РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 17 юли 2013 година
относно държавни помощи SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] - предоставени от Италия (отсрочване на плащането на налога в сектора на млякото и млечните продукти в Италия )
(нотифицирано под номер C(2013) 4046)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(2013/665/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2 от него,
след като покани заинтересованите страни да представят коментари съгласно горепосочения член и като взе предвид тези коментари,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРИ
(1)
На 27 февруари 2011 г. влезе в сила законът, преобразуващ наредба - закон № 225 от 29 декември 2010 г. в закон, който предоставя възможност за отсрочване на плащането на транш за налог на мляко и млечни продукти, дължим от италианските млекопроизводители по схемата за плащания на траншове, одобрена с Решение 2003/530/ЕО на Съвета от 16 юли 2003 г. относно съвместимостта с Общия пазар на помощ, която Италианската република възнамерява да предостави на италиански млекопроизводители (1), (2). С писмо от 17 март 2011 г. Комисията поиска от италианските власти допълнителна информация по въпроса.
(2)
Италианските власти изпратиха тази допълнителна информация на Комисията с писмо от 24 юни 2011 г., заведено на 29 юни 2011 г.
(3)
След проверка на информацията, предоставена от италианските власти, и като се има предвид фактът, че отлагането на съответното плащане е било направено без Комисията да бъде уведомена предварително за него или без да е дала разрешение, Комисията е информирала италианските власти с факс от 14 октомври 2011 г. за откриването на процедура за помощ с референтен номер SA.33726 (2011/NN)., за която не е постъпило уведомление.
(4)
С писмо от 11 януари 2012 г. Комисията уведоми Италия за своето решение за откриване на процедура по член 108, параграф 2 от Договора във връзка с гореспоменатото отсрочване и програмата за плащания на траншове, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, изменено с допълване на отсрочването, което представлява нова помощ (SA.33726 (11/C)]). С писмото бе поискан коментар от италианските власти относно откриването на процедурата в рамките на един месец.
(5)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията поиска от заинтересованите страни да представят своите бележки относно въпросната помощ.
(6)
Комисията получи коментари от всички заинтересовани страни и ги предаде на Италия, като ѝ даде възможност за отговор.
(7)
С електронно писмо от 13 февруари 2012 г. Постоянното представителство на Италия в Европейския съюз препрати на Комисията писмо от италианските власти с искане за двумесечно удължаване на срока за коментарите относно откриването на процедурата. Срокът беше удължен със съобщение, изпратено с факс от 21 февруари 2012 г.
(8)
С електронни писма от 26 април 2012 г. и 27 април 2012 г. италианското Постоянно представителство в Европейския съюз изпрати на Комисията отговора на италианските власти във връзка с откриването на процедурата по член 108, параграф 2 от Договора.
(9)
Италианските власти не направиха коментар на бележките на заинтересованите страни.
II. ОПИСАНИЕ
(10)
В член 1 от Решение 2003/530/ЕО се отбелязва следното:
„Помощта, която Италианската република възнамерява да предостави на млекопроизводителите, като сама извърши плащането към Общността на сумата, която те дължат на Общността поради допълнителния налог за млякото и млечните продукти за периода от 1995/1996 г. до 2001/2002 г. и като разреши на тези производители да върнат дълга си посредством разсрочено безлихвено плащане за няколко години, по изключение се приема за съвместима с вътрешния пазар, при условие, че:
-
бъде погасена цялата сума посредством равни годишни траншове,
-
периодът на погасяване не надхвърля 14 години, считано от 1 януари 2004 г.“
(11)
Закон № 10/2011 въвежда в член 1 от наредба-закон № 225 от 29 декември 2010 г. параграф 12 duodecies, предвиждащ отсрочването до 30 юни 2011 г. на плащането на транша от налога за мляко, дължим до 31 декември 2010 г. Разходите за това отсрочване бяха поети от отпусната обща сума от бюджета в размер на 5 млн. EUR, предназначена за различни цели.
(12)
В писмо от 24 юни 2011 г. италианските власти уточниха, че безвъзмездните средства, съответстващи на тази мярка, ще бъдат считани като част от помощта de minimis за Италия, предвидена по Регламент (ЕО) № 1535/2007 на Комисията от 20 декември 2007 г. за прилагане на членове 87 и 88 от Договора за ЕО (4) към помощите de minimis в сектора на производството на селскостопански продукти (5).
III. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА
(13)
Комисията реши да открие процедура по член 108, параграф 2 от Договора на следните основания:
-
италианските власти изразиха намерението си да причислят безвъзмездните средства, съответстващи на въпросното отсрочване на плащането към системата de minimis, предвидена в Регламент (ЕО) №1535/2007; около приложимостта на този регламент обаче възникнаха не само правни въпроси поради непредставената от италианските власти информация относно това дали ще бъдат спазени горните граници, установени с Регламента, но също така и поради това, че самият Регламент забранява отпускането на помощ de minimis, с която държавната помощ надхвърля разрешения максимум. Тъй като одобрената от Съвета помощ представлява максималната стойност на помощта, която Италия е могла да отпусне на млекопроизводителите, прибавянето към нея на безвъзмездните средства, равностойни на отсроченото плащане, включени в схемата de minimis, означава надхвърляне на максималната помощ, одобрена от Съвета;
-
оттук следва, че Комисията не може да изключи възможността за въпросното отсрочване да включва елемент на помощ (тъй като то е равностойно на безлихвен заем, по-надолу е наричано „свързаната помощ“) - ситуация която не може да бъде оправдана с представената от италианските власти информация в светлината на приложимите правила за държавната помощ в земеделието (Насоки на Общността относно държавната помощ за земеделския и горския сектор 2007-2013 г.) (6);
-
отсрочването е равностойно на нарушение на разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО (въз основа на това, че вече не се спазва едно от условията, а именно за равни траншове). Това съответно означава, че цялата система на забавени плащания става нова схема за помощи за тези, които вече са се облагодетелствали от нея (въз основа на това, че тя не е била обхваната от Решение 2003/530/ЕО) - положение, което изглежда не се разрешава от нито една от разпоредбите на горепосочените насоки.
IV. КОМЕНТАРИ НА ИТАЛИАНСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА
(14)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти за първи път докладваха за прилагането на системата на разсрочените плащания на налозите за мляко и млечни продукти, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, като поясниха, че по схемата има 11 271 бенефициери. От тях 9 965 (т.е. 88,41 %) са платили навреме своите траншове за налозите, дължими към 31 декември 2010 г.1 291 бенефициери са направили това до изтичането на удължения срок, а 15 не са извършвали никакви плащания поради изключването им от програмата.
(15)
Италианските власти след това поясниха, че за да бъде изчислена безвъзмездната помощ, равняваща се на получената от бенефициерите помощ при отсрочването, се отчита лихвеният процент за периода между 1 януари 2011 г. и датата на реалното плащане на траншовете, които са обект на отсрочване, като е използван тримесечният Euribor към 1 октомври 2010 г., плюс 100 базисни пункта (1,942 %). Резултатът от изчисленията сочи безвъзмездна помощ в размер на между 0,08 EUR и 694,19 EUR. Освен това той показва, че 1 187 от 1 291 бенефициери при отсрочването са се възползвали от помощ в размер на по-малко от 100 EUR. Според властите тези данни показват, че отсрочването на плащането по Закон № 10/2011 не е компрометирало безпроблемното управление на плащанията чрез траншове, което продължава да бъде в съответствие с разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО, което се доказва от факта, че само 11,45 % от производителите, участващи във въпросната програма, са се възползвали от отсрочването.
(16)
По тези причини италианските власти потвърждават, както се посочва в писмото от 24 юни 2011 г. (вж. параграф 13 по-горе), че разрешеното отсрочване по отношение на плащането на налога представлява помощ de minimis. Те също така посочват, че са определили, че индивидуалният таван по член 3, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1535/2007 е спазен в пълна степен, както и таванът от 320 505 000 EUR за период от три данъчни години, определен за Италия съгласно същия регламент, както и че безвъзмездните средства, равостойни на отсрочването на плащане, възлизат на общо 50 877,41 EUR. И накрая, те отбелязват, че са били в процес на проверка на спазването на тези тавани, като се вземат под внимание другите схеми за помощ de minimis, разрешени през 2009, 2010 и 2011 г.
(17)
Що се отнася до становището на Комисията, че помощта, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, трябва да бъде счетена, като се има предвид нейното естество и извънреден характер, за еднократна максимална помощ, която не може да бъде комбинирана с каквато и да било друга мярка, италианските власти на първо място подчертаха, че с въпросното решение е признато наличието на извънредни обстоятелства, които са мотивирали Съвета да счете помощта за съвместима с член 107 от Договора, ако бъдат изпълнени някои условия. Те също така подчертаха факта, че при извършените проверки е установено, че програмата за плащане на траншове, съответства на разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО, тъй като всички производители са направили седмия транш с изключение на 15, които вече са били отпаднали от схемата. Според италианските власти извънредният характер на обстоятелствата, водещи до приемането на Решение 2003/530/ЕО, сам по себе си не създава пречки за достъпа до всякакво друго подпомагане на получателите на одобрената от Съвета помощ. Договорът посочва само споменатите по-горе извънредни обстоятелства без да ограничава по никакъв начин характера на разрешената помощ или подробните правила за нейното прилагане; той само поставя дерогацията от член 107 и разпоредбите по член 109 от Договора в зависимост от единодушно прието решение на Съвета. В този конкретен случай извънредният характер на ситуацията, довела до приемането на Решение 2003/530/ЕО, се отразява в пълна степен в начина, по който въпросно решение е прието, а именно - с единодушие, и се отнася по-скоро до обстоятелствата, изискващи одобряването на помощта, отколкото до самата помощ.
(18)
Италианските власти също така твърдят, че отлагането на плащането представлява помощ de minimis и следователно трябва да бъде счетено като отделна мярка, като се има предвид ниската му популярност сред производителите, ниската стойност на съответните суми и липсата на промени в програмата за плащане на траншове, чиято структура си остава същата - както що се отнася до общия брой на траншовете, така и до крайния срок.
(19)
И накрая, италианските власти още веднъж подчертават, че съгласно наредбата на италианското министерство от 30 юли 2003 г. за прилагане на Решението на Съвета, от участниците в програмата за плащане на вноски се изисква да се откажат от всякакви правни искове по отношение на плащането на дължимите налози, като длъжниците, които не извършват плащания, се изключват от програмата. Италианските власти твърдят, че това условие предполага откриването на процедури за принудително събиране на вземания, което ще накара производителите да подадат нови жалби. Ето защо е уместно да бъдат избягвани правни спорове за възстановяване на много малки суми чрез производства, които струват повече от исканите възстановявания. В тази връзка италианските власти се позовават на член 32, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета от 21 юни 2005 г. относно финансирането на Общата селскостопанска политика (7), в който се посочва, че при наличието на оправдателна причина, държавите членки могат да вземат решение да не изискват връщане на сумите, ако вече направените или евентуалните разходи по връщането на сумата надхвърлят размера на подлежащата на връщане сума. Според тях тази разпоредба може да бъде приложена по аналогия и за настоящия казус. Във всеки случай подобни разпоредби се предвиждат и в член 25, параграф 4 от Закон № 289/2002 (финансовият закон за 2003 г.) в съответствие с които сумата от 12 EUR се счита за малка сума и не е предмет на възстановяване. От всички възползвали се от отсрочването бенефициери 559 са получили по-малко от тази сума.
(20)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти представиха списък на бенефициерите на отсроченото плащане и сумата на помощта, която всеки един от тях е получил.
V. КОМЕНТАРИ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ОТНОСНО ОТКРИВАНЕТО НА ПРОЦЕДУРАТА
(21)
На 7 март 2012 г. Комисията получи коментари от трета страна относно откриването на процедурата.
(22)
Заинтересованите страни най-вече искаха да знаят причината, поради която Комисията е ограничила откриването на процедурата до отсрочването на плащането, предвидено съгласно Закон № 10/2011, а не включва в нея и разпоредбите на член 40а от Закон № 122/2010, които предвиждат отсрочване на плащането на траншовете, платени по допълнителна програма за плащане чрез траншове, установена от Закон № 33/2009, и призоваха Комисията съответно да разшири обхвата на процедурата. В тази връзка заинтересованата страна отбелязва, че вече е подадена жалба до Комисията относно разпоредбите на член 40а от Закон № 122/2010, а Комисията е приключила преписката по нея.
(23)
На 10 март 2012 г. Комисията получи коментари от втора заинтересована страна относно откриването на процедурата.
(24)
Въпросната заинтересована страна насочи вниманието на Комисията към разпоредбите на член 1, параграф 4 от Наредба-закон № 16/2012, които разрешават на предприятията, изпитващи финансови затруднения, да плащат дължимите суми посредством редовни траншове. Тя поиска Комисията да се намеси, като отбеляза, че тези мерки не са съвместими с единния пазар.
(25)
На 14 март 2012 г. Комисията получи коментари от още една заинтересована страна относно откриването на процедурата.
(26)
В тези коментари заинтересованата страна се позовава на Наредба-закона № 16/2012, като подчертава произтичащите от нея различия в третирането на земеделските производители, а също така и точността на данните, използвани от AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura - италианската разплащателна агенция), за изчисляването на допълнителния налог.
VI. ОЦЕНКА
VI.1. Наличие на помощ
(27)
В съответствие с член 107, параграф 1 от Договора всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар
(28)
Въпросната мярка, а именно помощта, свързана с отсрочването на плащането (отпускането на средства, равнозначно на безлихвен заем, вж. параграф 13, второ тире по-горе), а също и новата помощ, произтичаща от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО (неплатени лихви за вече направените годишни траншове и все още неплатени главница и лихва за оставащите години до изтичането на срока на плащането чрез траншове, т.е. до 31 декември 2017 г.) (нова помощ, вж. параграф 13, трето тире) попада под следното определение:
(29)
Отговорност за мярката носи държавата, тъй като тя произтича от националното законодателство; тя е финансирана чрез публични средства в смисъл, че с разрешаването на отсрочване на плащане на годишен транш, установено в Решение 2003/530/ЕО, и с утвърждаването на нова помощ чрез това отсрочване, италианската държава се е отказала за определен период от време от парична сума, която е можело да бъде използвана за други цели.
(30)
Тази ситуация облагодетелства някои предприятия, по-специално млекопроизводителните стопанства.
(31)
Тя също може да окаже влияние и върху търговията, като се има предвид пазарната позиция на Италия (8).
(32)
Също така тя има потенциала да наруши условията на конкуренция, тъй като предприятията, които са се възползвали от нея, са си подсигурили предимство (отсрочването не се облага с лихва и следователно е равнозначно на безлихвен заем), което не може да бъде придобито при обичайните пазарни условия и което поставя съответното предприятие в по-облагодетелствана позиция спрямо предприятията, които не ползват отсрочване (9).
(33)
Като се има предвид обаче допълнителната информация, предоставена от италианските власти в отговор на откриването на процедура по член 108, параграф 2 от Договора, трябва да се установи дали въпросната мярка може да бъде счетена за помощ de minimis в съответствие с Регламент (ЕО) 1535/2007 и следователно да не бъде смятана за държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора.
(34)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти поясняват, че лихвата, свързана с отлагането на плащанията, е между 0,08 и 694,19 евро. Те също така заявяват, че направените проверки сочат, че определеният за Италия таван за последните три финансови години не е надхвърлян, но че те все пак ще проверят, дали остава риск индивидуалните тавани да бъдат надхвърлени в случай на натрупване на помощи de minimis за финансовите 2009 г., 2010 г. и 2011 г.
(35)
Комисията може да отбележи със сигурност, че сумата на лихвите, свързани с отсрочването, разглеждани сами по себе си, не надхвърлят сумата от 7 500 EUR по член 3, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1535/2007. Тя също отбелязва, че общата сума, предоставена чрез отсрочването, а именно 50 877,41 EUR, не е довела до надхвърляне на тавана от 320 505 000 EUR, разрешен на Италия в приложението към Регламента. Независимо от това, Комисията не разполага с нова информация, която да покаже, че индивидуалният таван от 7 500 EUR не е надхвърлен в нито един от случаите, също като се вземе предвид цялата помощ de minimis, получена от даден бенефициер за периода от три финансови години, тъй като към 26 април 2012 г. тя не е получила никаква информация от италианските власти, извършващи тези проверки. Тя следователно не може да направи заключението, че индивидуалният таван за помощите е бил спазен във всички случаи, особено като се има предвид, че Комисията трябва да вземе под внимание новата помощ, произтичаща от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО. На практика тя трябва да направи цялостна проверка на въпросната мярка (т.е на помощта, получена в резултат на разрешаването на отсрочването, което е равнозначно на отпускането на безлихвен заем, и на новата помощ, която произтича от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО): сериозен брой бенефициери (над 1 250) са се възползвали от това отсрочване, а сумата на помощта също включва част от основната сума (т.е. сумата, която съответства на годишните вноски, дължими на 31 декември за годините 2013 г., 2014, 2015, 2016 и 2017 г.) плюс лихвата, която далеч надхвърля лихвата, свързана с отсрочването на плащането, посочена в аргументацията на италианските власти.
(36)
Член 3, параграф 7 от Регламент (ЕО) № 1535/2007 също предвижда, че „помощите de minimis не могат да бъдат кумулирани с държавни помощи за същите приемливи разходи, ако такова кумулиране води до интензитет на помощта, който надхвърля интензитета, определен от правото на Общността за специфичните за всеки отделен случай обстоятелства.“
(37)
В тази връзка Комисията вече даде знак чрез откриването на процедурата по член 108, параграф 2 от Договора, че това отсрочване е в допълнение към одобрената от Съвета помощ, която следва да бъде разглеждана като максималната сума, която може да бъде отпусната при тези обстоятелства.
(38)
Италианските власти също така споделят виждането, че отлагането на плащането следва да бъде счетено като отделна мярка, като се има предвид ниската му популярност сред производителите, ниската стойност на съответните суми и липсата на промени в програмата за плащане на траншове, чиято структура си остава същата - както що се отнася до общия брой на траншовете, така и до крайния срок.
(39)
Комисията не споделя това виждане. Наистина, ясно е, че отсрочването на плащането е пряко свързано с възстановяването, чието извършване на траншове е предвидено по-подробно в Решение 2003/530/ЕО. В член 1, параграф 1, първо тире от това решение се посочва ясно, че връщането става чрез равни по размер годишни траншове. За отсрочването следователно не може да бъде смятано, че няма никаква връзка със системата на траншовете, установена в Решение 2003/530/ЕО.
(40)
Италианските власти също оспорват факта, че разрешената от Съвета помощ представлява максималната сума, която може да бъде отпускана на млекопроизводителите. Те споделят виждането, че въпросното решение признава наличието на извънредни обстоятелства, водещи до одобрението на програмата за възстановявания на траншове, но този извънреден характер сам по себе си не оправдава лишаването на бенефициерите от всякаква друга помощ, тъй като в Договора само се посочват извънредните обстоятелства, без обаче да се ограничава естеството на разрешената помощ или подробните правила за нейното прилагане. В този конкретен случай извънредният характер на ситуацията, довела до приемането на Решение 2003/530/ЕО на Съвета, се отразява в пълна степен в начина, по който въпросно решение е прието, а именно - с единодушие, и се отнася по-скоро до обстоятелствата, изискващи одобряването на помощта, отколкото до самата помощ.
(41)
Комисията не споделя виждането на италианските власти. Всъщност въпреки че според член 108, параграф 2, трета алинея от Договора „[…] Съветът с единодушие може да реши, че помощта […] се счита за съвместима с вътрешния пазар […], ако такова решение може да бъде оправдано с извънредни обстоятелства“, а в съображение 8 на Решение 2003/530/ЕО се посочва, че съществуват извънредни обстоятелства, които оправдават считането на помощта за съвместима с общия пазар, остава фактът, че самият Съвет, в оперативната част от решението, предвижда, че помощта се смята за съвместима с вътрешния пазар по изключение, а не като се имат предвид извънредните обстоятелства.“ Терминът „извънредно“ ясно указва намерението на Съвета да обърне внимание на отпускането на помощта, като ѝ приписва уникален характер въпреки наличието на извънредни обстоятелства, както се посочва в съображение 8. Въпреки че посоченото от италианските власти единодушие може наистина да показва, че процедурата е извънредна, то не повдига въпроса за уникалния характер на помощта, както е посочено в Решението.
(42)
С оглед на факта, че одобрената от Съвета помощ, като се има предвид нейния уникален характер, представлява максималната допустима сума при дадените обстоятелства, т.е. равностойността помощ в размер на 100 %, добавянето на отсрочване на плащането би довело до автоматичното прилагане на разпоредбите на член 3, параграф 7 от Регламент (ЕО) № 1535/2007, което означава, че предоставеното отсрочване не може да бъде счетено за съответстващо на обхвата на въпросния регламент и следователно представлява държавна помощ. Неговата съвместимост с вътрешния пазар трябва да бъде оценена с оглед на действащите правила в областта на конкуренцията към момента на разрешаването на отсрочването, както и съвместимостта на новата помощ, произтичаща от нарушението на Решение 2003/530/ЕО.
VI.2 Съвместимост на помощта с вътрешния пазар
(43)
Правилата за конкуренция, които са били в сила при разрешаването на отсрочването, се съдържат в Насоки на Общността относно държавните помощи в сектор селско и горско стопанство за периода 2007-2013 г.
(44)
Позицията на италианските власти, изразена в електронно писмо от 26 април 2012 г., се основава на аргумента, че на отсрочването на плащането следва да се гледа като на част от схемата de minimis. Ето защо властите не представят никакво обяснение на съвместимостта на отсрочването на плащането с вътрешния пазар или пък на неговото излизане от обхвата на Решение 2003/530/ЕО в светлината на правилата, изложени в посочените по-горе насоки.
(45)
Комисията следователно не разполага с нова информация, която да разсее съмненията, които е имала при откриването на предвидената в член 108, параграф 2 от Договора процедура. Помощта, свързана с отсрочването на плащанията, а следователно и новата помощ, която е в разрез с Решение 2003/530/ЕО, следователно представляват едностранна помощ, която има за цел единствено да подобри финансовото състояние на производителите без да допринася за развитието на отрасъла. Тя следователно представлява оперативна помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар по смисъла на точка 15 от посочените по-горе насоки.
VI.3 Възстановяване
(46)
В съответствие с Договора и със съдебната практика на Съда на ЕС, ако бъде установено, че помощта е несъвместима с вътрешния пазар, Комисията е упълномощена да реши дали съответната държава трябва да отмени или промени помощта (10). Съдебната практика на Съда на ЕС също предвижда, че задължението на държавата да отмени помощ, която Комисията смята за несъвместима с вътрешния пазара, е предназначено за възстановяването на предишно положение. В тази връзка Съдът заявява, че целта е постигната, след като получателят върне отпуснатите му суми, като по този начин то загубва предимството, което е придобил спрямо пазарните конкуренти, и се възстановява ситуацията преди изплащането на помощта (11).
(47)
В съответствие с тази съдебна практика в член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (12) се посочва, че когато трябва да бъдат взети неблагоприятни решения за неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяването на помощта от бенефициера (в настоящия казус - всички бенефициери, които са се възползвали от отсрочването на плащането).
(48)
От Италия следователно се изисква да вземе всички необходими мерки за възстановяване на несъвместимата с правилата помощ от всички бенефициери. В съответствие с параграф 42 от Известие на Комисията „Към ефективно прилагане на решения на Комисията, разпореждащи на държавите-членки да възстановят неправомерна и несъвместима държавна помощ“ (13), Италия има на разположение четири месеца от влизането в сила на настоящото решение, за да приложи неговите разпоредби. Необходимо е да се плати лихва за сумите, които ще бъдат възстановени, изчислена въз основа на Регламент (ЕО) No 794/2004 от 21 април 2004 година за изпълнение на Регламент (ЕО) No 659/1999 на Съвета установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (14).
(49)
Настоящото решение се прилага незабавно, по-специално що се отнася до възстановяването на несъвместимите с правилата отпуснати индивидуални помощи.
(50)
Като се има предвид прекалено тесния контекст, при който е била отпусната помощта (помощта е била добавена към програма, която е част от одобрен от Съвета пакет), и обстоятелствата около помощта (нарушаването на Решение 2003/530/ЕО за тези, които са се възползвали от отсрочването на плащането, докато помощта вече е била одобрена по изключение от Решението), следните суми следва да бъдат възстановени от онези страни, които са се възползвали от отсрочването на плащането:
a)
лихва, свързана с отсрочване на плащането на транш за налог, дължим към 31 декември 2010 г., плюс натрупаните лихви по просрочени задължения до датата на възстановяването;
б)
натрупаната лихва по годишните траншове, дължима към 31 декември на 2004 г., 2005 г., 2006 г., 2007 г., 2008 г., 2009 г. (главницата по тези годишни траншове е била платена преди отсрочването на плащането да наруши Решение 2003/530/ЕО) в допълнение към лихвите за просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
в)
натрупаните лихви по годишни траншове, дължими към 31 декември 2011 г. и 2012 г. (няма информация, че главницата не е била платена до изтичането на срока), в допълнение към закъснелите плащания, натрупани до датата на възстановяването;
г)
главницата и лихвата, свързани с годишните траншове, дължими към 31 декември на 2013 г., 2014 г., 2015 г., 2016 г. и 2017 г., последната дата от графика за възстановяването в съответствие с Решение 2003/530/ЕО.
(51)
Значението, което отдават италианските власти на ниската стойност на сумите, които следва да бъдат възстановени, и рискът от нови жалби на производителите пред националните съдилища не променят факта, че държавната помощ, която не отговаря на изискванията за прибягване към предвидените член 107 от Договора дерогации и която следователно е несъвместима с вътрешния пазар, следва да бъде върната от бенефициерите с цел възстановяване на условията на конкуренция отпреди отпускането на помощта. Съдебната практика на Съда на ЕС действително показва, че отпадането на неправомерната помощ, която е била обявена за несъвместима с вътрешния пазар, е логичният резултат от неправомерността, тъй като единствената причина за връщането е да се възстанови състоянието отпреди помощта (15). Целта за възстановяването на предишното състояние е постигната, когато неправомерната помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар, е изплатена от бенефициера и когато вследствие на това последният е бил лишен от получените предимства спрямо пазарните конкуренти. В такива случаи ситуацията преди отпускането на помощта се смята за възстановена (16).
(52)
Освен това, що се отнася до ниската стойност на сумите за възстановяване, италианските власти изглежда ограничават обхвата на възстановяването само до лихвата, която трябва да бъде добавена към годишното плащане за годината, за която е отсрочването. Възстановяването обаче, което засяга само онези, които реално са се възползвали от отсрочването на плащането, трябва да включва цялата помощ, обявена за несъвместима с вътрешния пазар, в допълнение към дължимата лихва (вж. параграф 50 по-горе).
(53)
И накрая, аргументът, с който производителите биха могли да обжалват пред националните съдилища, не може да бъде счетен за уместен, тъй като съгласно практиката на Съда на ЕС, самата възможност за вътрешни затруднения, дори и непреодолимите, не може да оправдае неизпълнението от страна на държава членка на задължения, произтичащи от правото на Съюза (17).
(54)
Ето защо Италия може да приложи правилата de minimis, приложими към селскостопанския сектор за възстановяването на индивидуалната помощ от страна на бенефициерите, които изпълняват всички изисквания на приложимия регламент de minimis (Регламент (ЕО) № 1535/2007) по времето, когато е била отпусната неправомерната помощ, несъвместима с вътрешния пазар. Параграф 49 от Известие на Комисията „Към ефективно прилагане на решения на Комисията, разпореждащи на държавите членки да възстановят неправомерна и несъвместима държавна помощ“ (18) предвижда, че от държавата членка се изисква подробен анализ на всяка индивидуална помощ, отпусната въз основа на въпросната схема. За да бъде определена точната сума на помощта, която следва да бъде възстановена от всеки отделен бенефициер по схемата, Италия следователно трябва да установи степента, до която помощта е била отпусната за конкретен проект, който към момента на отпускането на помощта е удовлетворявал всички условия на регламента за групово освобождаване или на схема за помощи, одобрена от Комисията. В такива случаи държавите членки могат също да кандидатстват за прилагането по същество на критериите de minimis, приложими към момента на отпускането на неправомерната и несъвместима с вътрешния пазар помощ, която е предмет на решение за възстановяване по член 2 от Регламент (ЕО) № 994/98 от 7 май 1998 година относно о прилагането на членове 92 и 93 от Договора за създаване на Европейската общност към някои категории хоризонтална държавна помощ (19). Съгласно този критерий отпуснатата индивидуална помощ съгласно това решение не представлява помощ за бенефициерите, които към момента на отпускането са отговаряли на условията, посочени в действащия регламент за de minimis (Регламент (ЕО) № 1535/2007).
VI.4 Оценка на коментарите от заинтересованите страни относно други процедури
(55)
Що се отнася до коментарите, направени от първата заинтересована страна (параграф 22), Комисията подчертава, че отлагането на плащането по член 40а от Закон № 122/2010 за транш, платим по допълнителна програма за плащане на траншове, установена от Закон 33/2009, не е обхванато от процедурите по настоящото решение, тъй като той не засяга програмата за допълнителни траншове, установена с Решение 2003/530/ЕО.
(56)
Що се отнася до коментарите, направени от другите две заинтересовани страни относно Наредба-закон № 16/2012 (параграфи 24 и 26), Комисията понастоящем ги проверява. Тя обаче споделя становището, че те трябва да бъдат проверени отделно с оглед на административната ефективност, наред с другото, свързана с факта, че обединяването на двете процедури чрез тяхното разширяване и прилагането на всички съпътстващи административни формалности значително ще отложи закриването на процедурите по настоящото решение.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(57)
Комисията смята, че Италия е приложила неправомерно отсрочване на въпросното плащане, като е направила неправомерна и помощта, свързана с него (вж. по-горе параграф 13, трето тире), както и новата схема за помощи, определена в нарушение на Решение 2003/530/ЕО (вж. параграф 13, трето тире). Ето защо нито една помощите не може да бъде смятана за съвместима с единния пазар, тъй като италианските власти не са предоставили никаква информация, която да указва съвместимост съгласно правилата за конкуренция, приложими за селскостопанския отрасъл (вж. параграфи 43 до 45). (Те само твърдят, че отсрочването на плащането следва да бъде разглеждано самостоятелно, т.е. без да отчитат въздействието върху Решение 2003/530/ЕО и може да бъде счетено като схема de minimis). Комисията следователно не е в състояние да разсее съмненията, които е имала при откриването на предвидената в член 108, параграф 2 от Договора процедура.
(58)
Несъвместимата помощ следва да бъде възстановена от съответните бенефициери, с други думи - от онези, които вече са се възползвали от въпросното отсрочване,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Отсрочването на плащането на налога за млякото и млечните продукти, дължим към 31 декември 2010 г., въведено с член 1, параграф 12 duodecies от Наредба-закон № 225 от 29 декември 2010 г., със Закон № 10/2011, и неправомерно приложено от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, представлява държавна помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар.
2. Помощта, произтичаща от неспазването на условията, изложени в Решение 2003/530/ЕО, определена с отсрочването на плащането по член 1 и неправомерно приложена от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. От Италия се изисква възстановяване на несъвместимата с вътрешния пазар помощ, посочена в член 1, параграф 1 и параграф 2 по-горе, от страна на бенефициерите, посочени в член 1, параграф 1.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, се облагат с лихва от датата, на която са били предоставени на разположение на бенефициерите, до датата на тяхното възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Възстановяването, което засяга само онези страни, които реално са се възползвали от отсрочването на плащането, посочено в член 1, и които следователно са се възползвали от помощта по член 2, се отнася до следното:
a)
лихва, свързана с отсрочване на плащането на транш за налог, дължим към 31 декември 2010 г., плюс натрупаните просрочени задължения до датата на възстановяването;
б)
натрупаната лихва по годишните траншове, дължима към 31 декември на 2004 г., 2005 г., 2006 г., 2007 г., 2008 г., 2009 г. (главницата за тези годишни траншове бе платена преди отсрочването на плащането в нарушение на решението на Съвета) в допълнение към лихвите за просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
в)
натрупаните лихви по годишни траншове, дължими към 31 декември 2011 г. и 2012 г. (няма информация, че главницата не е бил платен до изтичането на срока), в допълнение към просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
г)
главницата и лихвата, свързана с годишните траншове, дължими към 31 декември на 2013, 2014, 2015, 2016 и 2017 г., последната дата от графика за възстановяването в съответствие с решението на Съвета.
5. Индивидуалната помощ по схемата, посочена в член 1, не представлява помощ, ако към момента на нейното предоставяне, тя е удовлетворявала условията, посочени в разпоредбите, приети във връзка с член 2 от Регламент (ЕО) № 994/98, приложим към момента на отпускането на помощта.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочено в член 1, е незабавно и ефективно.
2. Италия гарантира прилагането на настоящото решение в рамките на четири месеца след датата на неговото нотифициране.
Член 4
1. В срок от два месеца от нотифицирането на настоящото решение Италия предоставя следната информация:
а)
списък на бенефициерите, които са получили помощ по схемите по член 1, и сумите получени от всеки от тях по съответната схема;
б)
обща сума (главница и лихва), подлежаща на възстановяване от всеки бенефициер, който е получил помощ, която не може да бъде обхваната от правилото de minimis.
в)
подоробно описание на вече предприетите и предвидени мерки за съобразяване с настоящото решение;
г)
документи, удостоверяващи, че бенефициерите са получили иск за връщане на помощта.
2. Италия информира Комисията относно напредъка по предприетите национални мерки в изпълнението на настоящото решение, докато отпуснатата помощ по посочените в член 1 схеми, бъде възстановена напълно. При искане от страна на Комисията тя предоставя незабавно информация относно мерките, които вече са взети и планирани с оглед изпълнението на настоящото решение. Тя също така предоставя подробна информация относно сумите на помощта и лихвата, която вече е възстановена от бенефициерите.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 17 юли 2013 година.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 17 juli 2013
om det statliga stöd SA.33726 (11/C) [f.d. SA.33726 (11/NN)] som Italien har genomfört (uppskov med mjölkavgiften i Italien)
[delgivet med nr C(2013) 4046]
(Endast den italienska texten är giltig)
(2013/665/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,
efter att i enlighet med nämnda artikel ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig och med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
I. FÖRFARANDE
(1)
Efter att ha fått kännedom om att en lag trätt i kraft den 27 februari 2011 som innebar att lagdekret nr 225 av den 29 december 2010, genom vilket italienska mjölkproducenter fick uppskov med avbetalningen av de mjölkavgifter som ska betalas enligt den avbetalningsplan som godkändes genom rådets beslut 2003/530/EG av den 16 juli 2003 om huruvida ett stöd som Republiken Italien har för avsikt att bevilja sina mjölkproducenter är förenligt med den gemensamma marknaden (1), (2), omvandlades till lag, begärde kommissionen genom en skrivelse av den 17 mars 2011 att de italienska myndigheterna skulle ge ytterligare upplysningar om denna fråga.
(2)
De italienska myndigheterna skickade dessa ytterligare upplysningar till kommissionen genom en skrivelse av den 24 juni 2011 som diariefördes den 29 juni 2011.
(3)
Efter att ha granskat de upplysningar som lämnats av de italienska myndigheterna och eftersom betalningsuppskovet beviljades utan att i förväg ha anmälts till kommissionen och utan att kommissionen hade godkänt det, informerade kommissionen de italienska myndigheterna i ett fax av den 14 oktober 2011 om att ett ärende hade inletts avseende icke anmält stöd med referensnummer SA.33726 (2011/NN).
(4)
Genom en skrivelse av den 11 januari 2012 informerade kommissionen Italien om sitt beslut att inleda det förfarande som föreskrivs i artikel 108.2 i fördraget beträffande det berörda betalningsuppskovet och den avbetalningsplan som godkändes genom beslut 2003/530/EG, i planens ändrade form sedan betalningsuppskovet tillkommit, vilket utgör nytt stöd (SA.33726 (11/C)), och uppmanade de italienska myndigheterna att inom en månad inkomma med synpunkter på inledandet av detta förfarande.
(5)
Kommissionens beslut om att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (3). Kommissionen uppmanade berörda parter att inkomma med synpunkter på det berörda stödet.
(6)
Kommissionen tog emot synpunkter från berörda parter och vidarebefordrade dem till de italienska myndigheterna för att ge dem möjlighet att bemöta dem.
(7)
Genom ett e-postmeddelande av den 13 februari 2012 skickade Italiens ständiga representation vid Europeiska unionen en skrivelse till kommissionen från de italienska myndigheterna med en begäran om att tidsfristen för att inkomma med synpunkter på inledandet av förfarandet skulle förlängas med två månader. Förlängningen beviljades genom ett fax av den 21 februari 2012.
(8)
Genom e-postmeddelanden av den 26 april 2012 och den 27 april 2012 skickade Italiens ständiga representation vid Europeiska unionen de italienska myndigheternas svar på inledandet av förfarandet i artikel 108.2 i fördraget.
(9)
De italienska myndigheterna kommenterade inte de berörda parternas synpunkter.
II. BESKRIVNING
(10)
I artikel 1 i beslut 2003/530/EG fastställs följande:
”Det stöd som Republiken Italien har för avsikt att bevilja mjölkproducenter genom att träda in och till gemenskapen betala det belopp som dessa producenter är skyldiga gemenskapen på grundval av tilläggsavgiften på mjölk och mjölkprodukter för perioden från 1995/1996 till 2001/2002 och genom att låta dessa producenter betala tillbaka sin skuld genom uppskjuten betalning utan ränta över ett antal år skall undantagsvis anses vara förenligt med den gemensamma marknaden, under förutsättning att
-
återbetalningen är fullständig och görs genom årliga amorteringar av lika storlek,
-
återbetalningsperioden inte överstiger 14 år, med början den 1 januari 2004.”
(11)
Genom lag nr 10/2011 införs i artikel 1 i lagdekret nr 225 av den 29 december 2010 punkt 12k, i vilken avbetalningen av den mjölkavgift som skulle betalas den 31 december 2010 sköts upp till den 30 juni 2011. Kostnaden för detta betalningsuppskov täcktes genom ett allmänt budgetanslag på 5 miljoner euro avsett för diverse ändamål.
(12)
I sin skrivelse av den 24 juni 2011 förklarade de italienska myndigheterna att bidragsekvivalenten för denna åtgärd skulle anses ingå i det stöd av mindre betydelse för Italien som ges med stöd av kommissionens förordning (EG) nr 1535/2007 av den 20 december 2007 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget (4) på stöd av mindre betydelse inom sektorn för produktion av jordbruksprodukter (5).
III. SKÄL FÖR INLEDANDET AV DET FORMELLA FÖRFARANDET
(13)
Kommissionen beslutade att inleda det förfarande som föreskrivs i artikel 108.2 i fördraget av följande skäl:
-
De italienska myndigheterna hade gjort klart att de tänkte räkna bidragsekvivalenten för det berörda betalningsuppskovet som stöd av mindre betydelse enligt förordning (EG) nr 1535/2007. Det fanns emellertid inte bara juridiska frågetecken kring denna förordnings tillämplighet, eftersom de italienska myndigheterna inte hade lämnat någon information om huruvida taken för enskilt respektive nationellt stöd i förordningen skulle efterlevas, utan det är dessutom förbjudet enligt samma förordning att bevilja stöd av mindre betydelse som leder till att det statliga stödet överstiger det tillåtna taket. Eftersom det stöd som godkändes av rådet utgjorde det maximala stöd som Italien kunde bevilja sina mjölkproducenter skulle, om bidragsekvivalenten för betalningsuppskovet inkluderas i ordningen för stöd av mindre betydelse, det maximala stöd som har godkänts av rådet överskridas.
-
Därav följer att kommissionen inte kunde utesluta möjligheten att det berörda betalningsuppskovet innehöll inslag av stöd (eftersom det var likvärdigt med ett räntefritt lån, nedan kallat det berörda stödet), en situation som inte kan rättfärdigas av någon av de upplysningar som de italienska myndigheterna lämnade, mot bakgrund av reglerna om statligt stöd inom jordbrukssektorn (Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbruk och skogsbruk 2007-2013) (6).
-
Betalningsuppskovet strider mot beslut 2003/530/EG (eftersom ett av villkoren i beslutet - det om lika stora amorteringar - inte längre uppfylls). Detta innebär att hela systemet med uppdelade betalningar blir en ny stödordning för dem som har gynnats av det (eftersom det inte ingick i beslut 2003/530/EG) och ger upphov till en situation som inte förefaller vara tillåten enligt några bestämmelser i ovannämnda riktlinjer.
IV. DE ITALIENSKA MYNDIGHETERNAS SYNPUNKTER PÅ INLEDANDET AV DET FORMELLA FÖRFARANDET
(14)
I sitt e-postmeddelande av den 26 april 2012 rapporterade de italienska myndigheterna först om tillämpningen av systemet med uppdelade betalningar av mjölkavgifter som godkänts genom beslut 2003/530/EG, och förklarade att systemet omfattade 11 271 stödmottagare. Av dessa hade 9 965 (dvs. 88,41 %) gjort avbetalningar på mjölkavgifterna i tid den 31 december 2010. Den förlängda tidsfristen hade utnyttjats av 1 291 stödmottagare, medan 15 stödmottagare inte hade gjort några avbetalningar alls och därför uteslutits ur programmet.
(15)
De italienska myndigheterna förklarade därefter att bidragsekvivalenten för det stöd som stödmottagarna fick genom betalningsuppskovet hade beräknats med utgångspunkt i räntan från den 1 januari fram till den dag då de avbetalningar som omfattades av betalningsuppskovet faktiskt hade betalats in, på grundval av Euriborräntan med tre månaders löptid från och med den 1 oktober 2010, plus 100 punkter (1,942 %). Resultatet av denna beräkning var en bidragsekvivalent på mellan 0,08 euro och 694,19 euro och visade även att 1 187 av de 1 291 stödmottagare som gynnades av betalningsuppskovet hade fått ett stöd på mindre än 100,00 euro. Enligt myndigheterna visar dessa siffror att betalningsuppskovet enligt lag nr 10/2011 inte påverkade den avbetalningsplan som fortfarande uppfyller bestämmelserna i beslut 2003/530/EG, vilket framgår av det faktum att bara 11,45 % av de producenter som omfattas av planen utnyttjade betalningsuppskovet.
(16)
De italienska myndigheterna slår därför fast, såsom uttrycktes i skrivelsen av den 24 juni 2011 (se punkt 13 ovan), att betalningsuppskovet avseende avgiften utgör stöd av mindre betydelse. De påpekar även att de har konstaterat att det tak för enskilt stöd som avses i artikel 3.2 i förordning (EG) nr 1535/2007 har respekterats fullt ut, liksom taket för Italien på 320 505 000 euro under en period av tre räkenskapsår som fastställts enligt samma förordning, och att bidragsekvivalenten för betalningsuppskovet uppgick till totalt 50 877,41 euro. De rapporterade slutligen att de höll på att kontrollera om dessa tak hade respekterats med hänsyn till de andra ordningar för stöd av mindre betydelse som beviljats under 2009, 2010 och 2011.
(17)
När det gäller kommissionens ståndpunkt att det stöd som godkändes genom beslut 2003/530/EG med tanke på dess typ och exceptionella karaktär måste betraktas som ett enskilt maximalt stöd som inte kan slås ihop med någon annan åtgärd, framhöll de italienska myndigheterna för det första att det i det berörda beslutet erkändes att det fanns exceptionella omständigheter som föranledde rådet att betrakta stödet som förenligt med artikel 107 i fördraget, förutsatt att vissa villkor uppfylldes. De underströk också att utförda kontroller hade visat att avbetalningsplanen var förenlig med bestämmelserna i beslut 2003/530/EG, eftersom alla producenter hade gjort den sjunde avbetalningen, utom 15 producenter som redan hade uteslutits från planen. De menade att de exceptionella omständigheter som hade lett till antagandet av beslut 2003/530/EG inte i sig utgjorde något hinder för att mottagare av det stöd som hade godkänts av rådet fick del av andra förmåner. Fördraget hänvisar endast till de exceptionella omständigheter som nämns ovan, utan att på något sätt begränsa typen av stöd som godkänns eller de närmare bestämmelserna om hur det genomförs. Det sägs endast att undantag från artikel 107 och de förordningar som avses i artikel 109 i fördraget ska antas genom ett enhälligt beslut i rådet. I just detta fall framgår det till fullo av det sätt på vilket beslut 2003/530/EG antogs, dvs. enhälligt, att beslutet var exceptionellt och handlade om de omständigheter som gjorde att stödet var nödvändigt snarare än om stödet i sig.
(18)
De italienska myndigheterna hävdade även att betalningsuppskovet utgör stöd av mindre betydelse och därför bör betraktas som en engångsåtgärd, med tanke på det begränsade utnyttjandet bland producenterna, de små belopp det var fråga om och att det inte innebar någon ändring av avbetalningsplanen, vars struktur är densamma, både vad gäller det totala antalet avbetalningar och förfallodag.
(19)
De italienska myndigheterna har slutligen än en gång uppgett att deltagarna i avbetalningsplanen enligt det italienska ministerdekretet av den 30 juli 2003 om genomförande av rådets beslut måste avstå från att vidta några rättsliga åtgärder avseende betalningen av avgifterna och att deltagare som inte gör avbetalningarna utesluts från programmet. De italienska myndigheterna hävdar att detta villkor förutsätter att återkravsförfaranden inleds, vilket resulterar i nya överklaganden av producenterna. Det är därför rimligt att undvika rättstvister för att återvinna mycket små belopp genom förfaranden som kostar mer än de belopp som ska återvinnas. De italienska myndigheterna vill i detta sammanhang hänvisa till artikel 32.6 i rådets förordning (EG) nr 1290/2005 av den 21 juni 2005 om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken (7), där det sägs att medlemsstaterna i välmotiverade fall får besluta att inte inleda återvinningsförfaranden om de kostnader som redan har uppkommit och som sannolikt kan uppkomma till följd av återvinningen överstiger det belopp som ska återvinnas. De menar att denna bestämmelse bör tillämpas analogt i detta fall. Liknande bestämmelser finns under alla omständigheter i artikel 25.4 i lag nr 289/2002 (2003 års finansieringslag), enligt vilken 12 euro betraktas som ett lågt belopp som inte ska återvinnas. Av dem som omfattades av betalningsuppskovet fick 559 ett stöd som uppgick till mindre än 12 euro.
(20)
I e-postmeddelandet av den 26 april 2012 överlämnade de italienska myndigheterna en förteckning över dem som omfattades av betalningsuppskovet och det stödbelopp som var och en av dem mottog.
V. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER OM INLEDANDET AV FÖRFARANDET
(21)
Den 7 mars 2012 mottog kommissionen synpunkter från en tredje part om inledandet av förfarandet.
(22)
Den berörda parten ville i huvudsak veta varför kommissionen hade inskränkt förfarandet till att gälla det betalningsuppskov som föreskrivs i lag nr 10/2011 och inte hade utvidgat det till att omfatta bestämmelserna i artikel 40a i lag nr 122/2010, enligt vilka avbetalningar inom ramen för en annan avbetalningsplan som hade upprättats genom lag nr 33/2009 skjuts upp, och uppmanade kommissionen att utvidga förfarandet till att även omfatta detta ärende. Den berörda parten framhöll i detta sammanhang att ett klagomål rörande bestämmelserna i artikel 40a i lag nr 122/2010 redan hade lämnats in till kommissionen och att kommissionen hade avslutat detta ärende.
(23)
Den 10 mars 2012 mottog kommissionen synpunkter från en andra berörd part om inledandet av förfarandet.
(24)
Den berörda parten ville göra kommissionen uppmärksam på bestämmelserna i artikel 1.4 i lagdekret nr 16/2012, enligt vilka företag som befinner sig i ekonomiskt trångmål får betala av sin skuld genom regelbundna avbetalningar. Den berörda parten bad kommissionen ingripa och påpekade att dessa åtgärder inte är förenliga med den inre marknaden.
(25)
Den 14 mars 2012 mottog kommissionen synpunkter från en annan berörd part om inledandet av förfarandet.
(26)
I sina synpunkter hänvisade även denna berörda part till lagdekret nr 16/2012 och framhöll att det leder till att jordbrukare behandlas olika, vilket påverkar riktigheten i de uppgifter som AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura - det italienska utbetalningsstället) använder för att beräkna tilläggsavgiften.
VI. BEDÖMNING
VI.1. Förekomst av stöd
(27)
I enlighet med artikel 107.1 i fördraget ska stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, anses vara oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(28)
Den berörda åtgärden, dvs. det stöd som ges genom betalningsuppskovet (som är likvärdigt med ett räntefritt lån, se punkt 13 andra strecksatsen ovan), men även det nya stöd som är en följd av överträdelsen av beslut 2003/530/EG (ingen ränta på redan gjorda årliga avbetalningar och grundbelopp och ränta som inte har betalats för resterande år före förfallodagen för avbetalningen den 31 december 2017) (nytt stöd, se punkt 13 tredje strecksatsen) faller inom ramen för följande definition:
(29)
Åtgärden kan tillskrivas staten eftersom den är en följd av en nationell lag. Den finansieras med offentliga medel i den meningen att den italienska staten genom att bevilja betalningsuppskov avseende en årlig avbetalning som fastställdes i beslut 2003/530/EG och genom att skapa ett nytt stöd genom detta betalningsuppskov under en viss tid har avstått från belopp som kunde ha använts för andra ändamål.
(30)
Denna situation gynnar vissa företag, i synnerhet mjölkproducerande jordbruksföretag.
(31)
Den kan även påverka handeln, med tanke på Italiens ställning på marknaden (8).
(32)
Den kan även snedvrida konkurrensen, eftersom de företag som gynnades av den har fått en fördel (betalningsuppskovet löper utan ränta och är därför likvärdigt med ett räntefritt lån) som de inte skulle ha haft under normala marknadsvillkor och som har gjort att berörda företag har hamnat i en mer fördelaktig konkurrensposition jämfört med företag som inte har fått del av den (9).
(33)
Mot bakgrund av de ytterligare upplysningar som de italienska myndigheterna har lämnat som svar på inledandet av förfarandet enligt artikel 108.2 i fördraget är det emellertid nödvändigt att fastställa om åtgärden i fråga kan betraktas som stöd av mindre betydelse enligt förordning (EG) nr 1535/2007 och därför inte anses utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget.
(34)
I sitt e-postmeddelande av den 26 april 2012 förklarade de italienska myndigheterna att den ränta som var knuten till betalningsuppskovet skulle ha uppgått till mellan 0,08 euro och 694,19 euro. De uppgav även att utförda kontroller hade visat att det tak som hade fastställts för Italien för tre räkenskapsår inte hade överskridits, men att de måste kontrollera om det fanns en risk att taket för enskilt stöd skulle överskridas om stöd av mindre betydelse under räkenskapsåren 2009, 2010 och 2011 slogs ihop.
(35)
Kommissionen kan förvisso konstatera att räntan på betalningsuppskovet i sig inte skulle överskrida de 7 500 euro som fastställs i artikel 3.2 i förordning (EG) nr 1535/2007. Kommissionen konstaterar även att det totala stödbelopp som beviljades genom betalningsuppskovet, dvs. 50 877,41 euro inte har lett till att det tak på320 505 000 euro som godkänns för Italien i bilagan till förordningen överskrids. Kommissionen har emellertid ingen ny information som visar att taket för enskilt stöd på 7 500 euro inte i något fall har överskridits, om allt stöd av mindre betydelse som samma stödmottagare har fått under de tre räkenskapsåren räknas in, eftersom kommissionen den 26 april 2012 inte hade fått någon information från de italienska myndigheter som utförde dessa kontroller. Den kan därför inte dra slutsatsen att stödtaket för enskilt stöd har respekterats i samtliga fall, i synnerhet eftersom kommissionen även måste ta hänsyn till det nya stöd som har uppstått i och med överträdelsen av beslut 2003/530/EG. Kommissionen måste i själva verket granska åtgärden i fråga i dess helhet (dvs. det stöd som var en följd av betalningsuppskovet, det stöd som var en följd av vad som kunde jämföras med ett räntefritt lån och det nya stöd som var en följd av överträdelsen av beslut 2003/530/EG): ett stort antal stödmottagare (mer än 1 250) gynnades av detta betalningsuppskov och stödbeloppet innefattade även en del av själva grundbeloppet (nämligen de årliga avbetalningar som skulle vara betalda den 31 december åren 2013, 2014, 2015, 2016 och 2017) plus ränta, vilket är betydligt mer än den ränta på betalningsuppskovet som de italienska myndigheterna utgick från som stöd för sina argument.
(36)
I artikel 3.7 i förordning (EG) nr 1535/2007 sägs även att ”[s]töd av mindre betydelse får inte kumuleras med statligt stöd för samma stödberättigande kostnader, om sådan kumulering leder till en högre stödnivå än den som gäller i varje enskilt fall enligt gemenskapslagstiftningen”.
(37)
Kommissionen har genom att inleda det förfarande som föreskrivs i artikel 108.2 i fördraget redan visat att detta betalningsuppskov tillkom utöver det stöd som hade godkänts av rådet och som bör betraktas som det maximala stöd som fick beviljas i detta sammanhang.
(38)
De italienska myndigheterna anser vidare att betalningsuppskovet bör betraktas som en engångsåtgärd, med tanke på det begränsade utnyttjandet bland producenterna, de små belopp det var fråga om och att det inte medförde någon ändring av avbetalningsplanen, vars struktur är densamma, både vad gäller det totala antalet avbetalningar och förfallodag.
(39)
Kommissionen delar inte denna uppfattning. Det är i själva verket tydligt att betalningsuppskovet har direkt anknytning till en återbetalning, för vilken en detaljerad avbetalningsplan godkändes i beslut 2003/530/EG. I artikel 1.1 första strecksatsen i detta beslut görs det klart att återbetalningen ska göras ”genom årliga amorteringar av lika storlek”. Betalningsuppskovet kan därför inte helt anses sakna anknytning till den avbetalningsplan som fastställdes genom beslut 2003/530/EG.
(40)
De italienska myndigheterna bestrider även att det stöd som godkändes av rådet är det maximala stöd som får beviljas mjölkproducenter. De anser att det i beslutet i fråga erkänns att det föreligger exceptionella omständigheter som motiverar ett godkännande av avbetalningsplanen, men att denna exceptionella karaktär inte i sig rättfärdigar att stödmottagarna inte ska få ta emot något annat stöd, eftersom fördraget endast hänvisar till exceptionella omständigheter och inte begränsar typen av stöd som godkänns eller de närmare bestämmelserna om hur det genomförs. I just detta fall framgår det till fullo av det sätt på vilket beslut 2003/530/EG antogs, dvs. enhälligt, att beslutet var exceptionellt och handlade om de omständigheter som gjorde att stödet var nödvändigt snarare än om stödet i sig.
(41)
Kommissionen håller inte med de italienska myndigheterna. Även om det i artikel 108.2 tredje stycket i fördraget sägs att ”rådet enhälligt [kan] besluta att stöd … ska anses vara förenligt med den inre marknaden … om ett sådant beslut är motiverat på grund av exceptionella omständigheter” och det även i skäl 8 i beslut 2003/530/EG sägs att ”det på grund av exceptionella omständigheter [är] motiverat att anse att [stödet] är förenligt med den gemensamma marknaden”, kvarstår faktum att rådet självt i beslutet fastställde att stödet ska anses vara förenligt med den gemensamma marknaden ”undantagsvis” och inte ”med hänsyn tagen till de exceptionella omständigheterna”. Termen ”undantagsvis” visar tydligt att rådet ville understryka att beviljandet av stödet var unikt, trots att det i skäl 8 hade konstaterats att det förelåg exceptionella omständigheter. Även om de italienska myndigheternas hänvisning till enhällighet förvisso kan visa att förfarandet var exceptionellt innebär det inte att stödets unika karaktär enligt beslutet kan ifrågasättas.
(42)
Det faktum att det stöd som godkändes av rådet, med tanke på dess unika karaktär, var det maximibelopp som kunde tillåtas i ett givet sammanhang, dvs. stödekvivalenten uppgick till 100 %, innebär att ett betalningsuppskov som tillkommer därutöver medför en automatisk tillämpning av bestämmelserna i artikel 3.7 i förordning (EG) nr 1535/2007 och att bidragsekvivalenten för betalningsuppskovet inte kan anses falla inom ramen för denna förordning och därför utgör statligt stöd. Dess förenlighet med den inre marknaden måste bedömas på grundval av de konkurrensregler som var i kraft när betalningsuppskovet beviljades, vilket även gäller det nya stöd som var en följd av överträdelsen av beslut 2003/530/EG.
VI.2 Stödets förenlighet med den inre marknaden
(43)
De konkurrensregler som var i kraft när betalningsuppskovet beviljades fastställs i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd inom jordbruk och skogsbruk 2007-2013.
(44)
De italienska myndigheternas ståndpunkt i e-postmeddelandet av den 26 april 2012 baserades på argumentet att betalningsuppskovet bör anses ingå i en stödordning av mindre betydelse. Myndigheterna lämnade därför ingen förklaring om huruvida betalningsuppskovet eller det nya stöd som inte låg inom ramen för beslut 2003/530/EG var förenligt med den inre marknaden enligt reglerna i ovannämnda riktlinjer.
(45)
Kommissionen har därför ingen ny information som kan skingra de tvivel som den hade när den inledde det förfarande som fastställs i artikel 108.2 i fördraget. Det stöd som är knutet till betalningsuppskovet och därmed det nya stöd som uppstod till följd av överträdelsen av beslut 2003/530/EG utgör därför ensidigt stöd som endast är avsett att förbättra producenternas ekonomiska situation och inte bidrar till sektorns utveckling. Det utgör därför driftstöd som är oförenligt med den inre marknaden i den mening som avses i punkt 15 i de ovannämnda riktlinjerna.
VI.3 Återvinning
(46)
I enlighet med fördraget och EU-domstolens rättspraxis är kommissionen, om ett stöd fastställs vara oförenligt med den inre marknaden, behörig att besluta att den berörda staten ska upphäva eller ändra stödet (10). I EU-domstolens rättspraxis fastställs även att en stats skyldighet att avskaffa stöd som kommissionen anser vara oförenligt med den inre marknaden syftar till att återställa den tidigare situationen. Domstolen har i detta sammanhang förklarat att detta mål uppnås när stödmottagaren har återbetalat de belopp som han har mottagit och därmed har förlorat den fördel han åtnjöt på marknaden i förhållande till sina konkurrenter och den situation som förelåg före utbetalningen av stödet är återställd (11).
(47)
I enlighet med denna rättspraxis fastställs i artikel 14 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (12) att om negativa beslut fattas i fall av olagligt stöd ska kommissionen besluta att den berörda medlemsstaten ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet från stödmottagaren (vilket i föreliggande ärende är alla dem som har utnyttjat betalningsuppskovet).
(48)
Italien måste därför vidta alla nödvändiga åtgärder för att återvinna det oförenliga stödet från mottagarna. I enlighet med punkt 42 i kommissionens tillkännagivande Effektivare verkställande av kommissionsbeslut som ålägger medlemsstater att återkräva olagligt och oförenligt statligt stöd (13) har Italien fyra månader på sig efter ikraftträdandet av detta beslut att verkställa dess bestämmelser. Ränta ska betalas på de belopp som ska återvinnas och beräknas på grundval av kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 av den 21 april 2004 om genomförande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (14).
(49)
Detta beslut ska genomföras utan dröjsmål, i synnerhet återvinningen av allt oförenligt enskilt stöd.
(50)
Med tanke på det mycket specifika sammanhang i vilket stödet beviljades (dvs. att stödet tillkom i en plan som ingick i ett paket som hade godkänts av rådet) och följderna av stödet (överträdelsen av beslut 2003/530/EG när det gäller dem som utnyttjade betalningsuppskovet, samtidigt som stödet undantagsvis redan hade godkänts genom beslutet) bör följande återvinnas från de parter som utnyttjade betalningsuppskovet:
a)
Ränta på uppskovet med betalningen av den avgiftsdel som skulle betalas senast den 31 december 2010, plus ränta på resterande skuld fram till återvinningstidpunkten.
b)
Ränta på de årliga avbetalningar som skulle ha betalats den 31 december åren 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 och 2009 (själva grundbeloppet betalades innan betalningsuppskovet ledde till en överträdelse av beslut 2003/530/EG), plus ränta på resterande skuld fram till återvinningstidpunkten.
c)
Ränta på de årliga avbetalningar som skulle ha betalats den 31 december åren 2011 och 2012 (det finns ingen information om att grundbeloppen inte hade betalats i tid), plus dröjsmålsränta fram till återvinningstidpunkten.
d)
Grundbelopp och ränta avseende de årliga avbetalningar som skulle ha betalats den 31 december åren 2013, 2014, 2015, 2016 och 2017, som är den slutliga tidsfristen i den återbetalningsplan som upprättades i enlighet med beslut 2003/530/EG.
(51)
Den vikt som de italienska myndigheterna fäster vid de låga belopp som ska återvinnas och risken att producenterna inkommer med nya överklaganden till de nationella domstolarna ändrar inte det faktum att statligt stöd som inte uppfyller de villkor som krävs för att omfattas av undantagen i artikel 107 i fördraget och som därför är oförenligt med den inre marknaden bör återvinnas från mottagarna för att återställa den situation som förelåg före utbetalningen av stödet. EU-domstolens rättspraxis visar i själva verket att avvecklingen av olagligt stöd som har förklarats vara oförenligt med den inre marknaden är det logiska resultatet av denna olaglighet, eftersom det enda syftet med återvinningen är att återställa den tidigare situationen (15). Målet att återställa den tidigare situationen uppnås så snart det olagliga stöd som är oförenligt med den inre marknaden har återbetalats av mottagaren och denne därmed har förlorat sin tidigare fördel i förhållande till sina konkurrenter på marknaden. I sådana fall har den situation som förelåg före utbetalningen av stödet återställts (16).
(52)
När det gäller de låga belopp som ska återvinnas verkar de italienska myndigheterna dessutom inskränka återvinningen till räntan på den årliga avbetalning som är föremål för uppskovet. Återvinningen, som endast ska beröra dem som faktiskt gynnades av betalningsuppskovet, måste emellertid, utöver räntan, omfatta allt stöd som har förklarats vara oförenligt (se punkt 50 ovan).
(53)
Argumentet att producenterna kan överklaga vid de nationella domstolarna kan slutligen inte anses vara relevant, eftersom det i EU-domstolens rättspraxis fastställs att en risk att det uppstår interna svårigheter, även oövervinneliga sådana, inte i sig kan rättfärdiga att en medlemsstat underlåter att fullgöra sina skyldigheter enligt unionslagstiftningen (17).
(54)
Italien kan därför tillämpa reglerna om stöd av mindre betydelse inom jordbrukssektorn för att återvinna enskilt stöd från mottagare som uppfyllde alla krav i den gällande förordningen om stöd av mindre betydelse (förordning (EG) nr 1535/2007) vid den tidpunkt då det olagliga stöd som är oförenligt med den inre marknaden beviljades. I punkt 49 i kommissionens tillkännagivande Effektivare verkställande av kommissionsbeslut som ålägger medlemsstater att återkräva olagligt och oförenligt statligt stöd och som gäller stödordningar som förklarats olagliga och oförenliga med den inre marknaden (18), fastställs att medlemsstaterna måste göra en ingående analys av varje enskilt stöd som beviljats på grundval av stödordningen i fråga. För att kvantifiera exakt vilket stödbelopp som ska återvinnas från varje enskild mottagare måste Italien därför fastställa omfattningen av det stöd som har beviljats ett specifikt projekt, som vid den tidpunkt då stödet beviljades uppfyllde alla villkor i en gruppundantagsförordning eller i en stödordning som kommissionen godkänt. I sådana fall får medlemsstaterna även tillämpa de materiella regler om stöd av mindre betydelse som var tillämpliga vid tidpunkten för beviljandet av det olagliga eller oförenliga stöd som är föremål för beslutet om återkrav enligt artikel 2 i förordning (EG) nr 994/98 av den 7 maj 1998 om tillämpningen av artiklarna 92 och 93 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen på vissa slag av övergripande statligt stöd (19). Enligt detta kriterium utgör enskilt stöd som beviljats inom ramen för denna åtgärd inte stöd för mottagare som när stödet beviljades uppfyllde villkoren i gällande förordning om stöd av mindre betydelse (förordning (EG) nr 1535/2007).
VI.4 Bedömning av berörda parters synpunkter på andra förfaranden
(55)
När det gäller den första berörda partens synpunkter (punkt 22) vill kommissionen framhålla att betalningsuppskovet enligt artikel 40a i lag nr 122/2010 beträffande en avbetalning som skulle göras enligt en annan avbetalningsplan som inrättades genom lag nr 33/2009 inte omfattas av förfarandet i detta beslut, eftersom det inte gäller den tillkommande avbetalningsplan som fastställdes genom beslut 2003/530/EG.
(56)
När det gäller de andra två berörda parternas synpunkter på lagdekret nr 16/2012 (punkterna 24 och 26) granskar kommissionen för närvarande dessa. Kommissionen anser emellertid att de av administrativa effektivitetsskäl måste granskas för sig, bl.a. därför att en sammanslagning av de två förfarandena genom en utvidgning av förfarandet och tillämpning av alla administrativa formaliteter i samband med detta väsentligt skulle försena slutförandet av förfarandet i detta beslut.
VII. SLUTSATS
(57)
Kommissionen konstaterar att Italien olagligen har infört betalningsuppskovet i fråga, vilket innebär att även det stöd som uppskovet avser är olagligt (se punkt 13 andra strecksatsen ovan) och den nya stödordning som uppstått genom överträdelsen av beslut 2003/530/EG (se punkt 13 tredje strecksatsen). Ingen av stödåtgärderna kan därför anses vara förenlig med den inre marknaden, eftersom de italienska myndigheterna inte har lämnat några upplysningar som visar att de är förenliga med konkurrensreglerna inom jordbrukssektorn (se punkterna 43-45). (De har endast hävdat att betalningsuppskovet ska behandlas för sig, dvs. utan hänsyn till effekterna på beslut 2003/530/EG, och att det kan betraktas som en stödordning av mindre betydelse.) Kommissionen har därför inte kunnat skingra de tvivel som den uttryckte genom att inleda det förfarande som fastställs i artikel 108.2 i fördraget.
(58)
Det oförenliga stödet bör återvinnas med ränta från relevanta mottagare, dvs. från dem som faktiskt har utnyttjat det berörda betalningsuppskovet.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
1. Det betalningsuppskov gällande den mjölkavgift som skulle vara betald den 31 december 2010, som infördes i punkt 12k i artikel 1 i lagdekret nr 225 av den 29 december 2010 genom lag nr 10/2011, och som olagligt tillämpats av Italien i strid med artikel 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, utgör statligt stöd som är oförenligt med den inre marknaden.
2. Det stöd som genom underlåtenheten att uppfylla villkoren i beslut 2003/530/EG uppstod på grund av det betalningsuppskov som avses i artikel 1 och som Italien olagligt tillämpade i strid med artikel 108.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt är oförenligt med den inre marknaden.
Artikel 2
1. Italien ska återvinna det oförenliga stöd som avses i artikel 1.1-1.2 ovan från dem som har utnyttjat det betalningsuppskov som avses i artikel 1.1.
2. Ränta ska betalas på de belopp som ska återvinnas från och med den tidpunkt då de ställdes till mottagarnas förfogande fram till återvinningstidpunkten.
3. Räntan ska beräknas på sammansatt basis i enlighet med kapitel V i förordning (EG) nr 794/2004.
4. Återvinningen, som bara gäller parter som faktiskt har utnyttjat det betalningsuppskov som avses i artikel 1 och som därmed har gynnats av det stöd som avses i artikel 2, ska gälla följande:
a)
Ränta på uppskovet med betalningen av den avgiftsdel som skulle betalas senast den 31 december 2010, plus ränta på resterande skuld fram till återvinningstidpunkten.
b)
Ränta på de årliga avbetalningar som skulle ha betalats den 31 december åren 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 och 2009 (själva grundbeloppet betalades innan betalningsuppskovet ledde till en överträdelse av rådets beslut), plus ränta på resterande skuld fram till återvinningstidpunkten.
c)
Ränta på de årliga avbetalningar som skulle ha betalats den 31 december åren 2011 och 2012 (det finns ingen information om att grundbeloppen inte hade betalats i tid), plus dröjsmålsränta fram till återvinningstidpunkten.
d)
Grundbelopp och ränta avseende de årliga avbetalningar som skulle ha betalats den 31 december åren 2013, 2014, 2015, 2016 och 2017, som är den slutliga tidsfristen i den återbetalningsplan som upprättades i enlighet med rådets beslut.
5. Enskilt stöd som beviljats genom den ordning som avses i artikel 1 ska inte utgöra stöd om det när det beviljades uppfyllde villkoren i en förordning som antagits enligt artikel 2 i förordning (EG) nr 994/98 som var tillämplig när stödet beviljades.
Artikel 3
1. Återvinningen av det stöd som avses i artikel 1 ska verkställas utan dröjsmål.
2. Italien ska se till att detta beslut genomförs inom fyra månader från det att det delgavs.
Artikel 4
1. Inom två månader efter den dag då detta beslut har delgetts ska Italien lämna följande upplysningar:
a)
En förteckning över mottagare av stöd enligt de ordningar som avses i artikel 1 och det totala belopp som var och en av dem har fått enligt den berörda ordningen.
b)
Det totala belopp (grundbelopp och ränta) som ska återvinnas från varje mottagare som fick stöd som inte omfattas av regeln om stöd av mindre betydelse.
c)
En detaljerad beskrivning av de åtgärder som redan har vidtagits och planerats för att följa detta beslut.
d)
Handlingar som visar att mottagarna har uppmanats att återbetala stödet.
2. Italien ska hålla kommissionen underrättad om de nationella åtgärder som vidtas för att genomföra detta beslut till dess att hela det stöd som beviljats enligt de ordningar som avses i artikel 1 har återvunnits. Italien ska på kommissionens begäran utan dröjsmål lämna upplysningar som åtgärder som redan har vidtagits och som planeras för att följa detta beslut. Italien ska även lämna detaljerade upplysningar om de stödbelopp och räntor som redan har återvunnits från mottagarna.
Artikel 5
Detta beslut riktar sig till Republiken Italien.
Utfärdat i Bryssel den 17 juli 2013.