определени в член 1, параграф 4, буква б). Тази помощ обхваща подкрепа за мерки, които целят изграждане и засилване на капацитета на Съюза и неговите партньори за предотвратяване на конфликти, укрепване на мира и справяне с предкризисни и следкризисни нужди в тясно сътрудничество с Организацията на обединените нации и други международни, регионални и подрегионални организации, държавни субекти и представители на гражданското общество по отношение на техните усилия за:
а)
насърчаване на ранното предупреждение и анализа на риска от конфликти при изготвянето и прилагането на политиките;
б)
улесняване и укрепване на капацитета в областта на изграждането на доверие, посредничеството, диалога и помирението, като се обърне особено внимание на възникващо напрежение между общностите;
в)
засилване на капацитета за участие и разгръщане в граждански мисии за стабилизиране;
г)
подобряване на възстановяването след конфликт, както и възстановяването след бедствие с отношение към политическото положение и сигурността;
д)
ограничаване на използването на природни ресурси за финансиране на конфликти и подпомагане на спазването от заинтересованите страни на инициативи като схемата за сертифициране в рамките на процеса от Кимбърли, особено по отношение осъществяването на ефективен местен контрол върху производството и търговията с природни ресурси.
2. Мерките съгласно настоящия член:
a)
включват трансфер на ноу-хау, обмен на информация и добри практики, оценка на риска или заплахата, научни изследвания и анализ, системи за ранно предупреждение, обучение и предоставяне на услуги;
б)
допринасят за по-нататъшното разгръщане на структурния диалог по въпросите за укрепването на мира;
в)
могат също да включват техническа и финансова помощ за изпълнението на дейности за подкрепа на укрепването на мира и на държавното изграждане.
Член 5
Помощ за справяне с глобалните, трансрегионалните и възникващите заплахи
1. Съюзът предоставя техническа и финансова помощ в преследване на специфичните цели, определени в член 1, параграф 4, буква в), в следните области:
а)
Заплахи за законността и реда, за сигурността и безопасността на лицата, за критични инфраструктури и за общественото здраве;
б)
смекчаване на ефекта и готовност за рискове, породени от умишлени действия, аварии или природни бедствия, свързани с химични, биологични, радиологични и ядрени материали или агенти;
2. Помощта в областите, посочени в параграф 1, буква а), обхваща подкрепа за мерки, насочени към:
а)
засилване на капацитета на правоприлагащите, съдебните и гражданските органи, които участват в борбата срещу тероризма, организираната престъпност, включително киберпрестъпността, и всички форми на незаконен трафик, както и в ефективния контрол върху незаконната търговия и транзит;
б)
справяне със заплахите за критичната инфраструктура, които могат да включват международния транспорт, включително превоза на пътници и товари, енергийните дейности и енергоразпределението и електронните информационни и комуникационни мрежи. С тези мерки се поставя акцент особено върху трансрегионалното сътрудничество и изпълнението на международните стандарти в областта на осъзнаване на риска, анализ на уязвимостта, аварийна готовност, управление на тревогите и на последиците;
в)
гарантиране на адекватен отговор на сериозни заплахи за общественото здраве, включително внезапно възникнали епидемии с потенциално транснационално въздействие;
г)
справяне с глобалните и трансрегионалните последици от изменението на климата, имащи потенциален дестабилизиращ ефект върху мира и сигурността.
3. По отношение на мерките, посочени в параграф 2, буква а):
а)
дава се приоритет на трансрегионалното сътрудничество, включващо две или повече трети държави, които са доказали ясна политическа воля за решаване на възникващите проблеми. Сътрудничество в борбата срещу тероризма може да бъде осъществявано също с отделни държави, региони и международни, регионални и подрегионални организации;
б)
те наблягат по-специално върху доброто управление и са в съответствие с международното право;
в)
по отношение на помощта за органите, които участват в борбата срещу тероризма, се дава приоритет на мерките за подкрепа, отнасящи се до развитието и укрепването на законодателството за противодействие на тероризма, изпълнението и практиката на финансовото право, на митническото право и на правото в областта на имиграцията, разработването на процедури за правоприлагане, които съответстват на най-високите международни стандарти и на международното право, укрепването на демократичния контрол и на институционалните механизми за надзор, както и предотвратяването на отявления радикализъм;
г)
по отношение на помощта, свързана с проблема с наркотиците, подобаващо внимание се отделя на международното сътрудничество, което цели насърчаване на добрите практики, свързани с намаляване на търсенето, производството и вредите.
4. Помощта в областите, посочени в параграф 1, буква б) обхваща подкрепа за мерки, насочени към:
а)
насърчаване на дейности за граждански научни изследвания като алтернатива на свързаните с отбраната научни изследвания;
б)
подобряване на практиките за безопасност, свързани с граждански обекти, в които чувствителни химични, биологични, радиологични и ядрени материали или агенти се съхраняват или се третират в контекста на гражданските програми за научни изследвания;
в)
оказване на подкрепа, в рамките на политиките за сътрудничество на Съюза и техните цели, за установяването на граждански инфраструктури и съответни граждански изследвания, необходими за закриването, разчистването или конверсията на оръжейни съоръжения и обекти, когато бъде обявено, че вече не са част от отбранителна програма;
г)
засилване на капацитета на компетентните граждански органи, участващи в развитието и изпълнението на ефективен контрол на незаконния трафик на химични, биологични, радиологични и ядрени материали или агенти (включително оборудването за тяхното производство или доставка);
д)
разработване на правната рамка и на институционалния капацитет за установяване и изпълнение на ефективни мерки за контрол при износ на изделия с двойна употреба, включително мерки за регионално сътрудничество;
е)
разработване на ефективни мерки за гражданска готовност при бедствия, планове за действие при извънредни ситуации, ответни мерки при кризи и капацитет за мерки за справяне с последиците.
ДЯЛ III
ПРОГРАМИРАНЕ И ИЗПЪЛНЕНИЕ
Член 6
Обща рамка
Помощта на Съюза се изпълнява в съответствие с Регламент (ЕС) № 236/2014 чрез:
а)
извънредни мерки за помощ и програми за временни мерки, посочени в член 7;
б)
тематични стратегически документи и многогодишни индикативни програми, посочени в член 8;
в)
годишни програми за действие, индивидуални мерки и специални мерки;
г)
мерки за подкрепа.
Член 7
Извънредни мерки за помощ и програми за временни мерки
1. Помощта на Съюза съгласно член 3 се предоставя посредством извънредни мерки за помощ и програми за временни мерки.
2. В ситуациите, посочени в член 3, параграф 1,Комисията може да приеме извънредни мерки за помощ, които изпълняват условията, определени в член 3, параграф 3. Такава извънредна мярка за помощ може да има срок до 18 месеца, който може да се удължи двукратно с допълнителен срок от най-много шест месеца, до общ срок от най-много 30 месеца, в случай на обективни и непредвидени пречки за нейното изпълнение, при условие че не се увеличава размерът на финансовите средства за мярката.
В случаи на продължителна кризи и конфликт Комисията може да приеме втора извънредна мярка за помощ със срок до 18 месеца.
Срокът на извънредната мярка за помощ, посочена в първа алинея, съчетан със срока на мярката, посочена във втора алинея, не може да превишава 36 месеца.
3. Когато разходите за извънредна мярка за помощ надхвърлят 20 000 000 EUR, тя се приема в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014.
4. Преди да приеме или удължи срока на действие на извънредните мерки за помощ в размер до 20 000 000 EUR, Комисията информира Съвета относно тяхното естество и цели и относно предвидените финансови средства. Комисията информира по същия начин Съвета, преди да направи значителни и съществени промени във вече приетите извънредни мерки за помощ. Комисията взема предвид съответния политически подход на Съвета както при планирането, така и при последващото изпълнение на тези мерки в интерес на съгласуваността на външната дейност на Съюза.
5. Възможно най-рано след приемането на извънредна мярка за помощ и при всички положения в рамките на три месеца след това, Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета, като прави преглед на естеството, контекста и обосновката на приетите мерки, включително на допълващия характер на тези мерки спрямо текущия и планиран отговор на Съюза.
6. Комисията може да приеме програми за временни мерки в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014, с оглед установяване или възстановяване на съществените условия, необходими за ефективното изпълнение на политиките за външно сътрудничество на Съюза.
Програмите за временни мерки се основават на извънредните мерки за помощ.
7. Комисията надлежно и своевременно информира Европейския парламент за планирането и изпълнението на помощта на Съюза съгласно член 3, включително за предвидените финансови средства, и информира също Европейския парламент за направените значителни промени или удължавания за тази помощ.
Член 8
Тематични стратегически документи и многогодишни индикативни програми
1. Тематичните стратегически документи представляват общата основа за изпълнението на помощта съгласно членове 4 и 5. Тематичните стратегически документи предоставят рамка за сътрудничество между Съюза и съответните партньорските държави или региони.
2. При подготовката и прилагането на тематични стратегически документи се съблюдават принципите за ефективност на помощта, като партньорство, координиране и където е приложимо, хармонизиране. За тази цел тематичните стратегически документи съответстват на документите за програмиране, одобрени или приети съгласно други инструменти на Съюза за външна помощ, и избягват дублирането с тях.
Тематичните стратегически документи по принцип се основават на диалога между Съюза и където е целесъобразно, имащите отношение държави членки, и съответните партньорски държави или региони с участието на гражданското общество и на регионалните и местните органи, така че да се гарантира, че съответните държави или региони поемат отговорност за процеса на програмиране в достатъчна степен.
При необходимост Съюзът и държавите членки се консултират помежду си на ранен етап от процеса на програмиране, за да се насърчи съгласуваността и взаимното допълване на действията им за сътрудничество.
3. Всеки тематичен стратегически документ се придружава от многогодишна индикативна програма, в която се обобщават приоритетните области, подбрани за финансиране от Съюза, специфичните цели, очакваните резултати, показателите за изпълнение и графикът за помощ от Съюза.
В многогодишната индикативна програма се определят индикативните финансови средства за всяка програма, като се отчитат нуждите и специфичните трудности на съответните партньорски държави или региони. Финансовите средства могат да бъдат представени под формата на определен диапазон, ако е необходимо.
4. Тематичните стратегически документи се одобряват и многогодишните индикативни програми се приемат от Комисията в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014 Тази процедура се прилага и по отношение на съществени прегледи, които имат за резултат значително изменение на тематичните стратегически документи или на многогодишните индикативни програми.
5. Процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014, не се прилага за несъществени изменения или технически корекции на тематичните стратегически документи и многогодишните индикативни програми, съгласно които средствата се пренасочват в рамките на индикативните финансови средства по приоритетни области или размерът на първоначалните индикативни средства се увеличава или намалява с не повече от 20 %, но със сума, която не превишава сумата от 10 000 000 евро, при условие че подобни изменения или технически корекции не засягат приоритетните области и целите, определени в тези документи.
В тези случаи измененията или техническите корекциите се съобщават незабавно на Европейския парламент и на представителите на държавите членки в комитета, посочен в член 11.
6. По надлежно обосновани наложителни причини за спешност свързани с необходимостта от бърз отговор от Съюза, Комисията може да изменя тематични стратегически документи и многогодишни индикативни програми в съответствие с процедурата, посочена в член 16, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 236/2014.
7. При всяко програмиране или преразглеждане на програмите, което се прави след публикуването на доклада за междинен преглед, посочен в член 17 от Регламент (ЕС) № 236/2014 се отчитат резултатите, констатациите и заключенията, съдържащи се в посочения доклад.
Член 9
Гражданско общество
Изготвянето, програмирането, изпълнението и мониторингът на мерките по настоящия регламент се извършват в консултации с гражданското общество, когато това е възможно и целесъобразно.
Член 10
Права на човека
1. Комисията гарантира, че мерките, приети по настоящия регламент във връзка с борбата срещу тероризма и организираната престъпност, се изпълняват в съответствие с международното право, включително международното хуманитарно право.
2. В съответствие със Стратегическата рамка и плана за действие на ЕС относно правата на човека и демокрацията Комисията разработва оперативни насоки, които да гарантират, че правата на човека се вземат предвид при формулирането и изпълнението на мерките, посочени в параграф 1, по-специално по отношение на предотвратяването на изтезанията и други форми на жестоко, нечовешко или унизително отнасяне и надлежното провеждане на съдебния процес, включително презумпцията за невиновност, правото на справедлив процес и правото на защита. Измерението, свързано с правата на човека, присъства по недвусмислен начин и в мерките, насочени към киберсигурността и борбата срещу киберпрестъпността.
3. Комисията следи внимателно изпълнението на мерките, посочени в параграф 1, за да гарантира съответствието със задълженията по отношение правата на човека. Комисията включва информация по този въпрос в редовните си доклади.
ДЯЛ IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 11
Комитет
Комисията се подпомага от комитет (Комитет относно Инструмента за стабилност и мир). Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 12
Европейска служба за външна дейност
Настоящият регламент се прилага в съответствие с Решение 2010/427/ЕС, и по-специално с член 9 от него.
Член 13
Финансов пакет
1. Финансовият пакет за изпълнението на настоящия регламент за периода от 2014 г. до 2020 г. се определя на 2 338 719 000 EUR.
2. Годишните бюджетни кредити се разрешават от Европейския парламент и Съвета в границите, посочени в многогодишната финансова рамка.
3. През периода от 2014 г до 2020 г.:
a)
най-малко 70 процентни пункта от финансовия пакет се разпределят за мерки, попадащи в приложното поле на член 3, и
б)
съответно девет процентни пункта от финансовия пакет се разпределят за мерки, попадащи в приложното поле на член 4.
Член 14
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2020 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Страсбург на 11 март 2014 година.
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 230/2014
av den 11 mars 2014
om inrättande av ett instrument som bidrar till stabilitet och fred
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 209.1 och 212.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (1), och
av följande skäl:
(1)
Denna förordning är ett av de instrument som direkt understöder unionens yttre politik och den efterträder Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1717/2006 (2), som upphörde att gälla den 31 december 2013.
(2)
Att bevara freden, förebygga konflikter, stärka internationell säkerhet och bistå befolkningar, länder och regioner som drabbas av naturkatastrofer eller katastrofer orsakade av människor hör till de viktigaste målen för unionens yttre åtgärder enligt vad som anges i bland annat artikel 21 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget). Kriser och konflikter som påverkar stater och regioner och andra faktorer som exempelvis terrorism, organiserad brottslighet, könsrelaterat våld, klimatförändringar, utmaningar på området it-säkerhet och säkerhetshot som härrör från naturkatastrofer utgör en risk för stabiliteten och säkerheten. För att effektivt kunna gripa sig an de frågorna i god tid behövs det särskilda finansiella medel och finansieringsinstrument som kan komplettera det humanitära biståndet och instrumenten för långsiktigt samarbete.
(3)
I sina slutsatser av den 15 och 16 juni 2001 godkände Europeiska rådet unionens program för förebyggande av väpnade konflikter, och framhävde unionens politiska åtagande att göra konfliktförebyggande till ett av huvudmålen för unionens yttre förbindelser och konstaterade att instrument för utvecklingssamarbete kan bidra till att uppnå det målet. I rådets slutsatser av den 20 juni 2011 om konfliktförebyggande upprepades att det programmet är en användbar policygrund för unionens ytterligare åtgärder på det konfliktförebyggande området. I sina slutsatser av den 17 november 2009 ställde sig rådet bakom konceptet om förstärkning av EU:s medlings- och dialogkapacitet.
(4)
I rådets slutsatser av den 19 november 2007 om EU:s hantering av instabila situationer och i slutsatserna från rådet och företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, också av den 19 november 2007, om säkerhet och utveckling, betonades att kopplingen mellan utveckling och säkerhet bör prägla unionens strategi och politik för att bidra till en konsekvent utvecklingspolitik i enlighet med artikel 208 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) och till konsekvens i unionens yttre åtgärder i allmänhet. Rådet drog mer specifikt slutsatsen att det framtida arbetet för säkerhet och utveckling bör inbegripa konsekvenserna för säkerhet och utveckling, till följd av klimatförändringarna, frågor som rör förvaltningen av miljö- och naturresurser samt migration.
(5)
Europeiska rådet antog den europeiska säkerhetsstrategin den 12 december 2003 och den gemensamma analysen av dess genomföranderapport den 11 december 2008. I sitt meddelande med titeln EU:s strategi för den inre säkerheten i praktiken: Fem steg mot ett säkrare Europa konstaterade kommissionen även vikten av samarbete med tredjeländer och regionala organisationer, särskilt i syfte att bekämpa samverkande hot, såsom människohandel, narkotikahandel och terrorism.
(6)
I sitt meddelande med titeln EU:s hantering av instabila situationer - insatser för hållbar utveckling, stabilitet och fred i svåra förhållanden bekräftade kommissionen att unionen väsentligt bidrar till att främja fred och stabilitet genom att agera mot våldsyttringar och bakomliggande orsaker till bristande säkerhet och våldsamma konflikter. Denna förordning bör bidra till att uppnå de målen.
(7)
Den 8 december 2008 godkände rådet den övergripande strategin för unionens genomförande av Förenta nationernas säkerhetsråds resolutioner nr 1325(2000) och 1820(2008) om kvinnor, fred och säkerhet och erkände de nära kopplingarna mellan freds-, säkerhets-, utvecklings- och jämställdhetsfrågor. Unionen har konsekvent efterlyst ett fullständigt genomförande av den agenda för kvinnor, fred och säkerhet som fastställs i relevanta resolutioner av FN:s säkerhetsråd, särskilt behovet av att bekämpa våld mot kvinnor i konfliktsituationer och främjandet av kvinnors deltagande i fredsbyggande.
(8)
I EU:s strategiska ram och handlingsplan för mänskliga rättigheter och demokrati, som antogs av rådet den 25 juni 2012, manas till utveckling av operativ vägledning för att säkerställa att de mänskliga rättigheterna beaktas vid utformningen och genomförandet av åtgärder för kampen mot terrorism och det understryks att utrotning av tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning samt respekten för rättssäkerheten (inklusive oskuldspresumtionen, rätten till en rättvis rättegång och rätten till försvar) hör till unionens prioriteringar vid genomförandet av de mänskliga rättigheterna.
(9)
Demokrati och mänskliga rättigheter har ställts i förgrunden för unionens förbindelser med tredjeländer och bör därför betraktas som principer enligt denna förordning.
(10)
Europeiska rådet uppmanade i sitt uttalande av den 25 mars 2004 om bekämpande av terrorism till en integrering av målsättningarna i kampen mot terrorism i programmen för externt bistånd. Vidare innehåller Europeiska unionens strategi för kampen mot terrorism, antagen av rådet den 30 november 2005, en uppmaning till ökat samarbete med tredjeländer och Förenta nationerna i kampen mot terrorism. I rådets slutsatser av den 23 maj 2011 om stärkande av kopplingar mellan inre och yttre aspekter av terrorismbekämpning efterlystes en stärkt kapacitet hos de behöriga myndigheter som är verksamma inom bekämpning av terrorism i tredjeländer vid den strategiska programplaneringen av stabilitetsinstrumentet som inrättades genom förordning (EG) nr 1717/2006.
(11)
Förordning (EG) nr 1717/2006 antogs för att unionen ska kunna agera vid krissituationer och framväxande kriser på ett enhetligt och integrerat sätt, hantera särskilda globala och transregionala säkerhetshot och stärka krisberedskapen. Syftet med den här förordningen är att med utgångspunkt i erfarenheterna från förordning (EG) nr 1717/2006 införa ett reviderat instrument, så att effektiviteten och konsekvensen i unionens insatser kan ökas vad avser krishantering, konfliktförebyggande, fredsbyggande åtgärder och krisberedskap samt åtgärder för att motverka säkerhetshot och -utmaningar.
(12)
Åtgärder som antas i enlighet med denna förordning bör eftersträva målen i artikel 21 i EU-fördraget och artiklarna 208 och 212 i EUF-fördraget. De kan komplettera och bör vara konsekventa med åtgärder antagna av unionen med anledning av målen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken inom ramen för avdelning V i EU-fördraget och åtgärder som antas inom ramen för femte delen i EUF-fördraget. Rådet och kommissionen bör, vardera inom ramen för sina respektive befogenheter, samarbeta för att säkerställa sådan konsekvens.
(13)
Denna förordning bör stämma överens med de bestämmelser som reglerar hur den Europeiska utrikestjänsten, som inrättades genom rådets beslut 2010/427/EU (3), ska organiseras och arbeta. Den höga representantens uttalande år 2010 om politiskt ansvar bekräftade principerna om dialog och samråd med, samt tillhandahållande av information och rapportering till Europaparlamentet.
(14)
Kommissionen och, i förekommande fall, Europeiska utrikestjänsten bör regelbundet och frekvent utbyta åsikter och information med Europaparlamentet. Dessutom ska Europaparlamentet i enlighet med relevanta interinstitutionella avtal i ärendet ges tillgång till dokument så att rätten till kontroll enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 (4) kan utövas på ett välunderbyggt sätt.
(15)
Gemensamma bestämmelser och förfaranden för genomförandet av unionens instrument för finansiering av yttre åtgärder fastställs i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 231/2014 (5).
(16)
För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter med avseende på programplanerings- och genomförandeåtgärder. De befogenheterna bör utövas i enlighet med förordning (EU) nr 182/2011.
(17)
Granskningsförfarandet bör i princip tillämpas vid antagandet av dessa genomförandeakter, med tanke på deras art, särskilt politikinriktningen och budgetkonsekvenserna, utom i fall av finansiellt småskaliga åtgärder.
(18)
Kommissionen bör anta genomförandeakter med omedelbar verkan om, i vederbörligen motiverade fall, en snabb reaktion från unionens sida är nödvändig på grund av tvingande skäl till skyndsamhet.
(19)
Unionen bör sträva efter att utnyttja de tillgängliga resurserna så effektivt som möjligt för att optimera effekterna av sina yttre åtgärder. Det bör uppnås genom konsekvens och komplementaritet mellan unionens instrument för yttre åtgärder samt genom skapande av synergieffekter mellan det här instrumentet, andra unionsinstrument för finansiering av yttre åtgärder och annan unionspolitik. Detta bör vidare leda till ömsesidigt förstärkande av de program som planeras inom ramen för instrumenten för att finansiera yttre åtgärder.
(20)
Eftersom målen för denna förordning inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare, på grund av åtgärdens omfattning eller verkningar, kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i EU-fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.
(21)
I denna förordning fastställs en finansieringsram för förordningens giltighetstid, som ska utgöra det särskilda referensbeloppet i den mening som avses i punkt 17 i det interinstitutionella avtalet av den 2 december 2013 mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen om budgetdisciplin, samarbete i budgetfrågor och sund ekonomisk förvaltning (6) för Europaparlamentet och rådet under det årliga budgetförfarandet.
(22)
Det är lämpligt att anpassa giltighetstiden för denna förordning efter giltighetstiden för rådets förordning (EU, Euratom) nr 1311/2013 (7). Därför bör den här förordningen tillämpas från och med den 1 januari 2014 till och med den 31 december 2020.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
AVDELNING I
ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
Artikel 1
Syfte och mål
1. Genom denna förordning inrättas ett instrument (instrumentet som bidrar till stabilitet och fred) för perioden 2014-2020 och ger direkt stöd till unionens yttre politik genom att öka effektiviteten och konsekvensen i unionens åtgärder på områdena krishantering, konfliktförebyggande fredsbyggande åtgärder och krisberedskap samt vid bemötande av globala och transregionala hot.
2. Unionen ska i enlighet med de villkor som fastställs i denna förordning vidta åtgärder för utvecklingssamarbete samt åtgärder för finansiellt, ekonomiskt och tekniskt samarbete med tredjeländer, regionala och internationella organisationer samt andra statliga aktörer och aktörer från det civila samhället.
3. I denna förordning avses med aktörer från det civila samhället icke-statliga organisationer, organisationer som företräder ursprungsbefolkningar, lokala medborgargrupper och yrkessammanslutningar, kooperativ, fackföreningar, näringslivsorganisationer och sociala intresseorganisationer, lokala organisationer (inbegripet nätverk) som deltar i decentraliserat regionalt samarbete och regional integration, konsumentorganisationer, kvinnoorganisationer och ungdomsorganisationer, organisationer inom undervisning, kultur, forskning och vetenskap, universitet, kyrkor samt religiösa sammanslutningar och samfund, medier samt icke-statliga sammanslutningar och privata och offentliga stiftelser som skulle kunna bidra till utvecklingspolitiken eller de yttre aspekterna av den inre politiken. Andra organ eller aktörer som inte anges i denna punkt kan få stöd om det är nödvändigt för att målen med denna förordning ska uppnås.
4. De specifika målen för denna förordning ska vara
a)
att i en krissituation eller framväxande krissituation snabbt bidra till stabilitet genom en effektiv insats avsedd att hjälpa till att bevara, upprätta eller återupprätta förutsättningarna för att unionens yttre politik och åtgärder ska kunna genomföras på ett korrekt sätt i enlighet med artikel 21 i EU-fördraget,
b)
att bidra till att förebygga konflikter och säkra kapaciteten och beredskapen att hantera situationer före och efter kriser och bygga upp fred, och
c)
att bemöta specifika globala och transregionala hot mot fred, internationell säkerhet och stabilitet.
Artikel 2
Konsekvens och komplementaritet i unionsbiståndet
1. Kommissionen ska sörja för att åtgärder som antas enligt denna förordning är förenliga med unionens övergripande strategiska politikram för partnerländerna, särskilt med målen för de åtgärder som avses i punkt 2, och med andra relevanta unionsåtgärder.
2. Åtgärder som antas i enlighet med denna förordning får komplettera och ska vara samstämmiga med åtgärder som antas enligt avdelning V i EU-fördraget och femte delen i EUF-fördraget. Åtgärder som antas enligt denna förordning ska ta vederbörlig hänsyn till Europaparlamentets synpunkter.
3. Unionens bistånd enligt denna förordning ska komplettera det bistånd som ges enligt unionens instrument för externt bistånd och ska endast ges i den mån dessa instrument inte ger möjlighet till tillräckliga och effektiva insatser och ska planeras och genomföras på ett sådant sätt att insatserna i tillämpliga fall är kontinuerliga inom ramen för dessa instrument.
4. Följande övergripande frågor ska om möjligt tas med, även i programplaneringen:
a)
Främjande av demokrati och god samhällsstyrning.
b)
Mänskliga rättigheter och humanitär rätt, inklusive barns rättigheter och urbefolkningars rättigheter.
c)
Icke-diskriminering.
d)
Jämställdhet mellan könen och kvinnors egenmakt.
e)
Konfliktförebyggande.
f)
Klimatförändringarna.
5. Verksamhet som omfattas av rådets förordning (EG) nr 1257/96 (8) och Europaparlamentets och rådets beslut nr 1313/2013/EU (9) som berättigar till stöd enligt de akterna ska inte finansieras enligt den här förordningen.
6. För att öka effektiviteten och komplementariteten i unionens och nationella biståndsåtgärder och för att förhindra dubbelfinansiering ska kommissionen verka för en nära samordning mellan unionens verksamhet och medlemsstaternas verksamhet såväl på beslutsnivå som ute på fältet. För detta ändamål ska medlemsstaterna och kommissionen använda ett system för informationsutbyte. Kommissionen får ta initiativ för att främja sådan samordning. Dessutom ska kommissionen sörja för samordning och samarbete med multilaterala, regionala och subregionala organisationer och andra givare.
AVDELNING II
TYPER AV UNIONSBISTÅND
Artikel 3
Bistånd som reaktion på krissituationer eller vid framväxande kriser för att förhindra konflikter
1. Unionen ska ge tekniskt och finansiellt bistånd för uppnåendet av de specifika mål som fastställs i artikel 1.4 a som reaktion på följande exceptionella och oförutsedda situationer:
a)
En nödsituation, kris eller framväxande kris.
b)
En situation som hotar demokratin, lag och ordning, skyddet av de grundläggande mänskliga fri- och rättigheterna eller enskilda personers säkerhet och trygghet, särskilt personer som är utsatta för könsrelaterat våld i situationer som präglas av instabilitet.
c)
En situation som riskerar att trappas upp till en väpnad konflikt eller att allvarligt destabilisera tredjelandet eller tredjeländerna i fråga.
Sådant bistånd kan även avse situationer där unionen har åberopat grundsatsklausuler i internationella avtal för att helt eller delvis upphäva samarbetet med tredjeländer.
2. Det tekniska och finansiella biståndet som avses i punkt 1 får omfatta följande:
a)
Stöd, genom tillhandahållande av tekniskt och logistiskt bistånd, till insatser av internationella och regionala organisationer och av statliga aktörer och aktörer från det civila samhället för att främja förtroendeskapande åtgärder, medling, dialog och försoning.
b)
Stöd till genomförande av resolutioner antagna av Förenta nationernas säkerhetsråd om kvinnor, fred och säkerhet, särskilt i instabila eller konfliktdrabbade länder eller länder som nyligen genomgått en konflikt.
c)
Stöd till uppbyggnad och drift av interimsförvaltningar som har inrättats i enlighet med internationell rätt.
d)
Stöd till utveckling av demokratiska och pluralistiska statliga institutioner, inbegripet åtgärder för att förstärka kvinnors roll inom sådana institutioner, effektiv civilförvaltning och civil övervakning av säkerhetssystemet samt åtgärder för att stärka förmågan till brottsbekämpning och rättsväsendets kapacitet i kampen mot terrorism, organiserad brottslighet och alla former av olaglig handel.
e)
Stöd till internationella straffrättstribunaler och särskilda nationella tribunaler, sannings- och försoningskommissioner och mekanismer för rättsliga avgöranden i människorättsärenden samt hävdande och tilldömande av äganderätt i enlighet med internationella normer på områdena mänskliga rättigheter och rättsstatlighet.
f)
Stöd till åtgärder som behövs för att börja rehabilitera och återuppbygga viktig infrastruktur, bostäder, offentliga byggnader, ekonomiska tillgångar och grundläggande produktionskapacitet samt andra åtgärder för att få fart på ekonomisk aktivitet, skapa sysselsättning samt upprätta de minimiförutsättningar som är nödvändiga för en hållbar social utveckling.
g)
Stöd till civila åtgärder i samband med demobilisering och återintegrering och, i tillämpliga fall, repatriering av före detta kombattanter och deras familjer i det civila samhället samt åtgärder för att ta itu med barnsoldaters och kvinnliga kombattanters situation.
h)
Stöd till åtgärder för att mildra de sociala effekterna av omstruktureringen av de väpnade styrkorna.
i)
Stöd till åtgärder för att inom ramen för unionens samarbetspolitik och dess mål hantera de socioekonomiska effekterna för civilbefolkningen på grund av truppminor, blindgångare eller andra spränganordningar som har använts i krig. Verksamhet som finansieras genom denna förordning får bl.a. omfatta riskutbildning, mindetektering och minröjning och, i samband med detta, förstöring av lager.
j)
Stöd till åtgärder för att inom ramen för unionens samarbetspolitik och dess mål bekämpa olaglig användning av och tillgång till eldvapen, handeldvapen och lätta vapen.
k)
Stöd till åtgärder för att säkra att kvinnors och barns särskilda behov i kris- och konfliktsituationer, inklusive deras utsatthet för könsrelaterat våld, hanteras på ett fullgott sätt.
l)
Stöd till rehabilitering och återintegrering av offer för väpnade konflikter, inklusive åtgärder för att tillgodose kvinnors och barns särskilda behov.
m)
Stöd till åtgärder för att främja och försvara respekt för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna, demokratin och rättsstatligheten och därtill kopplade internationella instrument.
n)
Stöd till socioekonomiska åtgärder för att främja rättvis tillgång till och öppen förvaltning av naturresurser i en krissituation eller framväxande kris, inklusive fredsbyggande åtgärder.
o)
Stöd till åtgärder för att hantera de potentiella effekterna av plötsliga folkförflyttningar med relevans för den politiska och säkerhetsmässiga situationen, inklusive åtgärder för att tillgodose värdsamhällenas behov i en krissituation eller framväxande kris, inklusive fredsbyggande åtgärder.
p)
Stöd till åtgärder för att främja utveckling och organisation av det civila samhället och dess medverkan i den politiska processen, inklusive åtgärder för att förstärka kvinnors roll i sådana processer och åtgärder för att främja oberoende, pluralistiska och professionella medier.
q)
Stöd till åtgärder för att hantera naturkatastrofer eller katastrofer som orsakats av människor vilka utgör ett hot mot stabiliteten och hot mot folkhälsan i samband med pandemier, i avsaknad av eller som komplement till unionens humanitära bistånd och civilskyddsbistånd.
3. Vid de situationer som avses i punkt 1 i den här artikeln, får unionen även ge tekniskt och finansiellt bistånd som inte uttryckligen omfattas av punkt 2 i den här artikeln. Sådant bistånd ska begränsas till de exceptionella stödåtgärder som avses i artikel 7.2 vilka uppfyller samtliga nedanstående villkor:
a)
De omfattas av såväl det allmänna tillämpningsområdet för denna förordning och de specifika mål som anges i artikel 1.4 a.
b)
De är till sin varaktighet begränsade till den period som fastställs i artikel 7.2.
c)
De skulle normalt vara berättigade till medel enligt andra unionsinstrument för externt bistånd eller andra delar av den här förordningen, men bör på grund av behovet av att snabbt reagera på situationen bemötas genom åtgärder för kriser eller framväxande kriser.
Artikel 4
Bistånd för förebyggande av konflikter, fredsbyggande åtgärder och krisberedskap
1. Unionen ska ge tekniskt och finansiellt bistånd för uppnåendet av de specifika mål som fastställs i artikel 1.4 b. Sådant bistånd ska omfatta stöd till åtgärder som syftar till att bygga upp och stärka unionens och dess partners kapacitet att förebygga konflikter, bygga upp fred och hantera situationer före och efter kriser i nära samordning med Förenta nationerna och andra internationella, regionala och subregionala organisationer samt statliga aktörer och aktörer från det civila samhället i deras arbete med att
a)
främja tidig varning och konfliktkänslig riskanalys vid utformningen och genomförandet av politiska åtgärder,
b)
underlätta och bygga upp kapacitet för förtroendeskapande åtgärder, medling, dialog och försoning, särskilt med hänsyn till framväxande motsättningar mellan olika befolkningsgrupper,
c)
stärka kapaciteten för deltagande i och utplacering av civila stabiliseringsuppdrag,
d)
främja återhämtningen efter konflikter samt återhämtningen efter katastrofer med hänsyn till den politiska och säkerhetsmässiga situationen,
e)
begränsa användningen av naturresurser för att finansiera konflikter och stödja berörda aktörers anslutning till initiativ som Kimberleyprocessens certifieringssystem, särskilt vad beträffar genomförandet av effektiv inhemsk kontroll av produktion av och handel med naturresurser.
2. Åtgärderna under denna artikel
a)
ska omfatta kunskapsöverföring, utbyte av information och bästa praxis, bedömning av risker eller hotbilder, forskning och analys, system för tidig varning, utbildning och tillhandahållande av tjänster,
b)
ska bidra till ytterligare utveckling av en strukturell dialog om fredsbyggande frågor,
c)
får också inbegripa tekniskt och finansiellt bistånd för genomförandet av freds- och statsbyggande stödåtgärder.
Artikel 5
Bistånd för att motverka globala och transregionala hot och framväxande hot
1. Unionen ska ge tekniskt och finansiellt bistånd för uppnåendet av de specifika mål som fastställs i artikel 1.4 c på följande områden:
a)
Hot mot lag och ordning, enskilda personers säkerhet och trygghet, kritisk infrastruktur och folkhälsan.
b)
Begränsning av och beredskap mot risker i samband med kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära material eller agens, oavsett om de härrör från uppsåtliga handlingar, olyckor eller har naturligt ursprung.
2. Biståndet på de områden som avses i punkt 1 a ska omfatta stöd till åtgärder som syftar till följande:
a)
Stärka kapaciteten hos brottsbekämpande, rättsliga och civila myndigheter som arbetar med att bekämpa terrorism, organiserad brottslighet, inbegripet it-brottslighet, och alla former av olaglig handel samt med faktisk övervakning av olaglig handel och transitering.
b)
Avvärja hot mot kritisk infrastruktur, vilket kan inbegripa internationella transporter, inklusive passagerar- och godstrafik, energirelaterad verksamhet och energidistribution och elektroniska informations- och kommunikationsnät. Sådana åtgärder ska särskilt inriktas på transregionalt samarbete och genomförandet av internationella normer för riskmedvetenhet, sårbarhetsanalys, krisberedskap samt larm- och konsekvenshantering.
c)
Säkerställa adekvata reaktioner mot allvarliga hot mot folkhälsan, inklusive plötsliga epidemier med potentiellt gränsöverskridande verkningar.
d)
Bemöta globala och transregionala verkningar av klimatförändringarna som har potentiellt destabiliserande effekter för fred och säkerhet.
3. Med avseende på de åtgärder som avses i punkt 2 a
a)
ska transregionalt samarbete med två eller flera tredjeländer som har visat en tydlig politisk vilja att ta itu med problem som uppstår prioriteras; samarbete med enskilda länder, regioner eller internationella, regionala och subregionala organisationer i kampen mot terrorism får också äga rum,
b)
ska de särskilt inriktas på god samhällsstyrning och ska stämma överens med internationell rätt,
c)
ska, vid bistånd till myndigheter som arbetar med att bekämpa terrorism, sådana åtgärder prioriteras som rör utveckling och skärpning av lagstiftningen mot terrorism, genomförande och tillämpning av lagstiftning för finanssektorn, tullagstiftning och invandringslagstiftning samt utveckling av förfaranden för brottsbekämpning som är anpassade till högsta internationella standarder och stämmer överens med internationell rätt, förstärkt demokratisk kontroll och institutionella tillsynsmekanismer samt förebyggande av våldsam radikalism,
d)
ska, vid bistånd som rör narkotikaproblem, vederbörlig uppmärksamhet ägnas åt internationellt samarbete som syftar till att främja bästa praxis för att minska efterfrågan, framställningen och skadeverkningarna.
4. Biståndet på de områden som avses i punkt 1 b ska omfatta stöd till åtgärder som syftar till att
a)
främja civil forskning som ett alternativ till försvarsrelaterad forskning,
b)
förbättra säkerhetsrutinerna i civila anläggningar där känsliga kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära material eller agens lagras eller hanteras i samband med civila forskningsprogram,
c)
inom ramen för unionens samarbetspolitik och dess mål, stödja inrättandet av civil infrastruktur och utförande av relevanta civila undersökningar som är nödvändiga för avveckling, sanering eller omställning av vapenrelaterade anläggningar, när det förklaras att dessa inte längre är en del av ett försvarsprogram,
d)
stärka kapaciteten hos de behöriga civila myndigheter som arbetar med utveckling och genomförande av effektiv övervakning av olaglig handel med kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära material eller agens (inbegripet utrustning för deras framställning eller leverans),
e)
utveckla de rättsliga ramarna och den institutionella kapaciteten för upprättande och genomförande av effektiva exportkontroller av varor med dubbla användningsområden, inklusive regionala samarbetsåtgärder,
f)
utveckla effektiv civil katastrofberedskap, krisplanering, bemötande av kriser och kapacitet för sanering.
AVDELNING III
PROGRAMPLANERING OCH GENOMFÖRANDE
Artikel 6
Allmän ram
Unionens bistånd ska genomföras i enlighet med förordning (EU) nr 236/2014 och genom
a)
exceptionella stödåtgärder och interimsprogram som avses i artikel 7,
b)
tematiska strategidokument och fleråriga vägledande program som avses i artikel 8,
c)
årliga handlingsprogram, enskilda åtgärder och särskilda åtgärder,
d)
stödåtgärder.
Artikel 7
Exceptionella stödåtgärder och interimsprogram
1. Unionsbistånd enligt artikel 3 ska ges i form av exceptionella stödåtgärder och interimsprogram.
2. I situationer som avses i artikel 3.1 får kommissionen anta exceptionella stödåtgärder som uppfyller kraven som fastställs i artikel 3.3. En sådan exceptionell stödåtgärd får ha en varaktighet på upp till 18 månader, som kan förlängas två gånger med ytterligare en period på upp till sex månader upp till en varaktighet på högst 30 månader totalt i händelse av faktiska och oförutsedda hinder för dess genomförande, förutsatt att det belopp som avsatts för åtgärden inte ökar.
Vid utdragna kriser och konflikter får kommissionen anta en andra exceptionell stödåtgärd med en varaktighet på upp till 18 månader.
Den sammanlagda varaktigheten för den exceptionella stödåtgärd som avses i första stycket och varaktigheten för den exceptionella stödåtgärd som avses i andra stycket får inte överskrida 36 månader.
3. När en exceptionell stödåtgärd kostar mer än 20 000 000 EUR ska den antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 16.3 i förordning (EU) nr 236/2014.
4. Innan kommissionen antar eller förlänger en exceptionella stödåtgärd som kostar upp till 20 000 000 EUR, ska kommissionen informera rådet om dess art, mål och beräknade belopp. Kommissionen ska även informera rådet innan den gör väsentliga förändringar av de exceptionella stödåtgärder som redan har antagits. Kommissionen ska ta hänsyn till rådets relevanta politiska strategi både vid planeringen av åtgärderna och vid deras genomförande, så att konsekvensen i unionens yttre åtgärder bevaras.
5. Så snart som möjligt efter antagandet av en exceptionell stödåtgärd och i varje fall inom tre månader därefter, ska kommissionen avge rapport till Europaparlamentet och rådet, genom en översikt över de antagna åtgärdernas art, sammanhang och syfte, inbegripet de åtgärdernas komplementaritet med pågående och planerade unionsinsatser.
6. Kommissionen får anta interimsprogram i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 16.3 i förordning (EU) nr 236/2014 i syfte att upprätta eller återupprätta de grundläggande förutsättningarna för ett effektivt genomförande av unionens externa samarbetspolitik.
Interimsprogram ska baseras på exceptionella stödåtgärder.
7. Kommissionen ska vederbörligen och i god tid informera Europaparlamentet om sin planering och sitt genomförande av unionsbiståndet enligt artikel 3, inklusive de beräknade finansiella beloppen, och ska även informera Europaparlamentet om väsentliga ändringar och förlängningar till det biståndet.
Artikel 8
Tematiska strategidokument och fleråriga vägledande program
1. Tematiska strategidokument ska utgöra den allmänna grunden för tillhandahållande av bistånd enligt artiklarna 4 och 5. De tematiska strategidokumenten ska vara ramen för samarbetet mellan unionen och de berörda partnerländerna eller -regionerna.
2. När tematiska strategidokument utarbetas och genomförs ska de överensstämma med principerna om biståndseffektivitet, såsom partnerskap, samordning och i tillämpliga fall harmonisering. De tematiska strategidokumenten ska därför överensstämma med och undvika att dubblera programplaneringsdokument som godkänts eller antagits inom ramen för något av unionens övriga instrument för externt bistånd.
Tematiska strategidokument ska i princip bygga på en dialog mellan unionen eller i lämpliga fall relevanta medlemsstater med berörda partnerländer eller -regioner, under medverkan av det civila samhället och regionala och lokala myndigheter, så att det kan säkerställas att de berörda länderna eller regionerna i tillräckligt hög grad övertar ägarskapet i programplaneringsprocessen.
Unionen och medlemsstaterna ska samråda med varandra i ett tidigt skede av programplaneringsprocessen för att främja konsekvens och komplementaritet i samarbetet.
3. Varje tematiskt strategidokument ska åtföljas av ett flerårigt vägledande program som kortfattat beskriver de prioriterade områden som valts ut för unionsfinansiering, de specifika målen, de förväntade resultaten, resultatindikatorerna och tidsramen för unionens bistånd.
I det fleråriga vägledande programmet ska vägledande finansiella anslag för varje program fastställas med beaktande av de berörda partnerländernas och partnerregionernas behov eller särskilda svårigheter. De finansiella anslagen kan vid behov anges i form av intervall.
4. Kommissionen ska godkänna tematiska strategidokument och anta fleråriga vägledande program i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 16.3 i förordning (EU) nr 236/2014. Det förfarandet ska även tillämpas för väsentliga översyner som får till följd att tematiska strategidokument eller fleråriga vägledande program i väsentlig grad ändras.
5. Det granskningsförfarande som avses i artikel 16.3 i förordning (EU) nr 236/2014 ska inte tillämpas för smärre ändringar eller tekniska anpassningar av tematiska strategidokument och fleråriga vägledande program, som leder till att medel inom de vägledande finansiella anslagen per prioritetsområde omfördelas eller till att de ursprungliga vägledande finansiella anslagen ökar eller minskar med högst 20 % men med ett belopp som inte är högre än 10 000 000 EUR, under förutsättning att sådana ändringar eller tekniska anpassningar inte berör de prioritetsområden och mål som anges i de dokumenten.
I sådana fall ska ändringarna eller de tekniska anpassningarna utan dröjsmål meddelas Europaparlamentet och företrädarna för medlemsstaterna i den kommitté som avses i artikel 11.
6. Vid vederbörligen motiverade och tvingande skäl till skyndsamhet med avseende på behovet av en snabb reaktion från unionen, får kommissionen anta tematiska strategidokument och fleråriga vägledande program i enlighet med det förfarande som avses i artikel 16.4 i förordning (EU) nr 236/2014.
7. Vid programplanering eller programöversyn som genomförs efter offentliggörandet av den rapport om halvtidsöversyn som avses i artikel 17 i förordning (EU) nr 236/2014 ska resultaten, rönen och slutsatserna i den rapporten beaktas.
Artikel 9
Det civila samhället
Förberedandet, programplaneringen, genomförandet och övervakningen av åtgärder enligt denna förordning ska när så är möjligt och när så är lämpligt ske i samråd med det civila samhället.
Artikel 10
Mänskliga rättigheter
1. Kommissionen ska se till att åtgärder som antas enligt denna förordning i samband med kampen mot terrorism och organiserad brottslighet genomförs i enlighet med internationell rätt, inbegripet internationell humanitär rätt.
2. I enlighet med EU:s strategiska ram och handlingsplan för mänskliga rättigheter och demokrati ska kommissionen utveckla operativ vägledning för att säkerställa att de mänskliga rättigheterna beaktas vid utformningen och genomförandet av de åtgärder som avses i punkt 1, särskilt när det gäller förhindrande av tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning samt respekt för rättssäkerheten, inklusive oskuldspresumtionen, rätten till en rättvis rättegång och rätten till försvar. Ett tydligt människorättsperspektiv ska också ingå i åtgärder som rör it-säkerhet och kampen mot it-brottslighet.
3. Kommissionen ska noggrant övervaka genomförandet av de åtgärder som avses i punkt 1 i syfte att säkerställa överensstämmelse med förpliktelser rörande mänskliga rättigheter. Kommissionen ska ta med denna information i sina regelbundna rapporter.
AVDELNING IV
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 11
Kommitté
Kommissionen ska biträdas av en kommitté (nedan kallad kommittén för stabilitets- och fredsinstrumentet). Den kommittén ska vara en kommitté i den mening som avses i förordning (EU) nr 182/2011.
Artikel 12
Europeiska utrikestjänsten
Denna förordning ska tillämpas i överensstämmelse med beslut 2010/427/EU, särskilt artikel 9.
Artikel 13
Finansieringsramen
1. Finansieringsramen för genomförandet av denna förordning för perioden 2014-2020 ska vara 2 338 719 000 EUR.
2. De årliga anslagen ska godkännas av Europaparlamentet och rådet inom gränserna för den fleråriga budgetramen.
3. Under perioden 2014-2020 ska
a)
minst 70 procentenheter av finansieringsramen anslås till åtgärder som omfattas av artikel 3, och
b)
nio procentenheter av finansieringsramen anslås till åtgärder som omfattas av artikel 4.
Artikel 14
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning.
Den ska tillämpas från och med den 1 januari 2014 till och med den 31 december 2020.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Strasbourg den 11 mars 2014.