ДИРЕКТИВА 2014/59/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 15 май 2014 година
за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) № 1093/2010 и (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 114 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейската централна банка (1),
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
Финансовата криза показа, че на равнището на Съюза до голяма степен липсват подходящи инструменти за ефективното справяне с нестабилни или проблемни кредитни институции и инвестиционни посредници (наричани по-долу „институциите“). Такива инструменти са необходими по-специално, за да се предотвратят случаите на неплатежоспособност или, ако такива все пак настъпят, последиците от тях да се сведат до минимум чрез запазване на функции със системно значение на засегнатата институция. По време на кризата тези предизвикателства бяха основната причина, която принуди държавите членки да спасяват институциите, като използват парите на данъкоплатците. Целта на установяването на надеждна рамка за възстановяване и преструктуриране е да се премахне във възможно най-голяма степен необходимостта от такива действия.
(2)
Финансовата криза имаше отражение върху цялата система, тъй като засегна достъпа до финансиране на голяма част от кредитните институции. За да се избегне неизпълнение на задълженията с последици за цялата икономика, подобна криза налага предприемането на мерки, насочени към осигуряване на достъп до финансиране при равни условия за всички кредитни институции, които са иначе платежоспособни. Тези мерки включват ликвидна подкрепа от централните банки и гаранции от държавите членки за ценните книжа, емитирани от платежоспособни кредитни институции.
(3)
Финансовите пазари на Съюза се характеризират с висока степен на интеграция и взаимосвързаност, като много институциите извършват голяма част от дейността си отвъд националните граници. Има вероятност неизпълнението на задълженията от страна на една трансгранична институция да се отрази върху стабилността на финансовите пазари в различните държави членки, в които тя извършва дейност. Неспособността на държавите членки да упражнят контрол върху проблемна институция и да я преструктурират по начин, който ефективно предотвратява по-мащабно увреждане на системата, може да намали доверието между държавите членки и доверието във вътрешния пазар в областта на финансовите услуги. Следователно стабилността на финансовите пазари е основно условие за създаването и функционирането на вътрешния пазар.
(4)
Понастоящем липсва хармонизация на процедурите за преструктуриране на институции на равнището на Съюза. Някои държави членки прилагат по отношение на институциите процедурите, приложими за други неплатежоспособни предприятия, като в някои случаи те са адаптирани към институциите. Налице са значителни съществени и процедурни различия между законите, подзаконовите актове и административните разпоредби, уреждащи несъстоятелността на институциите в държавите членки. Освен това финансовата криза показа, че обичайните производства по несъстоятелност на дружествата може да не са подходящи за институциите във всички случаи, тъй като може да не гарантират винаги достатъчно бърза намеса, непрекъснатост на критичните функции на институциите и запазване на финансовата стабилност.
(5)
Следователно е необходим режим, който да осигури на органите надежден набор от инструменти за достатъчно бърза намеса на достатъчно ранен етап по отношение на нестабилна или проблемна институция, така че да се гарантира непрекъснатост на критичните финансови и икономически функции на институцията, като същевременно се сведе до минимум въздействието от неизпълнението на задълженията на институцията върху икономиката и финансовата система. Този режим следва да гарантира, че загубите се поемат първо от акционерите, а след тях - от кредиторите, при условие че нито един кредитор не поема по-големи загуби от тези, които би поел, ако институцията беше ликвидирана чрез обичайно производство по несъстоятелност, в съответствие с посочения в настоящата директива принцип на справедливо третиране на кредиторите. Новите правомощия следва да позволят на органите например да запазят непрекъснатия достъпа до депозитите и платежните транзакции, при необходимост да продават рентабилни части на институцията и да разпределят загубите по честен и предвидим начин. Тези цели следва да спомогнат за предотвратяване на дестабилизацията на финансовите пазари и за свеждане до минимум на разходите за данъкоплатците.
(6)
Текущият преглед на регулаторната рамка, по-специално укрепването на капиталовите и ликвидните буфери и подобряването на инструментите за макропруденциални политики, следва да намали вероятността от бъдещи кризи и да повиши устойчивостта на институциите по отношение на икономически сътресения, независимо дали са предизвикани от смущения от системен характер или от конкретни събития за отделната институция. Не е възможно обаче да се създаде регулаторна и надзорна рамка, с която като цяло да се предотврати изпадането на тези институции в затруднения. Държавите членки съответно следва да бъдат подготвени и да разполагат с подходящи инструменти за възстановяване и преструктуриране, за да се справят със ситуации, включващи както системни кризи, така и неизпълнение на задълженията от страна на отделни институции. Подобни инструменти следва да включват механизми, които позволяват на органите да вземат ефективни мерки по отношение на институции, които са проблемни или има вероятност да станат проблемни.
(7)
При упражняването на тези правомощия и при вземането на мерки следва да се отчитат обстоятелствата, при които настъпва неизпълнение на задълженията. Ако проблемът възниква при отделна институция и останалата част от финансовата система не е засегната, органите следва да могат да упражняват своите правомощия за преструктуриране, без да се опасяват прекомерно от разпространяване на проблема. От друга страна, в несигурна среда следва да се действа по-предпазливо, за да се избегне дестабилизиране на финансовите пазари.
(8)
Преструктурирането на институция, при което тя се запазва като действащо предприятие, може като крайна мярка да включва държавни инструменти за финансова стабилизация, включително временна публична собственост. Следователно е от съществено значение правомощията за преструктуриране и механизмите за финансиране на преструктурирането да бъдат структурирани по такъв начин, че данъкоплатците да бъдат бенефициери на всеки излишък, който може да произтече от реорганизацията на институция, която е стабилизирана от органите. Отговорността и поемането на риск следва да бъдат придружени от възнаграждение.
(9)
В някои държави членки вече са приети законодателни промени, които въвеждат механизми за преструктуриране на проблемни институции; други са заявили намерението си да въведат такива механизми, ако те не бъдат приети на равнището на Съюза. Възможно е липсата на общи условия, правомощия и процеси за преструктурирането на институции да представлява пречка пред безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар и да възпрепятства сътрудничеството между националните органи при справяне с трансгранични групи от проблемни институции. Това е така най-вече, когато вследствие на различните подходи националните органи не упражняват контрол в една и съща степен или не разполагат с еднакви възможности за преструктуриране на кредитни институции. Това разминаване в режимите на преструктуриране може да доведе до различни разходи за финансиране на институциите във всяка държава членка и до евентуално нарушаване на условията на конкуренция между институциите. Необходими са ефективни режими на преструктуриране във всички държави членки, за да се гарантира, че свързаните с вътрешния пазар права на установяване на институциите не могат да бъдат ограничавани поради финансовия капацитет на държавата членка по произход да управлява неизпълнението на задълженията им.
(10)
Посочените пречки следва да бъдат отстранени и да бъдат приети правила, осигуряващи зачитането на разпоредбите на вътрешния пазар. За тази цел следва да се прилагат минимални общи правила за хармонизация по отношение на правилата, които уреждат преструктурирането на кредитни институции.
(11)
За да се осигури съответствие с действащото законодателство на Съюза в областта на финансовите услуги, както и финансова стабилност във възможно най-голяма степен за различните видове институции, режимът на преструктуриране следва да се прилага за институции, по отношение на които се прилагат пруденциалните изисквания, предвидени в Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета (4) и Директива 2013/36/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (5). Режимът следва да се прилага и по отношение на финансови холдинги и смесени финансови холдинги, предвидени в Директива 2002/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (6), както и към холдинги със смесена дейност и финансови институции, когато последните са дъщерни предприятия на институция или на финансов холдинг, смесен финансов холдинг или холдинг със смесена дейност и когато попадат в обхвата на надзора на предприятието майка на консолидирана основа. Кризата показа, че неплатежоспособността на субект, който е част от група, може да има бързо въздействие върху платежоспособността на цялата група и дори да повлияе на стабилността на цялата система. Следователно органите следва да разполагат с ефективни средства за действие по отношение на тези субекти, за да предотвратят разпространяване на проблемите и да създадат последователна схема за преструктуриране на групата като цяло, тъй като неплатежоспособността на субекта, който е част от група, може бързо да окаже въздействие върху платежоспособността на цялата група.
(12)
За да се гарантира последователност на регулаторната рамка, централните контрагенти, посочени в Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (7) и централните депозитари на ценни книжа по смисъла на бъдещия регламент на Еропейския парламент и на Съвета за подобряване на сетълмента на ценни книжа и за централните депозитари на ценни книжа (ЦДЦК) биха могли да бъдат предмет на отделна законодателна инициатива за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на тези субекти.
(13)
В настоящата директива се предвижда използването на инструменти и правомощия за преструктуриране, които могат да нарушат правата на акционерите и кредиторите. По-специално правомощията на органите за прехвърляне на акции или на всички или на част от активите на институция към частен купувач без съгласието на акционерите засяга правата на собственост на акционерите. Освен това равнопоставеното третиране на кредиторите може да бъде нарушено от правомощията за вземане на решения за това кои задължения да бъдат прехвърлени от проблемна институция, като се отчитат целите за осигуряване на непрекъснатост на услугите и избягване на неблагоприятните последици за финансовата стабилност. Поради това действие по преструктуриране следва да се предприема само когато е необходимо в обществен интерес, като всяка намеса в правата на акционерите и кредиторите, която произтича от посоченото действие, следва да бъде съвместима с Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-долу „Хартата“). По-специално, когато кредитори от един и същи клас се третират различно в контекста на действие по преструктуриране, тези различия следва да бъдат обосновани от обществения интерес и да бъдат пропорционални на рисковете, които трябва да бъдат преодоляни, и не следва да водят до пряка или косвена дискриминация въз основа на национална принадлежност.
(14)
Във връзка с плановете за възстановяване и преструктуриране и при използването на различните правомощия и инструменти, с които разполагат, органите следва да вземат предвид естеството на стопанската дейност, акционерната структура, правната форма, рисковия профил, размера и правния статус, както и взаимосвързаността на институцията с други институции или с финансовата система като цяло, обхвата и сложността на дейностите ѝ, дали е член на институционална защитна схема или други кооперативни системи за взаимна солидарност, дали извършва инвестиционни услуги или дейности, както и дали неизпълнението от нейна страна на задълженията ѝ и последващата ѝ ликвидация чрез обичайно производство по несъстоятелност е вероятно да породят значителни отрицателни последици за финансовите пазари, за други институции, за условията за финансиране или за икономиката като цяло, като гарантират, че режимът се прилага по подходящ и пропорционален начин, а административната тежест, свързана със задълженията за изготвяне на плана за възстановяване и преструктуриране, е сведена до минимум. Тъй като съдържанието и информацията, посочени в настоящата директива и в приложенито към нея, установяват минимален стандарт за институции с очевидно системно значение, за отделните институции органите могат да прилагат различни или много по-ограничени изисквания за планиране на възстановяването и преструктурирането и за предоставяне на информация, както и при по-ниска честота на актуализациите от веднъж годишно. За малка институция с ограничена взаимосвързаност и сложност, планът за възстановяване може да е ограничен до основна информация относно структурата на тази институция, предпоставки за действия по възстановяване и варианти за възстановяване. В случай че дадена институция може бъде оставена да изпадне в неплатежоспособност, планът за преструктуриране би могъл да бъде ограничен. Освен това режимът следва да се прилага така, че да не се застрашава стабилността на финансовите пазари. По-специално при ситуации, характеризиращи се с по-мащабни проблеми или дори съмнения за устойчивостта на много институции, е от основно значение органите да отчитат риска от разпространяване на проблемите, произтичащ от действията, предприети във връзка с всяка отделна институция.
(15)
С цел да се осигури необходимата бързина на действията, да се гарантира независимостта от икономическите субекти и да се избегнат конфликтите на интереси, държавите членки следва да определят публични административни органи или органи с публични административни правомощия, които да изпълняват функциите и задачите, свързани с преструктурирането по настоящата директива. Държавите членки следва да гарантират, че органите за преструктуриране разполагат с необходимите ресурси. Определянето на публичните органи не следва да изключва делегиране, при което отговорността остава за орган за преструктуриране. Не е необходимо обаче да се дават предписания какъв вид орган или органи следва да бъдат определени като орган за преструктуриране. Въпреки че хармонизацията в тази област може да улесни координацията, това би представлявало съществена намеса в конституционните и административните системи на държавите членки. Може да се постигне значителна степен на координация и без да се налага такова вмешателство: всички национални органи, участващи в преструктурирането на институции, следва да имат представители в колегии за преструктуриране, които осъществяват координацията на трансгранично или европейско равнище. Следователно държавите членки следва да могат да избират кои органи да отговарят за прилагането на инструментите за преструктуриране и да упражняват правомощията, предвидени по настоящата директива. Когато държава членка определи за орган за преструктуриране органа, отговорен за пруденциалния надзор върху институции (наричан по-долу „компетентният орган“), следва да се въведат подходящи структурни механизми, за да се разделят функциите, свързани с надзора, от функциите, свързани с преструктурирането. Това разделение не следва да е пречка за достъпа на функцията, свързана с преструктурирането, до информацията, с която разполага функцията, свързана с надзора.
(16)
Предвид последиците от неизпълнение на задълженията на дадена институция за финансовата система и икономиката на държава членка, както и евентуалната нужда от използване на публични средства за разрешаването на кризата, министерствата на финансите или други съответни министерства в държавите членки следва да бъдат тясно ангажирани на ранен етап в процеса на управление и разрешаване на кризи.
(17)
Ефективното преструктуриране на институции или на субекти от групи с дейност в целия Съюз изисква компетентните органи и органите за преструктуриране да си сътрудничат в рамките на надзорните колегии и колегиите за преструктуриране на всички етапи от процеса, предвиден в настоящата директива - от изготвянето на плановете за възстановяване и преструктуриране до действителното преструктуриране на институцията. При несъгласие между националните органи относно решенията, които трябва да се вземат в съответствие с настоящата директива във връзка с институциите, Европейският надзорен орган (Европейски банков орган) („ЕБО“), създаден с Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (8) следва като крайна мярка да изпълнява ролята на медиатор в случаите, посочени в настоящата директива. В някои случаи настояща директива предвижда обвързваща медиация от страна на ЕБО съгласно член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010. Тази обвързваща медиация не препятства провеждането в други случаи на необвързваща медиация в съответствие с член 31 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
(18)
При преструктуриране на институции или групи, извършващи дейност на територията на Съюза, взетите решения следва да имат за цел запазване на финансовата стабилност и свеждане до минимум на икономическите и социалните последици в държавите членки, в които институцията или групата извършва дейност.
(19)
С цел ефикасно справяне с проблемните институции органите следва да разполагат с правомощието да налагат подготвителни и превантивни мерки.
(20)
Предвид разширяването на правомощията и задачите на ЕБО, предвидено в настоящата директива, Европейският парламент, Съветът и Комисията следва да гарантират незабавното осигуряване на достатъчно човешки и финансови ресурси. За тази цел процедурата за изготвянето, изпълнението и контрола върху неговия бюджет, посочена в членове 63 и 64 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, следва да бъде надлежно съобразена с тези задачи. Европейският парламент и Съветът следва да гарантират съблюдаването на най-високите стандарти за ефикасност.
(21)
От изключително значение е институциите да изготвят и да актуализират редовно планове за възстановяване, съдържащи мерки, които трябва да бъдат предприети от тези институции за възстановяване на финансовото им състояние след значително влошаване. Плановете следва да бъдат подробни и да се основават на реалистични допускания, приложими при различно сложни и критични сценарии. Изискването за изготвяне на план за възстановяване обаче следва да се прилага в зависимост от значимостта по отношение на цялата система на институцията или групата и нейната взаимосвързаност, включително чрез взаимните схеми за гарантиране. Поради това изискваното съдържание следва да е съобразено с естеството на източниците на финансиране, включително взаимно гарантирано финансиране или задължения, на институцията и до каква степен тя може да разчита на реална подкрепа от групата. От институциите следва да се изисква да представят плановете си на компетентните органи за цялостна оценка, включително на това дали плановете са обстойни и дали биха могли реалистично и своевременно да възстановят икономическата жизнеспособност на институцията дори и в периоди на силни финансови сътресения.
(22)
Плановете за възстановяване следва да включват възможни мерки, които биха могли да бъдат взети от ръководството на институцията, когато са налице условията за ранна намеса.
(23)
При определянето на това дали действия на частния сектор биха могли да предотвратят неизпълнението на задълженията на дадена институция в разумен срок съответният орган следва да вземе предвид ефективността на мерките за ранна намеса, предприети в определения от компетентния орган срок. В случая на планове за възстановяване на група при изготвянето на тези планове следва да се взема предвид потенциалното въздействие на мерките за възстановяване във всички държави членки, в които групата извършва дейност.
(24)
Ако дадена институция не представи подходящ план за възстановяване, компетентните органи следва да разполагат с правомощието да изискат от институцията да предприеме необходимите мерки за отстраняване на съществените слабости в плана. Това изискване може да засегне свободата на стопанска инициатива, гарантирана от член 16 от Хартата. Ограничаването на това основно право обаче е необходимо за постигането на целите за финансова стабилност. По-специално, то е необходимо, за да се подобри стопанската дейност на институциите и да се предотврати прекаленото разрастване на институциите или поемането от тяхна страна на прекалено големи рискове, без институциите да могат да разрешават проблемите и да покриват загубите си и да се възстанови капиталовата им база. Ограничението е пропорционално, тъй като допуска превантивно действие само дотолкова, доколкото е необходимо за преодоляване на слабостите и следователно е в съответствие с член 52 от Хартата.
(25)
Изготвянето на плана за преструктуриране е основна част от ефективното преструктуриране. Органите следва да разполагат с цялата необходима информация, за да определят критичните функции и да гарантират тяхната непрекъснатост. Съдържанието на плана за преструктуриране обаче следва да бъде съобразено със значението на институцията или групата за цялата система.
(26)
Тъй като институцията е най-добре запозната с начина си на функциониране и произтичащите от него проблеми, плановете за преструктуриране следва да се изготвят от органите за преструктуриране въз основа, наред с другото, на информация, предоставена от съответните институции.
(27)
За да се спази принципът на пропорционалност и да се избегне прекомерната административна тежест, в ограничен брой случаи, посочени в настоящата директива, на компетентните органи и, когато е целесъобразно, на органите за преструктуриране следва да се предостави възможност да отменят изискванията, свързани с изготвянето на планове за възстановяване и преструктуриране, след разглеждане на конкретния случай. Такива случаи включват институции, които са свързани с централен орган и които са изцяло или частично изключени от приложението на посочените в националното право пруденциални изисквания в съответствие с член 21 от Директива 2013/36/ЕС, и институции, които са част от институционална защитна схема в съответствие с член 113, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013. Във всеки случай предоставянето на освобождаване следва да отговаря на условията, определени в настоящата директива.
(28)
Предвид капиталовата структура на институциите, които са свързани с централен орган, за целите на настоящата директива тези институции не следва да са задължени всяка от тях да изготвя отделен план за възстановяване или преструктуриране единствено поради факта, че централният орган, с който са свързани, е под прекия надзор на Европейската централна банка.
(29)
Въз основа на оценката на възможността за преструктуриране, направена от съответните органи, органите за преструктуриране следва да разполагат с правомощията да изискват промени в структурата и организацията на институции, пряко или непряко - чрез компетентния орган, да предприемат необходимите и пропорционални мерки за намаляване или отстраняване на съществените пречки пред прилагането на инструменти за преструктуриране и да гарантират, че съответните субекти могат да бъдат преструктурирани. Тъй като всички институции са потенциално значими за цялата система, от решаващо значение за поддържането на финансова стабилност е органите да имат възможността да преструктурират всяка институция. За да не се нарушава правото на стопанска инициатива, предвидено в член 16 от Хартата, свободата на преценка на органите следва да бъде ограничена до необходимото за опростяване на структурата и операциите на институцията, единствено за да се подобри възможността за нейното преструктуриране. Освен това всяка наложена с тези цели мярка следва да бъде съвместима с правото на Съюза. Мерките не следва да водят до пряка или косвена дискриминация въз основа на национална принадлежност и следва да бъдат обективно обосновани от обществения интерес за финансова стабилност. Освен това действието не следва да надхвърля минимума, необходим за постигането на преследваните цели. При определяне на мерките, които следва да бъдат предприети, органите за преструктуриране следва да вземат предвид предупрежденията и препоръките на Европейския съвет за системен риск, създаден с Регламент (ЕС) № 1092/2010 на Европейския парламент и на Съвета (9).
(30)
Предложените мерки за преодоляване или отстраняване на пречките пред възможността за преструктуриране на дадена институция или група не следва да препятстват институциите да упражняват правото на установяване, предоставено им с Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС).
(31)
В плановете за възстановяване и преструктуриране не следва да се предвижда достъп до извънредна публична финансова подкрепа или излагането на данъкоплатците на риск от загуби.
(32)
Третирането на групите за целите на плановете за възстановяване и преструктуриране, предвидено в настоящата директива, следва да се прилага за всички групи от институции, подлежащи на надзор на консолидирана основа, включително групи, чиито предприятия са свързани чрез отношения по смисъла на член 22, параграф 7 от Директива 2013/34/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (10). В плановете за възстановяване и преструктуриране следва да се вземе предвид финансовата, техническата и бизнес структурата на съответната група. Ако се изготвят индивидуални планове за възстановяване и преструктуриране за институции, които са част от група, съответните органи следва да се стремят да постигнат във възможно най-голяма степен съгласуваност с плановете за възстановяване и преструктуриране за останалата част от групата.
(33)
Като общо правило плановете за възстановяване и преструктуриране на групата се изготвят за групата като цяло и в тях се набелязват мерки по отношение на институцията майка, както и по отношение на всички отделни дъщерни предприятия, които са част от групата. Съответните органи, действащи в рамките на колегията за преструктуриране, следва да полагат всички усилия за постигането на съвместно решение относно оценката и приемането на посочените планове. В конкретни случаи обаче, когато е изготвен отделен план за възстановяване или преструктуриране, в обхвата на плана за възстановяване на групата, оценяван от консолидиращия надзорник, или на плана за преструктуриране за групата, решение по който взема органът за преструктуриране на ниво група, не следва да се включват субектите от групата, за които отделните планове са били оценени или изготвени от съответните органи.
(34)
В случая на планове за преструктуриране на групата потенциалното въздействие на мерките по преструктуриране във всички държави членки, в които групата извършва дейност, следва изрично да се вземе предвид при изготвянето на плановете за преструктуриране на група. В изготвянето на плана следва да участват органите за преструктуриране на държавите членки, в които групата има дъщерни предприятия.
(35)
Плановете за възстановяване и преструктуриране следва, когато е целесъобразно, да включват процедури за информиране и консултиране с представители на работниците и служителите по време на процесите на възстановяване и преструктуриране. Когато е приложимо, във връзка с това следва да се спазват колективните трудови договори или други правила, предвидени от социалните партньори, както и от националното право и правото на Съюза относно участието на профсъюзите и представителите на работниците и служителите в процесите на реорганизация на дружествата.
(36)
Предвид чувствителния характер на информацията, съдържаща се в плановете за възстановяване и преструктуриране, за съдържащата се в тях поверителна информация следва да се прилагат разпоредбите за поверителност, предвидени в настоящата директива.
(37)
Компетентните органи следва да препращат плановете за възстановяване и всички промени в тях на съответните органи за преструктуриране, а те следва да препращат плановете за преструктуриране и всички промени в тях на компетентните органи, за да се гарантира, че всеки съответен орган е редовно и напълно информиран.
(38)
Понастоящем с редица разпоредби, предвидени в националното право на някои държави членки, се ограничава предоставянето на финансова подкрепа от един субект от трансгранична група за друг субект от същата група. Тези разпоредби имат за цел да защитят кредиторите и акционерите на всеки субект. Те обаче не вземат предвид взаимосвързаността на субектите от една и съща група. Затова е целесъобразно да се определят условията, при които субектите в рамките на трансгранична група от институции могат да си предоставят финансова подкрепа с цел да се осигури финансовата стабилност на групата като цяло, без да се застрашава ликвидността или платежоспособността на субекта от групата, който предоставя подкрепата. Предоставянето на финансова подкрепа между субекти от групата следва да се извършва на доброволна основа и да бъде обект на подходящи защитни механизми. Не е целесъобразно държавите членки да обвързват пряко или непряко упражняването на правото на установяване с наличието на споразумение за предоставяне на финансова подкрепа. Разпоредбите относно вътрешногруповата финансова подкрепа в настоящата директива не засягат договорно или законово установени споразумения за задължения между институциите, които защитават участващите институции чрез насрещни гаранции или равностойни договорености. Когато компетентен орган ограничава или забранява предоставянето на финансова подкрепа в рамките на групата и когато в плана за възстановяване на групата се посочва възможността за предоставяне на финансова подкрепа в рамките на групата, такава забрана или ограничение се считат за съществена промяна за целите на прегледа на плана за възстановяване.
(39)
По време на фазите на възстановяване и ранна намеса, предвидени в настоящата директива, акционерите следва да запазят пълна отговорност и да имат пълен контрол върху институцията, освен когато компетентният орган е назначил временен управител. След като институцията бъде подложена на преструктуриране, те вече не носят такава отговорност.
(40)
За запазването на финансовата стабилност е важно компетентните органи да могат да противодействат на влошаването на финансовото и икономическото положение на дадена институция, преди институцията да достигне до състояние, при което органите нямат друга възможност освен преструктурирането ѝ. За тази цел на компетентните органи следва да се предоставят правомощия за ранна намеса, включително правомощието да назначат временен управител, който да замени или да работи временно съвместно с ръководния орган и висшето ръководство на институцията. Задачата на временния управител следва да бъде да упражнява всички възложени му правомощия с цел насърчаването на решения за възстановяване на финансовото положение на институцията. Назначаването на временния управител не следва необосновано да нарушава правата на акционерите или собствениците или процедурните задължения, установени в дружественото право на Съюза или националното дружествено право, и следва да зачита международните задължения на Съюза или държавите членки в областта на защитата на инвестициите. Правомощията за ранна намеса следва да включват правомощията, които вече са предвидени в Директива 2013/36/ЕС, когато обстоятелствата са различни от ранна намеса, както и в други ситуации, смятани за необходими за възстановяването на финансовата стабилност на институцията.
(41)
Рамката за преструктуриране следва да осигури ранното започване на преструктурирането, преди финансовата институция да е изпаднала в счетоводна неплатежоспособност и преди целият капитал да бъде напълно изчерпан. Преструктурирането следва да започне, когато компетентен орган, след консултация с орган за преструктуриране, реши, че дадена институция е проблемна или има вероятност да стане проблемна и че алтернативни мерки съгласно настоящата директива ще предотвратят в разумни срокове неизпълнението на задължения от нейна страна. По изключение, държавите членки могат да предвидят, че освен от компетентния орган определянето на това дали институцията е проблемна или има вероятност да стане проблемна може да се извърши и от органа за преструктуриране след консултация с компетентния орган. Фактът, че дадена институция не отговаря на изискванията за лицензиране, не следва сам по себе си да оправдава започването на процедура за преструктуриране, особено ако институцията все още е или е вероятно да бъде жизнеспособна. Следва да се смята, че институцията е проблемна или има вероятност да стане проблемна, ако нарушава или има вероятност в близко бъдеще да наруши изискванията за продължаване на нейния лиценз, ако задълженията на институцията превишават или има вероятност в близко бъдеще да превишат активите ѝ, ако институцията не е в състояние или има вероятност в близко бъдеще да не бъде в състояние да плаща дълговете си на техния падеж или ако институцията се нуждае от извънредна публична финансова подкрепа, освен при конкретните обстоятелства, предвидени в настоящата директива. Нуждата от извънредно ликвидно улеснение от централната банка не следва сама по себе си да бъде обстоятелство, което доказва в достатъчна степен, че институцията не може или в близко бъдеще няма да може да плаща задълженията си на техния падеж.
Ако това улеснение е гарантирано от държава, за институцията, която се ползва от това улеснение, се прилага рамката за държавната помощ. С цел да се запази финансовата стабилност, по-специално в случай на недостиг на ликвидност в системата, държавни гаранции на предоставени от централните банки ликвидни инструменти или държавни гаранции на новоемитирани задължения с цел справяне със сериозни смущения в икономиката на държава членка не съставляват предпоставка за започване на преструктуриране, ако са изпълнени няколко условия. По-специално, мерките на държавната гаранция е необходимо да бъдат одобрени съгласно рамката за държавната помощ и не следва да са част от по-голям пакет, а използването на гаранционни мерки следва да бъде стриктно ограничено във времето. Гаранции от държавите членки на вземания от капиталови участия следва да бъдат забранени. При предоставяне на гаранция на ново емитирани задължения, различни от капиталови участия, държавата членка следва да осигури получаването на достатъчно възнаграждение за гаранцията от институцията. Освен това предоставянето на извънредна публична финансова подкрепа не следва да съставлява предпоставка за започване на преструктуриране, ако като предпазна мярка държава членка придобие капиталово участие в институция, включително институция, която е публична собственост, ако тази институция спазва капиталовите изисквания. Такъв може да бъде случаят, например, когато от институцията се изисква да привлече нов капитал във връзка с резултатите от основан на различни сценарии стрес тест или на подобна проверка, извършена от органите за макропруденциален надзор, която включва изискване за поддържане на финансова стабилност в контекста на системна криза, но институцията не е в състояние самостоятелно да привлече капитал на пазарите. За дадена институция не следва да се счита, че е проблемна или че има вероятност да стане проблемна само въз основа на факта, че преди влизането в сила на настоящата директива ѝ е била предоставена извънредна публична финансова подкрепа. На последно място, достъпът до ликвидни улеснения, включително извънредно ликвидно улеснение от централните банки, може да представлява държавна помощ съгласно рамката за държавната помощ.
(42)
В случай на преструктуриране на група, извършваща трансгранична дейност, действията по преструктуриране следва да са съобразени с потенциалното въздействие на преструктурирането във всички държави членки, в които институцията или групата извършва дейност.
(43)
Органите за преструктуриране следва да упражняват правомощията си и по отношение на холдинги, когато както холдингът е проблемен или има вероятност да стане проблемен, така и дъщерна институция в Съюза или в трета държава е проблемна или има вероятност да стане проблемна. Освен това, независимо че е възможно даден холдинг да не е проблемен или да няма вероятност да стане проблемен, органите за преструктуриране следва да упражняват правомощията си по отношение на холдинга, ако една или повече дъщерни институции отговарят на условията за преструктуриране или институция от трета държава отговаря на условията за преструктуриране в третата държава и когато прилагането на инструментите и правомощията за преструктуриране по отношение на холдинга е необходимо за преструктурирането на едно или повече от неговите дъщерни предприятия или за преструктурирането на групата като цяло.
(44)
Ако дадена институция е проблемна или има вероятност да стане проблемна, органите за преструктуриране следва да разполагат с минимален хармонизиран набор от инструменти и правомощия за преструктуриране. Използването им следва да се ръководи от общоприложими условия, цели и общи принципи. След като органът е взел решение да постави институцията в режим на преструктуриране, обичайното производство по несъстоятелност следва да бъде изключено като възможност, освен когато е необходимо то да бъде съчетано с използването на инструментите за преструктуриране и по инициатива на органа за преструктуриране. Държавите членки следва да могат да предоставят на органите за преструктуриране допълнителни правомощия и инструменти освен предоставените им с настоящата директива. Използването на тези допълнителни инструменти и правомощия обаче следва да е в съответствие с принципите и целите на преструктурирането, предвидени в настоящата директива. По-специално, използването на тези инструменти или правомощия не следва да засяга ефективното преструктуриране на трансгранични групи.
(45)
С цел да се избегне моралният риск, всяка проблемна институция следва да може да се оттегли от пазара независимо от размера и взаимосвързаността си, без да причинява системни сривове. По принцип всяка проблемна институция следва да прекратява дейността си чрез обичайното производство по несъстоятелност. Прекратяването на дейност чрез обичайното производство по несъстоятелност обаче може да застраши финансовата стабилност, да прекъсне изпълнението на критичните функции и да повлияе върху защитата на вложителите. В такива случаи е много вероятно да съществува обществен интерес от поставянето на институцията в режим на преструктуриране и прилагането на инструментите за преструктуриране вместо използването на обичайното производство по несъстоятелност. Във връзка с това целите на преструктурирането следва да бъдат осигуряване на непрекъснатост на критичните функции, избягване на неблагоприятните последици за финансовата стабилност, защита на публичните средства чрез свеждане до минимум на зависимостта от извънредна публична финансова подкрепа за проблемни институции, както и защита на вложителите с гарантирани депозити, инвеститорите, средствата и активите на клиентите.
(46)
Ликвидацията на проблемна институция чрез обичайното производство по несъстоятелност следва винаги да се разглежда като възможност, преди да се приложат инструменти за преструктуриране. Проблемната институция следва да бъде поддържана като действащо предприятие чрез използването на инструменти за преструктуриране с използването, доколкото това е възможно, на частни средства. Това може да бъде постигнато чрез продажбата или сливането с частен купувач или чрез обезценяване на задълженията на институцията, или чрез преобразуването на дълга в капитал с цел рекапитализация.
(47)
Когато прилагат инструменти за преструктуриране и упражняват правомощия за преструктуриране, органите за преструктуриране следва да вземат всички необходими мерки, за да гарантират, че действието по преструктуриране се предприема в съответствие с определени принципи, сред които принципите, че акционерите и кредиторите поемат подходящ дял от загубите, че ръководството следва по принцип да бъде сменено, че разходите за преструктуриране на институцията са сведени до минимум, както и че кредиторите от един и същи клас се третират по справедлив начин. По-специално, когато кредитори от един и същи клас се третират различно в контекста на действие по преструктуриране, тези различия следва да бъдат обосновани от обществения интерес и не следва да водят до пряка или косвена дискриминация въз основа на национална принадлежност. Когато използването на инструменти за преструктуриране включва предоставянето на държавна помощ, намесата следва да подлежи на оценка съгласно съответните разпоредби в областта на държавните помощи. Държавна помощ може да бъде използвана, наред с другото, ако фондовете за преструктуриране или схемите за гарантиране на депозити се използват за подпомагане на преструктурирането на проблемни институции.
(48)
При прилагането на инструменти за преструктуриране и упражняването на правомощия за преструктуриране органите за преструктуриране следва да информират и да се консултират с представители на работниците и служителите, когато е целесъобразно. Когато е приложимо, във връзка с това следва изцяло да се вземат предвид колективните трудови договори или други договорености, предвидени от социалните партньори.
(49)
Ограничаването на правата на акционерите и кредиторите следва да бъде съобразено с член 52 от Хартата. Следователно инструментите за преструктуриране следва да се прилагат единствено по отношение на институции, които са проблемни или има вероятност да станат проблемни, и то само когато това е необходимо за постигане на финансова стабилност в общ интерес. По-специално инструментите за преструктуриране следва да се използват, когато институцията не може да бъде ликвидирана чрез обичайно производство по несъстоятелност, тъй като това би дестабилизирало финансовата система, и когато мерките са необходими, за да се осигури бързото прехвърляне на значими за системата функции и непрекъснатостта на тези функции, както и когато няма реална вероятност за алтернативно решение с частни средства, включително увеличаване на капитала от съществуващите акционери или от трето лице, което е достатъчно за възстановяване на пълната жизнеспособност на институцията. Наред с това, при прилагането на инструменти за преструктуриране и упражняването на правомощия за преструктуриране следва да се вземат предвид принципът на пропорционалност и особеностите на правната форма на съответната институция.
(50)
Намесата в правата на собственост не следва да бъде прекомерна. Засегнатите акционери и кредитори не следва да понасят загуби, по-големи от тези, които биха понесли, ако институцията беше ликвидирана към момента на вземане на решението за преструктурирането ѝ. В случай на частично прехвърляне на активи на институция в режим на преструктуриране към частен купувач или към мостова банка, остатъчната част от институцията в режим на преструктуриране следва да бъде ликвидирана чрез обичайното производство по несъстоятелност. За да се защитят акционерите и кредиторите, които участват в производството по ликвидация на институцията, те следва да имат право да получат като плащане или обезщетение за техните вземания, предявени в рамките на производството по ликвидация, размер не по-малък от сумата, която по изчисления биха получили при ликвидация на цялата институция чрез обичайното производство по несъстоятелност.
(51)
С цел да се защити правото на акционерите и кредиторите следва да се предвидят ясни задължения относно оценката на активите и задълженията на институцията в режим на преструктуриране и, когато това се изисква съгласно настоящата директива, относно оценката на това как акционерите и кредиторите биха били третирани при ликвидация на институцията чрез обичайно производство по несъстоятелност. Оценката следва да може да започне още във фазата на ранната намеса. Преди да бъде предприето каквото и да било действие по преструктуриране, следва да се извърши справедлива и реалистична оценка на активите и задълженията на институцията. Тази оценка следва да може да бъде обжалвана само заедно с решението за започване на процедура за преструктуриране. В допълнение, когато това се изисква съгласно настоящата директива, следва да се извърши последващо сравнение - след прилагането на инструментите за преструктуриране - между третирането, което акционерите и кредиторите са получили в действителност, и третирането, което биха получили при обичайно производство по несъстоятелност. Ако сравнението покаже, че акционерите и кредиторите са получили като плащане или обезщетение за своите вземания равностойността на сума, която е по-малка от сумата, която биха получили при обичайно производство по несъстоятелност, те следва да имат право да получат изплащане на разликата в третирането в случаите, когато това се изисква съгласно настоящата директива. В отличие от оценката преди действието по преструктуриране това сравнение следва да може да се оспорва отделно от решението за започване на процедура за преструктуриране. Държавите членки следва сами да определят процедурата, чрез която установената разлика да бъде изплатена на акционерите и кредиторите. Тази разлика, ако има такава, следва да се изплати от създадените съгласно настоящата директива финансови механизми.
(52)
Важно е загубите да бъдат признати, когато институцията спре да изпълнява задълженията си. Оценката на активите и задълженията на проблемните институции следва да се основава на справедливи, консервативни и реалистични допускания към момента на прилагане на инструментите за преструктуриране. При извършване на оценката обаче стойността на задълженията не следва да бъде засегната от финансовото състояние на институцията. Следва да има възможност в неотложни случаи органите за преструктуриране да направят бърза оценка на активите или задълженията на проблемна институция. Тази оценка следва да бъде временна и да се прилага до извършването на независима оценка. Задължителните технически стандарти на ЕБО относно методологията за оценка следва да установяват рамка от принципи, които да се използват при извършването на такава оценка, и следва да дава възможност за различни специфични методологии, които да се прилагат от органите за преструктуриране и независимите оценители, в зависимост от случая.
(53)
Необходими са бързи и координирани действия за поддържане на доверието в пазара и свеждане до минимум на разпространяването на проблемите. Щом се установи, че дадена институция е проблемна или има вероятност да стане проблемна и няма реална вероятност, че алтернативно действие от страна на частния сектор или надзорните органи ще предотврати в разумни срокове неизпълнението на задълженията от страна на институцията, органите за преструктуриране не следва да отлагат предприемането на подходящи и координирани действия по преструктуриране в обществен интерес. Предвид обстоятелствата, при които може да настъпи неизпълнение на задължения от страна на институцията, и по-специално неотложния характер на ситуацията, следва да е възможно органите за преструктуриране да предприемат действие по преструктуриране, без да са задължени първо да упражнят правомощията за ранна намеса.
(54)
Когато предприемат действия по преструктуриране, органите за преструктуриране следва да отчитат и следват мерките, предвидени в плановете за преструктуриране, освен ако органите за преструктуриране преценят, предвид обстоятелствата по случая, че целите на преструктурирането ще бъдат постигнати по-ефективно чрез действия, които не са предвидени в плановете за преструктуриране.
(55)
Освен в случаите, изрично посочени в настоящата директива, инструментите за преструктуриране следва да се прилагат преди вливане на публичен капитал или преди предоставянето на подобна извънредна публична финансова подкрепа за институцията. Това обаче не следва да възпрепятства използването на финансови средства от схемите за гарантиране на депозити или от фондовете за преструктуриране с цел поемане на загубите, които в противен случай биха претърпели вложителите, чиито депозити са гарантирани, или от изключените по преценка на органите кредитори. В това отношение използването на извънредна публична финансова подкрепа, фондове за преструктуриране или схеми за гарантиране на депозити за подпомагане на преструктурирането на проблемни институции следва да е съобразено със съответните разпоредби за държавната помощ.
(56)
Проблеми на финансовите пазари на Съюза, възникнали в резултат на събития, засягащи цялата система, биха могли да имат неблагоприятни последици за икономиката на Съюза и за гражданите на Съюза. Следователно инструментите за преструктуриране следва да са изготвени и да са подходящи за справянето с широк спектър от сценарии, които са непредвидими в голямата си част, като се има предвид, че би могло да има разлика между отделна институция, която е в криза, и банкова криза, която обхваща цялата система.
(57)
Когато Комисията предприема оценка на държавната помощ съгласно член 107 ДФЕС във връзка с държавните инструменти за финансова стабилизация, посочени в настоящата директива, тя следва поотделно да оцени дали държавни инструменти за финансова стабилизация, за които е уведомена, не нарушават никоя от неразривно свързаните разпоредби на правото на Съюза, включително тези, отнасящи се до изискването за минимално поемане на загубите в размер на 8 %, съдържащо се в настоящата директива, както и дали е налице крайно извънредна ситуация на системна криза, обосноваваща използването на тези инструменти съгласно настоящата директива, като при това се гарантира равнопоставеността на вътрешния пазар. В съответствие с членове 107 и 108 ДФЕС тази оценка следва да се направи, преди да се използват каквито и да било държавни инструменти за финансова стабилизация.
(58)
Прилагането на държавни инструменти за финансова стабилизация следва да бъде неутрално от данъчна гледна точка в средносрочен план.
(59)
Инструментите за преструктуриране следва да включват продажба на стопанската дейност или на акциите на институцията в режим на преструктуриране, създаване на мостова институция, обособяване на нормалните активи от обезценените или проблемните активи на проблемната институция и споделянето на загубите с акционерите и кредиторите на проблемната институция.
(60)
При използването на инструменти за преструктуриране за прехвърлянето на значими за системата услуги или жизнеспособна дейност на институцията към стабилен субект като частен купувач или мостова институция, дейността на остатъчната част от институцията следва да се прекрати в рамките на определен срок, съобразен с нуждата проблемната институция да предоставя услуги или подкрепа, за да улесни купувача или мостовата институция при извършване на дейностите или услугите, придобити чрез това прехвърляне.
(61)
Инструментът за продажба на стопанска дейност следва да позволява на органите да извършат продажба на институцията или част от дейността ѝ на един или повече купувачи без съгласието на акционерите. Когато прилагат инструмента за продажба на стопанска дейност, органите осигуряват предлагането на пазара на институцията или на част от нейната стопанска дейност в открит, прозрачен и недискриминационен процес, като се стремят да получат възможно най-висока продажна цена. Когато поради неотложни обстоятелства такъв процес е невъзможен, органите следва да предприемат мерки за отстраняване на вредните последици върху конкуренцията и вътрешния пазар.
(62)
Всички нетни постъпления от прехвърлянето на активи или задължения на институцията в режим на преструктуриране при прилагане на инструмента за продажба на стопанска дейност следва да са в полза на институцията, която участва в производството по ликвидация. Всички нетни постъпления от прехвърлянето на акции или други инструменти за собственост, емитирани от институцията в режим на преструктуриране, при прилагане на инструмента за продажба на стопанска дейност следва да са в полза на собствениците на тези акции или други инструменти на собственост. Постъпленията следва да се изчисляват, като се приспаднат разходите, породени от неизпълнението на задълженията от страна на институцията и от процеса на преструктуриране.
(63)
С цел продажбата на стопанската дейност да се осъществи своевременно и да бъде защитена финансовата стабилност оценката на купувача на квалифицирано капиталово участие следва да бъде извършена своевременно, така че да не се отлага прилагането на инструмента за продажба на стопанска дейност в съответствие с настоящата директива, чрез дерогация от сроковете и процедурите, предвидени в Директива 2013/36/ЕС и Директива 2014/65/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (11).
(64)
Информацията относно предлагането на пазара на проблемна институция и преговорите с потенциални приобретатели преди прилагането на инструмента за продажба на стопанска дейност е вероятно да са от значение за цялата система. С цел да се осигури финансова стабилност е важно публичното оповестяване на такава информация, изисквано съгласно Регламент (ЕС) № 596/2014 на Европейския парламент и на Съвета (12), да може да се отложи, докато бъде планирано и структурирано преструктурирането на институцията, в съответствие възможностите за отлагане, допустими съгласно режима за пазарна злоупотреба.
(65)
Основна цел на мостовата институция като институция, която изцяло или частично е собственост на един или повече публични органи или която се контролира от органа за преструктуриране, е да гарантира, че основните финансови услуги продължават да се предоставят на клиентите на проблемната институция и че важните финансови дейности продължават да се изпълняват. Мостовата институция следва да функционира като жизнеспособно действащо предприятие и да бъде отново предложено на пазара, когато настъпят подходящи условия и в рамките на срока, посочен в настоящата директива, или да бъде ликвидирана, ако е нежизнеспособна.
(66)
Инструментът за обособяване на активи следва да позволява на органите да прехвърлят на отделно дружество активи, права или задължения на институция в режим на преструктуриране. Този инструмент следва да се използва единство в комбинация с други инструменти, за да се предотврати възникването на неоснователно конкурентно предимство за проблемната институция.
(67)
Наличието на ефективен режим на преструктуриране следва да сведе до минимум разходите на данъкоплатците за преструктуриране на проблемна институция. То следва също така да гарантира, че институции от системно значение да могат да бъдат преструктурирани, без да се застрашава финансовата стабилност. Инструментът за споделяне на загуби постига тази цел, като гарантира, че акционерите и кредиторите на проблемната институция поемат загуби в подходяща степен и покриват подходяща част от разходите, породени от неизпълнението на задълженията от страна на институцията. Ето защо инструментът за споделяне на загуби ще даде на акционерите и кредиторите на институциите по-силен стимул да наблюдават състоянието на дадена институция при нормални обстоятелства и да се съобразяват с препоръката на Съвета за финансова стабилност законоустановените правомощия за обезценяване и преобразуване на дълг да бъдат включени в рамката за преструктуриране, като допълнителна възможност наред с другите инструменти за преструктуриране.
(68)
С цел да се гарантира, че органите за преструктуриране разполагат с необходимата гъвкавост за разпределяне на загубите между кредиторите при различни обстоятелства, е целесъобразно тези органи да имат възможност да прилагат инструмента за споделяне на загуби, както когато целта е преструктуриране на проблемната институция като действащо предприятие, ако има реална вероятност за възстановяване на жизнеспособността на институцията, така и когато значими за системата услуги се прехвърлят към мостова институция, а остатъчната част от институцията престава да извършва дейност и се ликвидира.
(69)
Когато инструментът за споделяне на загуби се прилага с цел възстановяване на капитала на проблемната институция, за да може тя да продължи да функционира като действащо предприятие, преструктурирането чрез споделяне на загуби следва да бъде съпътствано от смяна на ръководството, освен в случаите, когато запазването на ръководството е целесъобразно и необходимо за постигане на целите за преструктурирането, както и от последваща реорганизация на институцията и нейните дейности, така че да се отстранят причините, довели до неизпълнението на задълженията от нейна страна. Тази реорганизация следва да бъде постигната чрез прилагането на план за оздравяване на дейността. Тези планове следва да съответстват на плана за реорганизация, който институцията трябва да представи на Комисията съгласно рамката за държавната помощ, когато е приложимо. По-специално, в допълнение към мерките, насочени към възстановяване на дългосрочната жизнеспособност на институцията, планът следва да включва мерки, които ограничават помощта до ниво, съответстващо на минималното споделяне на тежестта, както и мерки, ограничаващи нарушаването на конкуренцията.
(70)
Не е целесъобразно инструментът за споделяне на загуби да се прилага по отношение на вземания, които са обезпечени или гарантирани по друг начин. За да се гарантира обаче, че инструментът за споделяне на загуби е ефективен и постига целите си, е желателно той да може да се прилага по отношение на възможно най-голям брой необезпечени задължения на проблемната институция. Въпреки това е целесъобразно от обхвата на приложението на инструмента за споделяне на загуби да се изключат някои видове необезпечени задължения. С цел да се защитят титулярите на гарантирани депозити инструментът за споделяне на загуби не следва да се прилага по отношение на депозити, защитени съгласно Директива 2014/49/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (13). За да се осигури непрекъснатост на критичните функции, инструментът за споделяне на загуби не следва да се прилага по отношение на определени задължения към служители на проблемната институция, нито по отношение на търговски вземания, свързани със стоки и услуги, които са критични за ежедневното функциониране на институцията. За да се запазят пенсионните права и сумите за пенсии, притежавани или дължими на пенсионни фондове и управляващи пенсионни фондове, инструментът за споделяне на загуби не следва да се прилага по отношение на задължения на проблемната институция към пенсионна схема. Въпреки това инструментът за споделяне на загуби следва да се прилага към задължения за пенсионни плащания, които се дължат на променливо възнаграждение, които не възникват съгласно колективни трудови договори, както и към променливия компонент на възнаграждението на поемащите съществен риск служители. За да се намали рискът от разпространяване на проблемите в рамките на системата, инструментът за споделяне на загуби не следва да се прилага по отношение на задължения, произтичащи от участие в платежни системи, с оставащ срок до падежа по-малко от седем дни или по отношение на задължения към институции, с изключение на субекти, които са част от същата група, с първоначален срок до падежа по-малко от седем дни.
(71)
Тъй като защитата на вложителите с гарантирани депозити е една от най-важните цели на преструктурирането, инструментът за споделяне на загуби не следва да се прилага по отношение на гарантираните депозити. Схемата за гарантиране на депозити обаче следва да допринася за финансирането на процеса на преструктуриране, като поема загубите до размера на нетните загуби, които би понесла след обезщетяване на вложителите при обичайно производство по несъстоятелност. Упражняването на правомощията за споделяне на загуби би гарантирало, че вложителите продължават да имат достъп до депозитите си в размер, съответстващ най-малко на размера на гаранцията, каквато е основната цел на създаването на схемите за гарантиране на депозити. Изключването на схемите при подобни случаи би представлявало несправедливо предимство спрямо останалите кредитори, по отношение на които органът за преструктуриране би упражнил правомощията си.
(72)
Органите за преструктуриране следва да могат да изключват напълно или частично задължения при редица обстоятелства, включително в случаите, когато не е възможно за тези задължения да бъде приложено споделяне на загубите в разумен срок, когато изключването е строго необходимо и е пропорционално за осигуряване на непрекъснатостта на критичните функции и основните стопански дейности или когато прилагането на инструмента за споделяне на загуби към задълженията би причинило унищожаване на стойност в размери, които биха довели до по-големи загуби за другите кредитори, отколкото при изключването на тези задължения от споделянето на загубите. Органите за преструктуриране следва да могат да изключват напълно или частично задължения, когато това е необходимо, за да се избегне разпространяване на проблемите и финансова нестабилност, които могат да причинят сериозни смущения в икономиката на държава членка. При извършване на тези оценки органите за преструктуриране следва да вземат предвид последиците от потенциалното споделяне на загубите при задължения, произтичащи от отговарящи на условията депозити на физически лица и микро-, малки и средни предприятия, които надхвърлят размера на гаранцията съгласно Директива 2014/49/ЕС.
(73)
Когато се прилагат тези изключвания, прилаганата към други приемливи задължения степен на обезценяване или преобразуване може да бъде повишена, така че да се вземат предвид подобни изключвания, при условие че се спазва принципът за справедливо третиране на кредиторите, при което те не понасят по-големи загуби, отколкото при обичайното производство по несъстоятелност. Когато загубите не могат да бъдат прехвърлени към други кредитори, механизмът за финансиране на преструктурирането може да направи вноска в институцията в режим на преструктуриране при спазване на редица строги условия, включително изискването за това загуби, възлизащи на не по-малко от 8 % от общите задължения, включително собствения капитал, вече да са били поети и осигуреното от фонда за преструктуриране финансиране да е ограничено до по-малката от следните две суми: 5 % от общите задължения, включително собствения капитал, или средствата, с които разполага фондът за преструктуриране, и сумата, която може да бъде набрана чрез последващи вноски в срок от три години.
(74)
В извънредни обстоятелства, когато са изключени задължения и фондът за преструктуриране е бил използван вместо тях при споделянето на загуби до разрешения максимален размер, органът за преструктуриране следва да може да потърси финансиране от алтернативни източници на финансиране.
(75)
Минималният размер на приноса за целите на поемането на загубите и рекапитализацията в размер на 8 % от общите задължения, включително собствения капитал, или, когато е приложимо, 20 % от рисково претеглените активи, следва да се изчислява въз основа на оценката за целите на преструктурирането в съответствие с настоящата директива. В тези проценти не следва да се включват историческите загуби, които вече са били поети от акционерите чрез намаляване на собствения капитал преди тази оценка.
(76)
Настоящата директива не следва да включва изискване държавите членки да финансират механизми за финансиране на преструктурирането със средства от общия бюджет.
(77)
Освен когато в настоящата директива е предвидено друго, органите за преструктуриране следва да прилагат инструмента за споделяне на загуби по начин, който зачита равнопоставеното третиране на кредиторите и законоустановения ред на вземанията съгласно приложимото право в областта на несъстоятелността. Загубите следва да бъдат отнасяни първо към регулаторните капиталови инструменти и разпределяни сред акционерите чрез обезсилване или прехвърляне на акции или чрез значително разсейване на капиталовото участие. Ако тези инструменти не са достатъчни, подчиненият дълг следва да бъде преобразуван или обезценен. Първостепенните задължения следва да бъдат преобразувани или обезценени, ако подчинените класове дълг са били напълно преобразувани или обезценени.
(78)
Когато има изключения за задължения, като например за платежни системи и системи за сетълмент, служители или търговски кредитори, или привилегирован ред, например за депозити на физически лица и микро-, малки и средни предприятия, те следва да се прилагат в трети държави, както и в рамките на Съюза. За да се гарантира възможността за обезценяване или преобразуване на задължения, когато е целесъобразно - в трети държави, признаването на тази възможност следва да бъде включено в договорните разпоредби, към които се прилага правото на третите държави, по-специално за задълженията с по-нисък ред в йерархията на кредиторите. Не следва да бъде изисквано наличието на такива договорни условия за задълженията, освободени от споделяне на загуби, и депозити на физически лица и микро-, малки и средни предприятия или за случаи, в които правото на третата държава или обвързващо споразумение, сключено с тази трета държава, позволяват на органа за преструктуриране на държавата членка да упражни правомощията си за обезценяване или преобразуване.
(79)
За да се избегнат случаите, в които институциите структурират задълженията си по начин, който възпрепятства ефективното използване на инструмента за споделяне на загуби, е целесъобразно да се предвиди, че институциите трябва по всяко време да изпълняват минималното изискване за собствен капитал и приемливи задължения, изразено като процент от общите задължения и собствения капитал на институцията. Органите за преструктуриране следва да могат да изискват във всеки отделен случай този процент да се състои изцяло или отчасти от собствен капитал или определен вид задължения.
(80)
Настоящата директива възприема низходящ подход за определяне на минималното изискване за собствен капитал и приемливи задължения (МИПЗ) в рамките на група. При този подход също така се отчита, че действието по преструктуриране се прилага на нивото на отделното юридическо лице и че е задължително да е налице капацитет за поемане на загуби в юридическото лице от групата, за което възникват загубите, или това юридическо лице да има достъп до такъв капацитет. За тази цел органите за преструктуриране следва да гарантират, че капацитетът за поемане на загуби в рамките на групата се разпределя в групата в съответствие с нивото на риска в съставляващите я юридически лица. Минималното изискване за всяко дъщерно предприятие следва да се оценява отделно. Освен това органите за преструктуриране следва да гарантират, че целият капитал и всички задължения, които се включват в изчисляването на консолидираното минимално изискване, са налице в субекти, в които е вероятно да възникнат загуби, или по друг начин са налице за поемане на загубите. Настоящата директива следва да позволява преструктуриране на ниво група от орган за преструктуриране на ниво група или преструктуриране на ниво отделни субекти - членове на групата, от няколко органа за преструктуриране, които действат по координиран начин. МИПЗ следва да отразява стратегията за преструктуриране, която е подходяща за група, в съответствие с плана за преструктуриране. По-специално МИПЗ следва да се изисква на съответното ниво в групата, за да отразява съдържащия се в плана за преструктуриране подход на преструктуриране на ниво група от орган за преструктуриране на ниво група или преструктуриране на ниво отделни субекти - членове на групата, от няколко органа за преструктуриране, които действат по координиран начин, като се има предвид, че би могло да съществуват обстоятелства, при които ще се използва различен подход от съдържащия се в плана, например тъй като това би позволило по-ефикасно постигане на целите на преструктурирането. Във връзка с това, независимо дали дадена група е избрала подхода на преструктуриране на ниво група от орган за преструктуриране на ниво група или преструктуриране на ниво отделни субекти - членове на групата, от няколко органа за преструктуриране, които действат по координиран начин, когато това се изисква от органите за преструктуриране, всички институции и други юридически лица от групата следва постоянно да имат стабилно МИПЗ, така че да се избегне рискът от разпространение на проблемите или от масово оттегляне на вложители.
(81)
Държавите членки следва да гарантират, че инструментите на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред покриват изцяло загубите при нежизнеспособност на институцията, емитирала инструментите. Поради това към момента на установяване на липсата на жизнеспособност на институцията и преди да бъдат предприети други действия по преструктуриране от органите за преструктуриране следва да се изиска да обезценят напълно тези инструменти или да ги преобразуват в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред. За тази цел моментът на установяване на липсата на жизнеспособност е моментът, в който съответният орган установява, че институцията отговаря на условията за преструктуриране, или моментът, в който органът решава, че ако тези капиталови инструменти не бъдат обезценени или преобразувани, институцията ще престане да бъде жизнеспособна. В условията, уреждащи използването на инструмента за преструктуриране, както и във всички проспекти или документи за предлагане, публикувани или предоставени във връзка с капиталовите инструменти, следва да се отбележи фактът, че инструментите ще бъдат обезценени или преобразувани от органите при обстоятелствата, посочени в настоящата директива.
(82)
С цел да се осигурят ефективни резултати от преструктурирането следва да е възможно инструментът за споделяне на загуби да се прилага преди 1 януари 2016 г.
(83)
Органите за преструктуриране следва да могат да използват само частично инструмента за споделяне на загуби, когато оценката на потенциалното въздействие върху стабилността на финансовата система в съответната държава членка и в останалата част от Съюза показва, че неговото пълно използване би противоречало на общите обществени интереси на държавата членка или на Съюза като цяло.
(84)
Органите за преструктуриране следва да разполагат с всички необходими правомощия, които да могат да бъдат упражнявани в различни комбинации при прилагането на инструментите за преструктуриране. Те следва да включват правомощията за прехвърляне на акции или активи, права или задължения на проблемна институция към друг субект, като друга институция или мостова институция, правомощия за отписване или обезсилване на акции, или обезценяване или преобразуване на задължения на проблемна институция, правомощия за смяна на ръководството и правомощия за налагане на временен мораториум върху плащането на вземания. Необходими са допълнителни правомощия, включително правомощия за задължаване на другите субекти от групата да продължат да предоставят важни услуги.
(85)
Не е необходимо да бъдат уточнявани средствата за намеса на органите за преструктуриране в проблемната институция. Органите за преструктуриране следва да имат избор между поемането на контрол чрез пряка намеса в институцията или чрез изпълнителна заповед. Те следва да вземат решение в зависимост от обстоятелствата в конкретния случай. За постигането на ефикасно сътрудничество между държавите членки засега не изглежда необходимо да се налага общ модел на намеса.
(86)
Рамката за преструктуриране следва да включва процедурни изисквания, които да гарантират, че действията по преструктуриране са правилно съобщени и - освен в ограничения брой изключения, предвидени в настоящата директива - публично оповестени. Въпреки това, предвид възможността информацията, получена от органите за преструктуриране и техните професионални съветници по време на процеса на преструктуриране, да е с чувствителен характер, за тази информация следва да се приложи ефективен режим на поверителност, преди решението за преструктуриране да бъде публично оповестено. Трябва да се вземе предвид обстоятелството, че информацията относно съдържанието и подробните елементи на плановете за възстановяване и преструктуриране и резултата от всяка оценка на тези планове може да има сериозни последици, по-специално за съответното предприятие. Трябва да се приеме, че всяка информация, предоставена по отношение на решение, преди то да бъде взето, независимо дали се отнася до това дали са изпълнени условията за преструктуриране, до използването на конкретен инструмент или до действие в хода на производството, има последици за обществените и частните интереси, засегнати от действието. Освен това информацията, че органът за преструктуриране проверява конкретна институция, може да е достатъчна за настъпването на отрицателни последици за тази институция. Поради това е необходимо да се гарантира, че са налице подходящи механизми за запазване на поверителността на такава информация, като например съдържанието и подробностите на плановете за възстановяване и преструктуриране и резултата от всяка оценка, извършена в този контекст.
(87)
Органите за преструктуриране следва да разполагат с допълнителни правомощия, за да гарантират ефективността на прехвърлянето на акции или дългови инструменти и активи, права и задължения. При зачитане на защитните механизми, предвидени в настоящата директива, тези правомощия следва да включват правомощието да отнемат правата на трети лица по отношение на прехвърлените инструменти или активи и правомощието да налагат изпълнението на договори и да осигуряват непрекъснатост на договореностите по отношение на приемателя на прехвърлените активи и акции. Въпреки това правата на служителите за прекратяване на трудов договор следва да останат незасегнати. Не следва да се засяга и правото на дадена страна да прекрати договор с институция в режим на преструктуриране или със субект от нейната група поради причини, различни от преструктурирането на проблемната институция. Органите за преструктуриране следва също така да разполагат с допълнително правомощие да задължават остатъчната част от институцията, която е в процес на ликвидация чрез обичайно производство по несъстоятелност, да предоставя услуги, които да позволят извършването на дейност от институцията, на която са прехвърлени активите или акциите чрез прилагането на инструмента за продажба на стопанска дейност или инструмента „мостова институция“.
(88)
Съгласно член 47 от Хартата засегнатите лица имат право на справедлив процес и на ефективни правни средства за защита срещу предприети спрямо тях мерки. Следователно взетите от органите за преструктуриране решения следва подлежат на обжалване.
(89)
Мерките за управление на кризи, предприети от националните органи за преструктуриране, могат да изискват сложни икономически оценки и голяма свобода на преценка. Националните органи за преструктуриране притежават конкретния опит, необходим за извършването на тези оценки и за определяне на случаите на правилно използване на свободата на преценка. Поради това е важно да се гарантира, че сложните икономически оценки, направени от националните органи за преструктуриране в този контекст се използват като основа от националните съдилища, когато разглеждат съответните мерки за управление на кризи. Въпреки това, сложният характер на тези оценки не следва да пречи на националните съдилища да изследват въпроса дали доказателствата, на които се основава органът за преструктуриране, са фактически точни, надеждни и последователни, дали тези доказателства съдържат цялата необходима информация, която следва да бъде взета предвид, за да се направи оценка на сложна ситуация, както и дали те могат да подкрепят изведените от тях заключения.
(90)
Тъй като настоящата директива има за цел да уреди ситуации, характеризиращи се с изключителна неотложност, както и поради факта, че спирането на действието на решение на органите за преструктуриране може да наруши непрекъснатостта на критичните функции, е необходимо да се предвиди, че обжалването не следва да има автоматичен суспензивен ефект по отношение на оспорваното решение и че решението на органа за преструктуриране следва да подлежи на незабавно изпълнение, тъй като се приема, че спирането би било във вреда на обществения интерес.
(91)
Освен това, когато това е необходимо с цел да бъдат защитени трети лица, които добросъвестно са придобили активи, права и задължения на институцията в режим на преструктуриране в резултат от упражняването от страна на органите на правомощия за преструктуриране, и за да се гарантира стабилността на финансовите пазари, правото на обжалване не следва да засяга последващ административен акт или сделка, сключена въз основа на отмененото решение. В такива случаи обезщетенията за незаконосъобразно решение следва да се ограничат до обезщетение за понесените от засегнатите лица вреди.
(92)
Тъй като е възможно да е необходимо мерките за управление на кризи да се предприемат спешно поради сериозни рискове за финансовата стабилност в държавите членки и в Съюза, процедурата съгласно националното право, свързана с подаването на заявление за предварително съдебно одобрение на мярка за управление на кризи и разглеждането на заявлението от съда, следва да бъде бърза. Предвид изискването мярката за управление на кризи да бъде взета спешно, съдът следва да постанови решението си в срок от 24 часа и държавите членки следва да гарантират, че съответният орган може да вземе решението си незабавно, след като е получил одобрението на съда. Това не засяга правото за подаване на молба до съда за отмяна на решението, което заинтересованите лица биха могли да имат през ограничен срок след предприемането на мярката за управление на кризи от страна на органа за преструктуриране
(93)
За да се постигне ефективно преструктуриране и да се избегнат случаи на стълкновение на компетентност, е целесъобразно, когато органът за преструктуриране упражнява правомощията си за преструктуриране или прилага инструменти за преструктуриране, да не се открива или продължава обичайно производство по несъстоятелност за проблемната институция, освен по инициатива на органа за преструктуриране или с негово съгласие. Полезно и необходимо би било спиране за ограничен срок на изпълнението на определени договорни задължения, така че органът за преструктуриране да има време да приложи инструментите за преструктуриране. Това обаче не следва да се прилага за задълженията по отношение на системи, определени съгласно Директива 98/26/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (14), централните контрагенти и централните банки. Директива 98/26/ЕО намалява рисковете, свързани с участие в платежните системи и системите за сетълмент на ценни книжа, по-специално чрез намаляване на сривовете в случай на неплатежоспособност на участник в такава система. За да се гарантира, че тези защити се прилагат по подходящ начин в кризисни ситуации, като в същото време се поддържа подходящо ниво на сигурност за операторите на платежните системи и системите за ценни книжа и други участници на пазара, в настоящата директива се предвижда, че мярка за предотвратяване на кризи или мярка за управление на кризи следва сама по себе си да не счита за производство по несъстоятелност по смисъла на Директива 98/26/ЕО, при условие че съществените договорни задължения продължават да бъдат изпълнявани. Въпреки това, нищо в настоящата директива не засяга функционирането на система, определена съгласно Директива 98/26/ЕО, или правото върху обезпечение, гарантирано от член 9 на Директива 98/26/ЕО.
(94)
За да се гарантира, че при прехвърляне на активи и задължения към купувач от частния сектор или мостова институция органите за преструктуриране разполагат с необходимото време да определят договорите, които трябва да бъдат прехвърлени, може да е целесъобразно да се наложат пропорционални ограничения върху правата на контрагентите да приключат, ускорят или по друг начин да прекратят действието на финансови договори, преди да е извършено прехвърлянето. Такова ограничение би било необходимо, за да позволи на органите да получат реалистична представа за баланса на проблемната институция, без промени в стойността и обхвата, причинени от масово упражняване на права за прекратяване. С цел засягането на договорните права на контрагентите да се сведе до необходимия минимум, ограничаването на правата за прекратяване следва да се прилага единствено във връзка с мярка за предотвратяване на кризи или мярка за управление на кризи, включително настъпването на събитие, което е пряко свързано с прилагането на такава мярка, а правата на прекратяване, възникващи от друг случай на неизпълнение, включително неплащане или неизпълнение на доставка, следва да се запазят.
(95)
При прехвърляне на някои, но не всички активи, права и задължения на проблемна институция е целесъобразно да се включат защитни механизми за предотвратяване на разделяне на взаимосвързани задължения, права и договори, в зависимост от случая, за да се запазят правомерните договорености в областта на капиталовите пазари. Ограничаването на отделни практики по отношение на свързани договори следва да включва договори с един и същ контрагент, обхванати от споразумения за обезпечение, споразумения за финансово обезпечение с прехвърлително действие, споразумения за прихващане, споразумения за приключващо нетиране и споразумения за структурирано финансиране. При прилагането на защитен механизъм органите за преструктуриране следва да прехвърлят всички свързани договори в рамките на защитена договореност или да ги оставят в остатъчния дял от проблемната институция. Тези защитни механизми следва да гарантират, че не е нарушено третирането за целите на регулаторния капитал на експозициите, обхванати от споразумение за нетиране, за целите на Директива 2013/36/ЕС.
(96)
Въпреки че фактът, че органите за преструктуриране разполагат с едни и същи инструменти и правомощия, улеснява координираните действия при неизпълнение на задължения от страна на трансгранична група, изглежда са необходими допълнителни действия за насърчаване на сътрудничеството и предотвратяване на разпокъсани национални ответни действия. При преструктуриране на субекти от група органите следва да бъдат задължени да се консултират помежду си и да си сътрудничат в рамките на колегии за преструктуриране с оглед на постигането на съгласие относно схема за преструктуриране на групата. Колегиите за преструктуриране следва да бъдат създадени около ядрото от съществуващи надзорни колегии посредством включване на органи за преструктуриране и участие на компетентните министерства, централните банки, ЕБО и, когато е целесъобразно, органите, отговарящи за схемите за гарантиране на депозити. По време на криза колегията за преструктуриране следва да представлява форум за обмен на информация и за координиране на действията по преструктуриране.
(97)
При преструктуриране на трансгранични групи следва да се постигне баланс между нуждата, от една страна, от процедури, които са съобразени с неотложния характер на ситуацията и позволяват да се вземат ефективни, справедливи и навременни решения за групата като цяло, и, от друга страна, необходимостта от защита на финансовата стабилност във всички държави членки, в които извършва дейност групата. Различните органи за преструктуриране следва да обменят мнения в колегията за преструктуриране. Действия по преструктуриране, предложени от орган за преструктуриране на ниво група, следва да бъдат подготвени и обсъдени с различните национални органи за преструктуриране в контекста на плановете за преструктуриране на групата. Колегиите за преструктуриране следва да отразяват мненията на органите за преструктуриране на всички държави членки, в които работи групата, за да се улесни, доколкото е възможно, бързото и съвместно вземане на решения. Когато органът за преструктуриране на ниво група предприема действия по преструктуриране, той следва винаги да отчита въздействието, което те ще окажат върху финансовата стабилност в държавите членки, в които извършва дейност групата. За тази цел органите за преструктуриране на държавата членка, в която е установено дъщерно предприятие, следва да имат възможността да възразят срещу решенията на органа за преструктуриране на ниво група, не само във връзка с целесъобразността на действията и мерките по преструктуриране, но и във връзка със съображения, свързани с нуждата да се защити финансовата стабилност на тази държава членка.
(98)
Колегията за преструктуриране не следва да е орган, който взема решения, а платформа за улесняване на процеса на вземане на решения от страна на националните органи. Съвместните решения следва да се вземат от съответните национални органи.
(99)
Изготвянето на схема за преструктуриране на групата следва да улесни координацията на процеса на преструктуриране, което е по-вероятно да доведе до най-добрите резултати за всички институции от групата. Органът за преструктуриране на ниво група следва да предложи схемата за преструктуриране на групата и да я представи на колегията за преструктуриране. Националните органи за преструктуриране, които са изразили несъгласие със схемата или са решили да предприемат самостоятелни действия по преструктуриране, следва да изложат основанията за своето несъгласие и да съобщят тези основания, заедно с подробна информация за самостоятелното действие по преструктуриране, което възнамеряват да предприемат, на органа за преструктуриране на ниво група и на другите органи за преструктуриране, обхванати от схемата за преструктуриране на групата. Всеки национален орган, който реши да се отклони от схемата за преструктуриране на групата, следва да обърне надлежно внимание на потенциалното въздействие върху финансовата стабилност в държавите членки, в която са установени останалите органи за преструктуриране, както и на потенциалните последици върху други части от групата.
(100)
Като част от схемата за преструктуриране на групата органите следва да бъдат приканени да прилагат един и същ инструмент по отношение на юридическите лица, които отговарят на условията за преструктуриране. Органите за преструктуриране на ниво група следва да разполагат с правомощието да прилагат инструмента „мостова институция“ на ниво група (което, когато е целесъобразно, може да включва мерки за споделяне на разходи) с цел стабилизиране на групата като цяло. Собствеността върху дъщерните предприятия може да бъде прехвърлена на мостовата банка с оглед на бъдеща продажба в пакет или поотделно при подходящи пазарни условия. Освен това органът за преструктуриране на ниво група следва да разполага с правомощието да прилага инструмента за споделяне на загуби по отношение на институцията майка.
(101)
Ефективното преструктуриране на институции и групи с международна дейност изисква сътрудничество между органите за преструктуриране на Съюза, на държавите членки и на трети държави. Сътрудничеството ще бъде улеснено, ако режими за преструктуриране на трети държави са основани на общите принципи и подходи, разработвани от Съвета за финансова стабилност и Г-20. За целта на ЕБО следва да бъде предоставено правомощието да изготвя и сключва необвързващи рамкови споразумения за сътрудничество с органите на трети държави в съответствие с член 33 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, а националните органи следва да могат да сключват двустранни споразумения в съответствие с рамковите споразумения на ЕБО. Разработването на тези споразумения за сътрудничество между националните органи, отговарящи за управлението на неизпълнението на задълженията от страна на глобални дружества, следва да осигури ефективното планиране, вземането на решения и координацията по отношение на международни групи. По принцип тези договорености следва да се основават на реципрочност. Националните органи за преструктуриране, участващи в европейска колегия за преструктуриране, следва да признават и осигуряват изпълнението на процедурите за преструктуриране на трета държава при обстоятелствата, предвидени в настоящата директива.
(102)
Сътрудничеството следва да бъде както във връзка с дъщерните предприятия в Съюза или на групи от трети държави, така и по отношение на клоновете на институции от Съюза или от трети държави. Дъщерните предприятия на групи от трети държави са предприятия, установени в Съюза, и следователно за тях изцяло се прилага правото на Съюза, включително инструментите за преструктуриране, предвидени в настоящата директива. Необходимо е обаче държавите членки да запазят правото да предприемат мерки по отношение на клонове на институции, чието главно управление е в трета държава, когато признаването и прилагането на свързаните с клона процедури за преструктуриране на третата държава биха застрашили финансовата стабилност на Съюза или когато вложителите от Съюза не биха получили равнопоставено третиране в сравнение с вложителите от третата държава. При тези обстоятелства, както и в останалите случаи, посочени в настоящата директива, държавите членки следва да имат право, след консултация с националните органи за преструктуриране, да откажат да признаят процедурите за преструктуриране на третата държава по отношение на клонове в Съюза на нейни институции.
(103)
Съществуват обстоятелства, при които ефективността на приложените инструменти за преструктуриране може да зависи от наличието на краткосрочно финансиране за дадена институция или мостова институция, от предоставянето на гаранции на потенциални купувачи или предоставянето на капитал на мостовата институция. Независимо от ролята на централните банки за осигуряването на ликвидност за финансовата система дори по време на сътресения, е важно държавите членки да създадат механизми за финансиране, за да не се налага националните бюджети да покриват разходите за тези цели. Средствата за стабилизиране на финансовата система следва да се осигурят от финансовия отрасъл като цяло.
(104)
Като общо правило държавите членки следва да създадат свои национални механизми за финансиране чрез създаването на фондове, контролирани от органите за преструктуриране, които ще се използват за целите, посочени в настоящата директива. Следва да се предвиди обаче строго определено изключение, което да позволява на държавите членки да създадат свои национални механизми за финансиране чрез задължителни вноски от институциите, лицензирани на тяхна територия, и които не се ползват чрез фондове, контролиран от техните органи за преструктуриране, ако са изпълнени определени условия.
(105)
По принцип отрасълът следва да прави вноски преди всяка операция за преструктуриране и независимо от нея. Когато предварителното финансиране е недостатъчно за покриване на загубите или разходите, свързани с използването на механизмите за финансиране, следва да се съберат допълнителни вноски за покриване на допълнителните разходи или загуби.
(106)
С цел да се натрупат достатъчно средства и да се избегнат проциклични ефекти, които биха възникнали, ако механизмите за финансиране трябваше да разчитат единствено на последващи вноски в условията на системна криза, е абсолютно необходимо предварително наличните финансови средства на националните механизми за финансиране да са поне на определено минимално целево равнище.
(107)
С цел да се осигури справедливо изчисляване на вноските и да се насърчи възприемането на по-малко рисков модел вноските към националните механизми за финансиране следва да отразяват степента на кредитен, пазарен и ликвиден риск, поет от институциите.
(108)
Осигуряването на ефективно преструктуриране на проблемни институции в Съюза е основен елемент от изграждането на вътрешния пазар. Неизпълнението на задълженията от страна на такива институции влияе не само върху финансовата стабилност на пазарите, на които те извършват дейност, но и на целия финансов пазар на Съюза. С изграждането на вътрешния пазар на финансови услуги се засилва взаимовръзката между различните национални финансови системи. Институциите извършват дейност извън държавите членки, в които са установени, и са взаимосвързани чрез междубанкови и други пазари, които по същество са общоевропейски. Осигуряването на ефективно финансиране на преструктурирането на тези институции в държавите членки е в интерес не само на държавите членки, в които те извършват дейност, но и на всички държави членки като цяло в качеството си на средство за гарантиране на равнопоставени условия на конкуренция и подобряване на функционирането на вътрешния финансов пазар. Създаването на Европейска система от механизми за финансиране следва да гарантира, че за всички институции, които извършват дейност в Съюза, съществуват еднакво ефективни механизми за финансиране на преструктурирането и да допринесе за стабилността на вътрешния пазар.
(109)
За да се повиши устойчивостта на Европейската система от механизми за финансиране и в съответствие с целта, изискваща финансирането да бъде осигурено предимно от акционерите и кредиторите на институцията в режим на преструктуриране и след това - от отрасъла, вместо от публичния бюджет, при нужда механизмите за финансиране следва да могат да отправят искане за заемане на средства от други механизми за финансиране. По подобен начин те следва да имат правото да отпускат заеми на други механизми за преструктуриране, които се нуждаят от тях. Това заемане на средства следва да бъде изцяло на доброволна основа. Решението за отпускане на средства на други механизми за финансиране следва да се взема от механизма за финансиране заемодател, но поради потенциалните фискални последици държавите членки следва да могат да изискват провеждането на консултация с компетентното министерство или получаването на неговото съгласие.
(110)
Въпреки че механизмите за финансиране се създават на национално равнище, те следва да се използват съвместно при преструктуриране на група, при условие че бъде постигнато споразумение между националните органи по въпроса за преструктурирането на институцията. Депозитите, покрити от схеми за гарантиране на депозити, не следва да понасят загуби в процеса на преструктуриране. Когато действие по преструктуриране гарантира, че вложителите продължават да имат достъп до своите депозити, от схемата за гарантиране на депозити, от която е част институцията в режим на преструктуриране, следва да се изисква да направи вноска, не по-голяма от сумата на загубите, които тя би понесла при ликвидация на институцията чрез обичайно производство по несъстоятелност.
(111)
Въпреки че гарантираните депозити са защитени от загуби при преструктуриране, други отговарящи на условията депозити са потенциално на разположение за целите на поемане на загубите. С цел да се осигури определена степен на защита за физически лица и микро-, малки и средни предприятия, притежаващи отговарящи на условията депозити над равнището на гарантираните депозити, тези депозити следва да са с по-висок ред от вземанията на обикновените необезпечени, непривилегировани кредитори съгласно националното право, уреждащо обичайното производство по несъстоятелност. Съгласно националното право в тази област вземанията на схемата за гарантиране на депозити следва да са с дори по-висок ред от посочените по-горе категории отговарящи на условията депозити. Хармонизирането на националното право, уреждащо несъстоятелността, в тази област е необходимо с цел да се сведе до минимум експозицията на фондовете за преструктуриране на държавите членки съгласно принципа за справедливо третиране на кредиторите, установен в настоящата директива.
(112)
При прехвърляне на депозитите към друга институция в контекста на преструктурирането на дадена институция, вложителите не следва да бъдат гарантирани над размера на гаранцията, предвиден в Директива 2014/49/ЕС. Следователно вземания по депозитите, които остават в институцията в режим на преструктуриране, следва да бъдат ограничени до разликата между прехвърлените средства и размера на гаранцията, предвиден в Директива 2014/49/ЕС. В случай че прехвърлените депозити надхвърлят размера на гаранцията, вложителят следва да няма вземания срещу схемата за гарантиране на депозити по отношение на депозитите, които остават в институцията в режим на преструктуриране.
(113)
Създаването на механизмите за финансиране, съставящи Европейската система от механизми за финансиране съгласно настоящата директива, следва да осигури координация на използването на наличните на национално равнище фондове за преструктуриране.
(114)
На Комисията следва да се предостави правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 290 ДФЕС за да конкретизира критериите за определянето на понятията „критични функции“ и „основни стопански дейности“ за целите на настоящата директива, обстоятелствата, при които е необходимо изключване на задължения от изискванията за обезценяване или преобразуване съгласно настоящата директива, класовете споразумения, за които държавите членки следва да осигурят подходяща защита в случаи на частично прехвърляне, начина, по който вноските на институциите в механизмите за финансиране на преструктурирането следва да се коригират в съответствие с техния рисков профил, регистрационните, счетоводните, отчетните и други задължения, предназначени да осигурят плащането на предварителните вноски, и обстоятелствата, при които дадена институция може да бъде временно освободена от плащането на последващи вноски. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегирани актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(115)
В предвидените в настоящата директива случаите е целесъобразно ЕБО да насърчава сближаването на практиките на националните органи, като издава насоки в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010. В областите, които не попадат в обхвата на регулаторните технически стандарти или на техническите стандарти за изпълнение, ЕБО следва да може по собствена инициатива да издава насоки и препоръки за прилагането на правото на Съюза.
(116)
Европейският парламент и Съветът следва да разполагат със срок от три месеца за възражения срещу делегиран акт, считано от датата на нотификацията му. На Европейския парламент и на Съвета следва също така да се даде възможност да уведомят другите институции за намерението си да не представят възражения.
(117)
Техническите стандарти в областта на финансовите услуги следва да улеснят последователната хармонизация и подходящата защита за вложители, инвеститори и потребители в рамките на Съюза. ЕБО е орган, разполагащ с високоспециализиран експертен опит, поради което би било ефикасно и целесъобразно в предвидените в настоящата директива случаи да му бъде възложено да разработва проекти на регулаторни технически стандарти и технически стандарти за изпълнение, които не включват избор на политики, и да ги представя на Комисията.
(118)
Комисията следва да приема разработените от ЕБО проекти на регулаторни технически стандарти чрез делегирани актове съгласно член 290 ДФЕС и в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010. В предвидените в настоящата директива случаи на Комисията следва да бъде предоставено правомощието да приема технически стандарти за изпълнение чрез актове за изпълнение съгласно член 291 ДФЕС, в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
(119)
В Директива 2001/24/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (15) се предвижда взаимното признаване и изпълнение във всички държави членки на решения, свързани с оздравяването или ликвидацията на институции с клонове в държави членки, различни от тези, в които се намира главното управление. С посочената директива се гарантира, че държавата членка по произход предприема действия по отношение на всички активи и задължения на институцията, независимо от държавата, в която се намират, а кредиторите в приемащите държави членки се третират по същия начин като кредиторите в държавата членка по произход. За да се постигне ефективно преструктуриране, Директива 2001/24/ЕО следва да се прилага при използването на инструменти за преструктуриране - както при прилагането на тези инструменти по отношение на институции, така и при прилагането им по отношение на други субекти, обхванати от режима на преструктуриране. Ето защо Директива 2001/24/ЕО следва да бъде съответно изменена.
(120)
В директивите на Съюза в областта на дружественото право се съдържат задължителни правила за защита на акционери и кредитори на институции, които попадат в обхвата на тези директиви. В случаите, когато органите за преструктуриране трябва да предприемат бързи действия, тези правила могат да възпрепятстват ефективното действие и използване на инструменти и правомощия за преструктуриране от органите за преструктуриране, поради което в настоящата директива следва да бъдат предвидени подходящи дерогации. С цел да се осигури максимална правна сигурност за акционерите дерогациите следва да бъдат ясно и конкретно определени и следва да се използват единствено в обществен интерес и при наличие на предпоставки за преструктуриране. Използването на инструменти за преструктуриране предполага изпълнението на целите на преструктурирането и условията за преструктуриране, предвидени в настоящата директива.
(121)
Директива 2012/30/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (16) съдържа правила относно правата на акционерите да вземат решения за увеличаване и намаляване на капитала, относно правото им на участие в нови емисии на акции срещу парична вноска, относно защитата на кредиторите в случай на намаляване на капитала и свикването на общо събрание на акционерите в случай на сериозна загуба на капитал. Тези правила могат да възпрепятстват бързите действия на органите за преструктуриране, поради което следва да се предвидят подходящи дерогации.
(122)
В Директива 2011/35/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (17) са определени, наред с другото, правила относно одобрението на сливания от общото събрание на всяко от сливащите се дружества, относно изискванията по отношение на плана за сливането, доклада на управителните или ръководни органи и експертния доклад, и относно защитата на кредиторите. В Директива 82/891/ЕИО на Съвета (18) се предвиждат подобни правила относно разделянето на акционерните дружества. В Директива 2005/56/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (19) са предвидени съответни правила относно презграничните сливания на дружества с ограничена отговорност. Следва да се предвидят подходящи дерогации от тези директиви, които да дадат възможност на органите за преструктуриране да предприемат бързи действия.
(123)
Директива 2004/25/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (20) въвежда изискване за отправяне на задължително предложение за поглъщане на всички акции на дружеството на справедлива цена по смисъла на посочената директива, ако акционер придобие пряко или косвено и лично или чрез лица, които действат съгласувано с него, определен дял от акциите на дружеството, който му осигурява контрола върху това дружество и е определен в националното право. Целта на правилото за задължително предложение е защита на миноритарните акционери при промяна в контрола. Въпреки това перспективата за задължение, свързано с високи разходи, може да възпре потенциални инвеститори в засегнатата институция, като това ще затрудни органите за преструктуриране да използват всички свои правомощия за преструктуриране. Следва да се предвидят подходящи дерогации от правилото за задължително предложение, доколкото това е необходимо за упражняването на правомощията за преструктуриране, като след периода на преструктуриране правилото за задължително предложение следва да се прилага по отношение на всеки акционер, което придобива контрол върху засегнатата институция.
(124)
В Директива 2007/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (21) са предвидени процедурните права на акционерите по отношение на общите събрания. Директива 2007/36/ЕО предвижда, наред с другото, минимален срок за уведомление за свикването на общо събрание, както и съдържанието на поканата за участие в общо събрание. Тези правила могат да възпрепятстват бързите действия на органите за преструктуриране и следва да се предвидят подходящи дерогации от посочената директива. Преди да се пристъпи към преструктуриране може да възникне нужда от бързо увеличение на капитала, ако институцията не отговаря или има вероятност да не отговаря на изискванията на Регламент (ЕС) № 575/2013 и Директива 2013/36/ЕС, а увеличаването на капитала може да възстанови финансовото положение и да се избегне ситуация, в която са изпълнени предпоставките за преструктуриране. В такъв случай следва да се предвиди възможност за свикване на общо събрание в по-кратки срокове. Акционерите следва обаче да запазят правото за вземане на решения за увеличение на капитала и съкращаване на срока за свикване на общо събрание. За установяването на този механизъм следва да се предвидят подходящи дерогации от Директива 2007/36/ЕО.
(125)
С цел да се гарантира, че органите за преструктуриране са представени в Европейската система за финансов надзор, създадена с Регламент (ЕС) № 1092/2010, Регламент (ЕС) № 1093/2010, Регламент (ЕС) № 1094/2010 на Европейския парламент и на Съвета (22) и Регламент (ЕС) № 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета (23), и че ЕБО разполага с експертния опит, необходим за изпълнение на предвидените в настоящата директива задачи, Регламент (ЕС) № 1093/2010 следва да бъде изменен, така че националните органи за преструктуриране по смисъла на настоящата директива да бъдат включени в понятието за компетентни органи, установено в посочения регламент.Такова съчетаване на органи за преструктуриране и компетентни органи съгласно Регламент (ЕС) № 1093/2010 съответства на функциите, възложени на ЕБО съгласно член 25 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, да допринася и участва активно в разработването и координирането на планове за възстановяване и преструктуриране и да работи за улесняване на преструктурирането на проблемните институции, и по-специално трансграничните групи.
(126)
За да се гарантира спазването на задълженията, произтичащи от настоящата директива, от страна на институциите, лицата, които действително контролират дейността им, и ръководните им органи, и за да се гарантира, че те са обект на сходно третиране в рамките на Съюза, от държавите членки следва да се изисква да предвидят административни санкции и други административни мерки, които са ефективни, пропорционални и възпиращи. Следователно административните санкции и други административни мерки, определени от държавите членки, следва да отговарят на някои основни изисквания по отношение на лицата, за които се отнасят, критериите, които трябва да бъдат взети предвид при прилагане на дадена санкция или друга административна мярка, публикуването на информация за санкциите или другите административни мерки, основните правомощия за налагане на санкции и размера на административните глоби. При спазване на строги изисквания за професионална тайна ЕБО следва да поддържа централна база данни за всички административни санкции и информация за случаите на обжалване, които са му съобщени от компетентните органи и органите за преструктуриране.
(127)
Настоящата директива се отнася както до административните санкции, така и до други административни мерки, с цел да обхване всички действия, прилагани след извършването на нарушение и предназначени да предотвратят последващи нарушения, независимо от тяхната квалификация като санкция или друга административна мярка съгласно националното право.
(128)
Въпреки че нищо не препятства държавите членки да установят правила както за административни санкции, така и за наказателноправни санкции за едно и също нарушение, от държавите членки не следва да се изисква да определят правила за административни санкции за нарушенията по настоящата директива, които се наказват по националното наказателно право. В съответствие с националното право държавите членки не са задължени да налагат както административни, така и наказателноправни санкции за едно и също нарушение, но те могат да го направят, ако тяхното национално право им позволява това. Независимо от това запазването на наказателноправни вместо административни санкции или други административни мерки за нарушения на настоящата директива не следва да намалява или по друг начин да засяга способността на органите за преструктуриране и компетентните органи да си сътрудничат и да ползват и обменят своевременно информация с органите за преструктуриране и компетентните органи на други държави членки за целите на настоящата директива, включително след съобщаване на съответните нарушения на компетентните съдебни органи за целите на наказателното преследване.
(129)
В съответствие със Съвместната политическа декларация от 28 септември 2011 г. на държавите членки и на Комисията относно обяснителните документи (24) държавите членки са поели ангажимент в обосновани случаи да прилагат към съобщението за своите мерки за транспониране един или повече документи, обясняващи връзката между елементите на дадена директива и съответстващите им части от националните инструменти за транспониране. По отношение на настоящата директива законодателят смята, че предоставянето на тези документи е обосновано.
(130)
Настоящата директива зачита основните права и съблюдава правата, свободите и принципите, признати по-специално от Хартата, и по -специално правото на собственост, правото на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес и правото на защита.
(131)
Тъй като целта на настоящата директива - а именно хармонизирането на правилата и процесите за преструктуриране на институции - не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки, а следователно може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза с оглед на последиците, които неизпълнението на задълженията от страна на дадена институция може да има върху целия Съюз, Съюзът може да предприеме мерки съгласно принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тази цел.
(132)
Когато вземат решения или предприемат действия съгласно настоящата директива, компетентните органи и органите за преструктуриране следва винаги да обръщат надлежно внимание на въздействието на своите решения и действия върху финансовата стабилност и икономическото положение в други държави членки и следва да отчитат значението на всяко дъщерно предприятие или клон за финансовия сектор и икономиката на държавата членка, в която това предприятие или клон са установени или разположени, дори в случаите, когато съответното дъщерно предприятие или клон има по-малко значение за консолидираната група.
(133)
Комисията ще извърши преглед на общото прилагане на настоящата директива и по-специално ще разгледа с оглед на договореностите, поети съгласно правен акт на Съюза за създаване на механизъм за преструктуриране, обхващащ повече от една държава членка, упражняването на правомощията на ЕБО по настоящата директива във връзка с медиация между орган за преструктуриране в държава членка, участваща в механизма, и орган за преструктуриране в държава членка, която не участва в него,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ДЯЛ I
ОБХВАТ, ОПРЕДЕЛЕНИЯ И ОРГАНИ
Член 1
Предмет и обхват
1. С настоящата директива се определят правилата и процедурите, свързани с възстановяването и преструктурирането на следните субекти:
а)
институции, които са установени в Съюза;
б)
финансови институции, установени в Съюза, когато финансовата институция е дъщерно предприятие на кредитна институция или инвестиционен посредник или на дружество, посочено в буква в) или г), и попада в обхвата на надзора върху предприятието майка на консолидирана основа съгласно членове 6-17 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
финансови холдинги, смесени финансови холдинги и холдинги със смесена дейност, които са установени в Съюза;
г)
финансови холдинги майки в държава членка, финансови холдинги майки от Съюза, смесени финансови холдинги майки в държава членка, смесени финансови холдинги майки от Съюза, и
д)
клонове на институции, които са установени извън Съюза в съответствие със специалните условия, предвидени в настоящата директива.
Когато установяват и прилагат изискванията по настоящата директива и когато използват различните инструменти, с които разполагат, по отношение на субект, посочен в първа алинея, и при спазването на специални разпоредби, органите за преструктуриране и компетентните органи вземат предвид естеството на стопанската му дейност, акционерната му структура, правната му форма, рисковия му профил, размера и правния му статус, неговата взаимосвързаност с други институции или с финансовата система като цяло, обхвата и сложността на дейностите му, членството му в институционална защитна схема, която отговаря на изискванията на член 113, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013, или други кооперативни системи за взаимна солидарност, както е посочено в член 113, параграф 6 от същия регламент, както и дали извършва инвестиционни услуги или дейности съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 2 от Директива 2014/65/ЕС.
2. Държавите членки могат да приемат или да продължат да прилагат правила, които са по-строги или които допълват предвидените в настоящата директива и в делегираните актове и актовете за изпълнение, приети въз основа на настоящата директива, при условие че те са с общо приложение и не противоречат на настоящата директива и на делегираните актове и актовете за изпълнение, приети въз основа на нея.
Член 2
Определения
1. За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
1)
„преструктуриране“ означава прилагането на инструмент за преструктуриране или на инструмент, посочен в член 37, параграф 9, за да се постигнат една или повече от целите на преструктурирането, посочени в член 31, параграф 2;
2)
„кредитна институция“ означава кредитна институция съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013, без да се включват субектите, посочени в член 2, параграф 5 от Директива 2013/36/ЕС;
3)
„инвестиционен посредник“ означава инвестиционен посредник съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013, към който се прилага изискването за начален капитал, предвидено в член 28, параграф 2 от Директива 2013/36/ЕС;
4)
„финансова институция“ означава финансова институция съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 26 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
5)
„дъщерно предприятие“ означава дъщерно предприятие съгласно определението по член 4, параграф 1, точка 16 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
6)
„предприятие майка“ означава предприятие майка съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 15, буква а) от Регламент (ЕС) № 575/2013;
7)
„на консолидирана основа“ означава въз основа на консолидационното състояние съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 47 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
8)
„институционална защитна схема“ или „ИЗС“ означава структура, която отговаря на изискванията, определени в член 113, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
9)
„финансов холдинг“ означава финансов холдинг съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 20 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
10)
„смесен финансов холдинг“ означава смесен финансов холдинг съгласно определението по член 4, параграф 1, точка 21 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
11)
„холдинг със смесена дейност“ означава холдинг със смесена дейност съгласно определението по член 4, параграф 1, точка 22 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
12)
„финансов холдинг майка в държава членка“ означава финансов холдинг майка в държава членка съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 30 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
13)
„финансов холдинг майка от Съюза“ означава финансов холдинг майка от ЕС съгласно определението по член 4, параграф 1, точка 31 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
14)
„смесен финансов холдинг майка в държава членка“ означава смесен финансов холдинг майка в държава членка съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 32 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
15)
„смесен финансов холдинг майка от Съюза“ означава смесен финансов холдинг майка от ЕС съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 33 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
16)
„цели на преструктурирането“ означава целите на преструктурирането, посочени в член 31, параграф 2;
17)
„клон“ означава клон съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 17 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
18)
„орган за преструктуриране“ означава орган, който се определя от всяка държава членка съгласно член 3;
19)
„инструмент за преструктуриране“ означава инструмент за преструктуриране, посочен в член 37, параграф 3;
20)
„правомощие за преструктуриране“ означава правомощие, посочено в членове 63-72;
21)
„компетентен орган“ означава компетентен орган съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 40 от Регламент (ЕС) № 575/2013, включително Европейската централна банка по отношение на специалните задачи, които са ѝ възложени съгласно Регламент (ЕС) № 1024/2013 на Съвета (25);
22)
„компетентни министерства“ означава министерствата на финансите или други министерства на държавите членки, които отговарят за решенията в икономическата, финансовата и бюджетната област на национално равнище съгласно националното разпределение на компетентност и които са определени в съответствие с член 3, параграф 5;
23)
„институция“ означава кредитна институция или инвестиционен посредник;
24)
„ръководен орган“ означава ръководен орган съгласно определението в член 3, параграф 1, точка 7 от Директива 2013/36/ЕС;
25)
„висше ръководство“ означава висше ръководство съгласно определението в член 3, параграф 1, точка 9 от Директива 2013/36/ЕС;
26)
„група“ означава предприятие майка и неговите дъщерни предприятия;
27)
„трансгранична група“ означава група, при която има субекти от групата, установени в повече от една държава членка;
28)
„извънредна публична финансова подкрепа“ означава държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС или всяка друга публична финансова подкрепа на наднационално равнище, която, ако бъде предоставена на национално равнище, би представлявала държавна помощ, която се предоставя за запазване или възстановяване на жизнеспособността, ликвидността или платежоспособността на дадена институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) или на група, от която е част тази институция или дружество;
29)
„извънредно ликвидно улеснение“ означава предоставянето от централна банка на нейни парични средства или всяко друго улеснение, което може да доведе до увеличаване на паричните средства от централната банка, на платежоспособна финансова институция или на група от платежоспособни финансови институции, която е изправена пред временни проблеми с ликвидността, без тази операция да е част от паричната политика;
30)
„системна криза“ означава срив във финансовата система, който може да предизвика сериозни отрицателни последици за вътрешния пазар и реалната икономика. Всички видове финансови посредници, пазари и инфраструктури може потенциално да са от системно значение в някаква степен;
31)
„субект от групата“ означава юридическо лице, което е част от група;
32)
„план за възстановяване“ означава план за възстановяване, изготвен и поддържан от институция в съответствие с член 5;
33)
„план за възстановяване на група“ означава план за възстановяване на група, изготвен и поддържан в съответствие с член 7;
34)
„значим клон“ означава клон, който би бил счетен за значим в приемаща държава членка в съответствие с член 51, параграф 1 от Директива 2013/36/ЕС;
35)
„критични функции“ означава дейности, услуги или операции, чието прекъсване може да доведе в една или повече държави членки до срив в предоставянето на услуги от важно значение за реалната икономика или да наруши финансовата стабилност поради размера, пазарния дял, външната и вътрешната взаимосвързаност, сложността или трансграничните дейности на институцията или групата, от гледна точка по-специално на заменяемостта на тези дейности, услуги или операции;
36)
„основни стопански дейности“ означава стопански дейности и свързани с тях услуги, които представляват съществени източници на доходи или печалба или които имат стойност за целите на франчайзинг за дадена институция или за група, от която е част дадена институция;
37)
„консолидиращ надзорник“ означава консолидиращ надзорник съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 41 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
38)
„собствен капитал“ означава собствен капитал съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 118 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
39)
„условия за преструктуриране“ означава условията, посочени в член 32, параграф 1;
40)
„действие по преструктуриране“ означава решението дадена институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) да бъдат поставени в режим на преструктуриране съгласно член 32 или 33, да се приложи инструмент за преструктуриране или да се упражнят едно или повече правомощия за преструктуриране;
41)
„план за преструктуриране“ означава план за преструктуриране на институция, изготвен в съответствие с член 10;
42)
„преструктуриране на група“ означава някое от следните:
а)
предприемане на действия по преструктуриране на ниво предприятие майка или институция, подлежаща на консолидиран надзор; или
б)
координация на прилагането на инструменти за преструктуриране и на упражняването на правомощия за преструктуриране от страна на органите за преструктуриране във връзка със субекти от група, които отговарят на условията за преструктуриране;
43)
„план за преструктуриране на група“ означава план за преструктуриране на група, изготвен съгласно членове 12 и 13;
44)
„орган за преструктуриране на ниво група“ означава органът за преструктуриране в държавата членка, в която се намира консолидиращият надзорник;
45)
„схема за преструктуриране на група“ означава план, изготвен за целите на преструктурирането на група съгласно член 91;
46)
„колегия за преструктуриране“ означава колегия, създадена съгласно член 88 за изпълнение на задачите, посочени в член 88, параграф 1;
47)
„обичайно производство по несъстоятелност“ означава колективно производство по несъстоятелност, което води до частично или пълно освобождаване от активи от страна на длъжника и до назначаване на ликвидатор или управител, което обикновено се прилага по отношение на институции съгласно националното право и което е специфично за тези институции или е общоприложимо за всяко физическо или юридическо лице;
48)
„дългови инструменти“, посочени в член 63, параграф 1, букви ж) и й), означава облигации и други форми на прехвърляем дълг, инструменти, с които се създава или признава дълг, и инструменти, пораждащи права за придобиване на дългови инструменти;
49)
„институция майка в държава членка“ означава институция майка в държава членка съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 28 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
50)
„институция майка от Съюза“ означава институция майка от ЕС съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 29 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
51)
„капиталови изисквания“ означава изискванията по членове 92-98 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
52)
„надзорна колегия“ означава колегия на надзорни органи, създадена в съответствие с член 116 от Директива 2013/36/ЕС;
53)
„рамка на Съюза за държавната помощ“ означава рамката, създадена с членове 107, 108 и 109 ДФЕС и регламенти, както и всички актове на Съюза, включително насоки, съобщения и обявления, изготвени или приети съгласно член 108, параграф 4 или член 109 ДФЕС;
54)
„ликвидация“ означава реализирането на активите на институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г);
55)
„инструмент за обособяване на активи“ означава механизъм за прехвърляне от орган за преструктуриране в съответствие с член 42 на активи, права или задължения на институция в режим на преструктуриране към дружество за управление на активи;
56)
„дружество за управление на активи“ означава юридическо лице, което отговаря на изискванията, предвидени в член 42, параграф 2;
57)
„инструмент за споделяне на загуби“ означава механизъм за упражняване от органа за преструктуриране в съответствие с член 43 на правомощията за обезценяване и преобразуване по отношение на задължения на институция в режим на преструктуриране;
58)
„инструмент за продажба на стопанска дейност“ означава механизъм за прехвърляне от орган за преструктуриране в съответствие с член 38 на акции или други инструменти на собственост, емитирани от институция в режим на преструктуриране, или на активи, права или задължения на институция в режим на преструктуриране към купувач, който не е мостова институция;
59)
„мостова институция“ означава юридическо лице, което отговаря на изискванията, предвидени в член 40, параграф 2;
60)
„инструмент „мостова институция“ означава механизъм за прехвърляне в съответствие с член 40 на акции или други инструменти на собственост, емитирани от институция в режим на преструктуриране, или на активи, права или задължения на институция в режим на преструктуриране към мостова институция;
61)
„инструменти на собственост“ означава акции, други инструменти, които дават право на собственост, инструменти, които могат да бъдат преобразувани в акции или други инструменти на собственост или дават право на придобиване на такива, и инструменти, които представляват права в акции или други инструменти на собственост;
62)
„акционери“ означава акционери или притежатели на други инструменти на собственост;
63)
„правомощия за прехвърляне“ означава правомощията, посочени в член 63, параграф 1, буква в) или г), за прехвърляне от институция в режим на преструктуриране към приемател на акции, други инструменти на собственост, дългови инструменти, активи, права или задължения или комбинация от тях;
64)
„централен контрагент“ означава ЦК съгласно определението в член 2, точка 1 от Регламент (ЕС) № 648/2012;
65)
„деривати“ означава деривати съгласно определението в член 2, параграф 5 от Регламент (ЕС) № 648/2012;
66)
„правомощия за обезценяване и преобразуване“ означава правомощията, посочени в член 59, параграф 2 и член 63, параграф 1, букви д)-и).
67)
„обезпечено задължение“ означава задължение, при което правото на кредитора да получи плащане или друга форма на изпълнение е гарантирано чрез тежест, залог или реално обезпечение или чрез споразумение за обезпечение, включително задължения в резултат на репо-сделки и други споразумения за прехвърляне на обезпечение;
68)
„инструменти на базовия собствен капитал от първи ред“ означава капиталови инструменти, които отговарят на условията, определени в член 28, параграфи 1-4, член 29, параграфи 1-5 или член 31, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
69)
„инструменти на допълнителния капитал от първи ред“ означава капиталови инструменти, които отговарят на условията, определени в член 52, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
70)
„обща сума“ означава общата сума, на която органът за преструктуриране е оценил приемливите задължения, които трябва да бъдат обезценени или преобразувани съгласно член 46, параграф 1;
71)
„приемливи задължения“ означава задълженията и капиталовите инструменти, които не се включват в инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на дадена институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), които не са изключени от обхвата на инструмента за споделяне на загуби съгласно член 44, параграф 2;
72)
„схема за гарантиране на депозити“ означава схема за гарантиране на депозити, въведена и официално призната от държава членка съгласно член 4 от Директива 2014/49/ЕС;
73)
„инструменти на капитала от втори ред“ означава капиталови инструменти или подчинени заеми, които отговарят на условията, определени в член 63 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
74)
„съответни капиталови инструменти“ за целите на дял IV, глава IV, раздел 5 и дял IV, глава V означава инструменти на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред;
75)
„коефициент на преобразуване“ означава коефициентът, с който се определя броят на акциите или другите инструменти на собственост, в които ще бъде преобразувано задължението от конкретен клас, по отношение на един инструмент от въпросния клас или на конкретна единица от стойността на вземането по дълга;
76)
„засегнат кредитор“ означава кредитор, чието вземане е свързано със задължение, което е намалено или преобразувано в акции или други инструменти на собственост чрез упражняването на правомощието за обезценяване или преобразуване вследствие на използването на инструмента за споделяне на загуби;
77)
„засегнат притежател“ означава притежател на инструменти на собственост, чиито инструменти на собственост са обезсилени чрез упражняване на правомощието, посочено в член 63, параграф 1, буква з);
78)
„подходящ орган“ означава орган на държавата членка, определен в съответствие с член 61 като отговорен съгласно националното право на тази държава за вземането на решенията, посочени в член 59, параграф 3;
79)
„съответна институция майка“ означава институция майка в държава членка, институция майка от Съюза, финансов холдинг, смесен финансов холдинг, холдинг със смесена дейност, финансов холдинг майка в държава членка, финансов холдинг майка от Съюза, смесен финансов холдинг майка в държава членка или смесен финансов холдинг майка от Съюза, по отношение на които се прилага инструментът за споделяне на загуби;
80)
„приемател“ означава субект, на когото се прехвърлят акции, други инструменти на собственост, дългови инструменти, активи, права или задължения или каквато и да е комбинация от тях от институция в режим на преструктуриране;
81)
„работен ден“ означава ден, различен от събота, неделя или който и да е друг ден, който е официален празник в съответната държава членка;
82)
„право на прекратяване“ означава правото на прекратяване на договор, правото на ускоряване, приключване, прихващане или нетиране на задължения или всички подобни разпоредби, които прекратяват, изменят или погасяват задължение на страна по договора, или разпоредби, които предотвратяват възникването на договорно задължение, което иначе би възникнало;
83)
„институция в режим на преструктуриране“ означава институция, финансова институция, финансов холдинг, смесен финансов холдинг, холдинг със смесена дейност, финансов холдинг майка в държава членка, финансов холдинг майка от Съюза, смесен финансов холдинг майка в държава членка или смесен финансов холдинг майка от Съюза, по отношение на които се предприема действие по преструктуриране;
84)
„дъщерно предприятие в Съюза“ означава установена в държава членка институция, която е дъщерно предприятие на институция от трета държава или предприятие майка от трета държава;
85)
„предприятие майка от Съюза“ означава институция майка от Съюза, финансов холдинг майка от Съюза или смесен финансов холдинг майка от Съюза;
86)
„институция от трета държава“ означава субект, чието главно управление е установено в трета държава, който би отговарял на определението за институция, ако бе установен в Съюза;
87)
„предприятие майка от трета държава“ означава предприятие майка, финансов холдинг майка или смесен финансов холдинг майка, установен в трета държава;
88)
„процедури за преструктуриране на трета държава“ означава действие съгласно правото на трета държава с цел управление на неизпълнението на задълженията от страна на институция от трета държава или на предприятие майка от трета държава, което е сравнимо по отношение на целите и очакваните резултати с действията по преструктуриране съгласно настоящата директива;
89)
„клон в Съюза“ означава клон на институция от трета държава, който се намира в държава членка;
90)
„съответен орган на трета държава“ означава орган на трета държава, отговарящ за изпълнението на функции, сравними с тези на органите за преструктуриране или на компетентните органи съгласно настоящата директива;
91)
„механизъм за финансиране на ниво група“ означава механизъм или механизми за финансиране на държавата членка, в която се намира органът за преструктуриране на ниво група;
92)
„огледална транзакция“ означава транзакция, която се сключва между два субекта от група с цел прехвърляне изцяло или частично на риска, създаден от друга транзакция, сключена между едно от тези субекти от групата и трета страна;
93)
„вътрешногрупова гаранция“ означава договор, чрез който един субект от групата гарантира задълженията на друг субект от групата пред трето лице;
94)
„гарантирани депозити“ означава гарантирани депозити съгласно определението в член 2, параграф 1, точка 5) от Директива 2014/49/ЕС;
95)
„отговарящи на условията депозити“ означава отговарящи на условията депозити съгласно определението в член 2, параграф 1, точка 4) от Директива 2014/49/ЕС;
96)
„покрита облигация“ означава инструмент съгласно посоченото в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (26);
97)
„споразумение за финансово обезпечение с прехвърлително действие“ означава споразумение за финансово обезпечение с прехвърлително действие съгласно определението в член 2, параграф 1, буква б) от Директива 2002/47/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (27);
98)
„споразумение за нетиране“ означава споразумение, съгласно което няколко вземания или задължения могат да бъдат преобразувани в едно нетирано вземане, включително споразумения за приключващо нетиране, съгласно които при настъпването на събитие, налагащо изпълнение (независимо от това къде и как е определено), задълженията на страните се ускоряват, така че стават незабавно изискуеми, или се прекратяват, като и в двата случая се преобразуват в едно нетирано вземане или се заменят от такова, включително „разпоредби за приключващо нетиране“ съгласно определението в член 2, параграф 1, буква н), подточка i) от Директива 2002/47/ЕО и „нетиране“ съгласно определението в член 2, буква к) от Директива 98/26/ЕО;
99)
„споразумение за прихващане“ означава споразумение, съгласно което две или повече вземания или задължения между институцията в режим на преструктуриране и контрагент могат да бъдат прихванати едно срещу друго;
100)
„финансови договори“ включва следните договори и споразумения:
а)
договори за ценни книжа, включително:
i)
договори за закупуване, продажба или даване в заем на ценна книга, група или индекс от ценни книжа,
ii)
опции върху ценна книга, група или индекс ценни книжа,
iii)
репо сделка или обратна репо сделка във връзка с всяка такава ценна книга, група или индекс;
б)
договори за стоки, включително:
i)
договори за закупуване, продажба или даване в заем на стока, група или индекс от стоки при условие за бъдеща доставка;
ii)
опции върху стока, група или индекс от стоки;
iii)
репо сделка или обратна репо сделка във връзка с всяка такава стока, група или индекс;
в)
фючърсни и форуърдни договори, включително договори (различни от стокови договори) за закупуване, продажба или прехвърляне на стока или собственост от друг характер, услуга, право или участие за конкретна цена на бъдеща дата;
г)
споразумения за суапове, включително:
i)
лихвени суапове и опции; спот или друг вид споразумения за размяна на валута; валутни суапове и опции; суапове и опции върху капиталови индекси или отделни капиталови инструменти; суапове и опции върху дългови индекси или отделни дългови инструменти; суапове и опции върху стокови индекси или отделни стоки; суапове и опции върху атмосферни условия, емисии или инфлация;
ii)
суапове за обща доходност или върху кредитни спредове и кредитни суапове;
iii)
споразумения или сделки, подобни на споразумение по подточка i) или ii), предмет на последващо търгуване на пазарите за суапове или деривати;
д)
междубанкови споразумения за отпускане на заем със срок три месеца или по-малко;
е)
рамкови споразумения за някои от договорите или споразуменията, посочени в букви а)-д);
101)
„мярка за предотвратяване на кризи“ означава упражняването на правомощия за непосредствено отстраняване на пропуски или пречки пред възстановимостта по член 6, параграф 6, упражняването на правомощия за преодоляване или отстраняване на пречки пред възможността за преструктуриране по член 17 или 18, прилагането на мярка за ранна намеса по член 27, назначаването на временен управител по член 29 или упражняването на правомощията за обезценяване или преобразуване по член 59;
102)
„мярка за управление на кризи“ означава действие по преструктуриране или назначаването на извънреден управител съгласно член 35 или на лице съгласно член 51, параграф 2 или съгласно член 72, параграф 1;
103)
„потенциал за възстановяване“ означава способността на институцията да възстанови финансовото си състояние след значително влошаване;
104)
„вложител“ означава вложител съгласно определението в член 2, параграф 1, точка 6) от Директива 2014/49/ЕС;
105)
„инвеститор“ означава инвеститор по смисъла на член 1, точка 4 от Директива 97/9/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (28);
106)
„определен национален макропруденциален орган“ означава органът, на който е възложено провеждането на макропруденциалната политика, посочен в препоръка Б1 от Препоръка на Европейския съвет за системен риск от 22 декември 2011 г. относно макропруденциалния мандат на националните органи (ESRB/2011/3);
107)
„микро-, малки и средни предприятия“ означава микро-, малки и средни предприятия съгласно определението във връзка с критерия за годишен оборот, посочен в член 2, параграф 1 от приложението към Препоръка 2003/361/ЕО на Комисията (29);
108)
„регулиран пазар“ означава регулиран пазар съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 21 от Директива 2014/65/ЕС.
2. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 115 за конкретизиране на критериите за определянето на дейностите, услугите и операциите, посочени в първа алинея, точка 35 във връзка с определението за „критични функции“, и критериите за определянето на стопанските дейности и свързаните с тях услуги, посочени в първа алинея, точка 36 във връзка с определението за „основни стопански дейности“.
Член 3
Определяне на отговорните за преструктурирането органи
1. Всяка държава членка определя един или, по изключение - повече органи за преструктуриране, оправомощени да прилагат инструментите за преструктуриране и да упражняват правомощията за преструктуриране.
2. Органът за преструктуриране е публичен административен орган или органи, на които са предоставени публични административни правомощия.
3. Органите за преструктуриране могат да бъдат националните централни банки, компетентните министерства или други публични административни органи или органи, на които са предоставени публични административни правомощия. По изключение държавите членки могат да предвидят, че орган за преструктуриране могат да бъдат компетентните органи за надзор за целите на Регламент (ЕС) № 575/2013 и Директива 2013/36/ЕС. Въвеждат се подходящи структурни механизми, за да се гарантира оперативна независимост и за избягването на конфликт на интереси между надзорните функции по Регламент (ЕС) № 575/2013 и Директива 2013/36 /ЕС или други функции на съответния орган и функциите на органите за преструктуриране по настоящата директива, без да се засягат задълженията за обмен на информация и сътрудничество, въведени в параграф 4. По-специално, държавите членки гарантират, че в рамките на компетентните органи, националните централни банки, компетентните министерства или другите органи съществува оперативна независимост между функциите по преструктуриране и надзорните или други функции на съответния орган.
Персоналът, участващ в изпълнението на функциите на органа за преструктуриране по настоящата директива, трябва да е структурно обособен и да ползва отделни линии за отчетност от персонала, участващ в изпълнението на задачите в съответствие с Регламент (ЕС) № 575/2013 и Директива 2013/36/ЕС, или по отношение на другите функции на съответния орган.
За целите на настоящия параграф, държавата членка или органът за преструктуриране приема и оповестява публично всички необходими съответни вътрешни правила, включително правилата относно професионалната тайна и обмена на информация между различните функционални области.
4. Държавите членки изискват органите, които упражняват надзорни функции и функции по преструктуриране, и лицата, които упражняват тези функции от тяхно име, да си сътрудничат активно при подготовката, планирането и изпълнението на решения за преструктуриране, както когато органът за преструктуриране и компетентният орган са различни субекти, така и когато функциите се изпълняват от един и същ субект.
5. Всяка държава членка определя едно министерство, което отговаря за упражняването на функциите на компетентно министерство по настоящата директива.
6. Когато органът за преструктуриране в държава членка не е компетентното министерство, той информира компетентното министерство за решенията по настоящата директива и, освен ако не е предвидено друго в националното право, трябва да получи неговото одобрение преди изпълнението на решенията, които имат пряко фискално въздействие или системни последствия.
7. Решенията, взети от компетентните органи, органите за преструктуриране и ЕБО в съответствие с настоящата директива, трябва да са съобразени с потенциалното въздействие на решението във всички държави членки, на чиято територия извършват дейност институцията или групата, и да свеждат до минимум отрицателните последици за финансовата стабилност и отрицателните икономически и социални последици в тези държави членки. Решенията на ЕБО се вземат в съответствие с член 38 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
8. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране разполагат с експертен опит, ресурси и оперативен капацитет да прилагат действия по преструктуриране и могат да упражняват своите правомощия с бързината и гъвкавостта, необходими за постигане на целите на преструктурирането.
9. ЕБО, в сътрудничество с компетентните органи и органите за преструктуриране, развива необходимите експертен опит, ресурси и оперативен капацитет и наблюдава изпълнението на параграф 8, включително посредством периодични партньорски проверки.
10. Когато в съответствие с параграф 1 дадена държава членка определи повече от един орган за целите на прилагането на инструментите за преструктуриране и упражняване на правомощията за преструктуриране, тя представя надлежно мотивирано уведомление за действията си на ЕБО и Комисията и ясно разпределя функциите и отговорностите между тези органи, осигурява подходяща координация между тях и определя един орган като орган за контакт за целите на сътрудничеството и координацията със съответните органи в други държави членки.
11. Държавите членки информират ЕБО за националния орган или органи, определени за органи за преструктуриране, и за органа за контакт и, когато това е приложимо, за техните специфични функции и отговорности. ЕБО публикува списъка на органите за преструктуриране и на органите за контакт.
12. Без да се засяга член 85, държавите членки могат в съответствие с националното право да ограничат отговорността на органа за преструктуриране, компетентния орган и съответния им персонал за действие и бездействие при изпълнението на техните задължения съгласно настоящата директива.
ДЯЛ II
ПОДГОТОВКА
ГЛАВА I
Планове за възстановяване и планове за преструктуриране
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 4
Облекчени задължения за някои институции
1. Предвид въздействието, което неизпълнението на задълженията от страна на институцията би могло да има поради естеството на стопанската ѝ дейност, акционерната ѝ структура, правната ѝ форма, рисковия ѝ профил, размера и правния ѝ статус, нейната взаимосвързаност с други институции или с финансовата система като цяло, обхвата и сложността на дейностите ѝ, членството ѝ в институционална защитна схема или други кооперативни системи за взаимна солидарност в съответствие с член 113, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013 и извършването на инвестиционни услуги или дейности съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 2 от Директива 2014/65/ЕС, а така също и въпроса дали неизпълнението на задълженията от страна на институцията и последващата ѝ ликвидация чрез обичайно производство по несъстоятелност е вероятно да окажат значителни отрицателни последици върху финансовите пазари, други институции, условията за финансиране или икономиката като цяло, държавите членки гарантират, че компетентните органи и органите за преструктуриране определят следното:
а)
съдържанието и подробностите за плановете за възстановяване и преструктуриране, предвидени в членове 5 - 12;
б)
датата, до която се изготвят първите планове за възстановяване и преструктуриране, както и честотата на актуализиране на плановете за възстановяване и преструктуриране, която може да бъде по-ниска от предвидената в член 5, параграф 2, член 7, параграф 5, член 10, параграф 6 и член 13, параграф 3;
в)
съдържанието и подробности за информацията, която се изисква от институциите съгласно член 5, параграф 5, член 11, параграф 1 и член 12, параграф 2, както и раздели А и Б от приложението;
г)
степента на подробност на оценката на възможността за преструктуриране, съгласно предвиденото в членове 15 и 16 и в раздел В от приложението.
2. Компетентните органи и когато е приложимо, органите за преструктуриране, извършват оценката, посочена в параграф 1, след провеждане, когато е целесъобразно, на консултация с националния макропруденциален орган.
3. Държавите членки гарантират, че когато се налагат облекчени задължения, компетентните органи и когато е приложимо - органите за преструктуриране, могат по всяко време да наложат пълни, необлекчени задължения.
4. Държавите членки гарантират, че налагането на облекчени задължения само по себе си не засяга правомощията на компетентния орган и когато е приложимо - на органа за преструктуриране, да предприема мярка за предотвратяване на кризи или мярка за управление на кризи.
5. До 3 юли 2015 г. ЕБО издава насоки в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 за конкретизиране на критериите, посочени в параграф 1, приложими за предвидената в същия параграф оценка на въздействието, което неизпълнението на задълженията от страна на дадена институция може да окаже върху финансовите пазари, върху други институции и върху условията за финансиране.
6. Като взема предвид, когато е целесъобразно, опита, придобит при прилагането на насоките, посочени в параграф 5, ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които се конкретизират критериите, посочени в параграф 1, за оценка - в съответствие със същия параграф - на въздействието, което неизпълнението на задълженията от страна на дадена институция може да окаже върху финансовите пазари, върху други институции и върху условията за финансиране.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 3 юли 2017 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме регулаторните технически стандарти, посочени в първа алинея, в съответствие с членове 10 - 14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
7. Компетентните органи и органите за преструктуриране информират ЕБО за начина, по който прилагат параграфи 1, 8, 9 и 10 по отношение на институциите в рамките на тяхната компетентност. До 31 декември 2017 г. ЕБО представя пред Европейския парламент, Съвета и Комисията доклад относно прилагането на параграфи 1, 8, 9 и 10. По-специално в този доклад се отбелязват всякакви различия в прилагането на параграфи 1, 8, 9 и 10 на национално равнище.
8. При спазване на параграфи 9 и 10 държавите членки гарантират, че компетентните органи и когато е приложимо, органите за преструктуриране, могат да отменят прилагането на:
а)
изискванията по раздели 2 и 3 от настоящата глава по отношение на институции, свързани с централен орган и изцяло или частично освободени от спазването на пруденциалните изисквания в националното право в съответствие с член 10 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
изискванията по раздел 2 по отношение на институции, които членуват в институционална защитна схема.
9. При предоставянето на освобождаване по параграф 8 държавите членки
а)
прилагат на консолидирана основа изискванията, посочени в раздели 2 и 3 от настоящата глава, по отношение на централния орган и свързаните с него институции по смисъла на член 10 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
изискват от институционалната защитна схема да изпълнява изискванията на раздел 2 в сътрудничество с всички нейни членове, за които се прилага освобождаването.
За тази цел всяко използване в раздели 2 и 3 от настоящата глава на понятието „група“ включва централен орган и институциите, свързани с него по смисъла на член 10 от Регламент(ЕС) № 575/2013, както и техните дъщерни предприятия, и всяко използване на понятията „предприятия майки“ или „институции“, подлежащи на консолидиран надзор съгласно член 111 от Директива 2013/36/ЕС, включва централния орган.
10. Институциите, подлежащи на пряк надзор от страна на Европейската централна банка съгласно член 6, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 1024/2013 или съставляващи значителен дял от финансовата система на дадена държава членка, изготвят свои собствени планове за възстановяване в съответствие с раздел 2 от настоящата глава, като за тях се прилагат индивидуални планове за преструктуриране в съответствие с раздел 3.
За целите на настоящия параграф се счита, че операциите на дадена институция съставляват значителен дял от финансовата система на тази държава членка, ако е изпълнено някое от следните условия:
а)
общата стойност на нейните активи надхвърля 30 000 000 000 EUR; или
б)
съотношението на общите ѝ активи спрямо БВП на държавата членка на установяване надхвърля 20 %, освен ако общата стойност на нейните активи е под 5 000 000 000 EUR.
11. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение, в които се установяват единни формуляри, таблици и определения за определянето и предаването на информация от компетентните органи и органите за преструктуриране към ЕБО за целите на параграф 7, като при това се спазва принципът на пропорционалност.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 3 юли 2015 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Раздел 2
Планиране на възстановяването
Член 5
Планове за възстановяване
1. Държавите членки гарантират, че всяка институция, която не е част от група, подлежаща на консолидиран надзор съгласно членове 111 и 112 от Директива 2013/36/ЕС, изготвя и поддържа план за възстановяване, в който се предвижда предприемането на мерки от страна на институцията за възстановяване на финансовото ѝ състояние след значително влошаване на финансовото ѝ положение. Плановете за възстановяване се считат за правила за управление по смисъла на член 74 от Директива 2013/36/ЕС.
2. Компетентните органи гарантират, че институциите актуализират своите планове за възстановяване най-малко веднъж годишно или след промяна в правната или организационната структура на институцията, нейната стопанска дейност или финансово положение, която може да окаже съществени последици върху плана за възстановяване или да наложи промяна в него. Компетентните органи могат да задължат институциите да актуализират плановете си за възстановяване по-често.
3. В плановете за възстановяване не се предвижда достъп или получаване на извънредна публична финансова подкрепа.
4. Когато е целесъобразно, в плановете за възстановяване се включва анализ на това как и кога дадена институция може да кандидатства - при посочените в плана условия - за използването на улеснения от централната банка и се определят активите, които се очаква да се приемат за обезпечение.
5. Без да се засяга член 4, държавите членки гарантират, че плановете за възстановяване съдържат информацията, посочена в раздел А от приложението. Държавите членки могат да изискват в плановете за възстановяване да се включи допълнителна информация.
Плановете за възстановяване включват също така мерки, които институцията би могла да предприеме, ако са изпълнени условията за ранна намеса съгласно член 27.
6. Държавите членки изискват плановете за възстановяване да включват подходящи условия и процедури, за да се създадат условия за навременно прилагане на действията по възстановяване, както и за широк спектър от варианти за възстановяване. Държавите членки изискват в плановете за възстановяване да се разглеждат различни сценарии на сериозни макроикономически и финансови сътресения от значение за конкретните условия на институцията, включително събития, обхващащи цялата система, и сътресения, свързани с отделни юридически лица и групи.
7. До 3 юли 2015 г. ЕБО, в тясно сътрудничество с Европейския съвет за системен риск (ЕССР), издава в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 насоки, с които се конкретизират допълнително различните сценарии, които да се използват за целите на параграф 6 от настоящия член.
8. Държавите членки могат да предвидят, че компетентните органи имат правомощието да изискват от дадена институция да поддържа подробна документация за финансовите договори, по които тази институция е страна.
9. Ръководният орган на институцията по параграф 1 извършва оценка и одобрява плана за възстановяване, преди да го представи на компетентния орган.
10. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, в които, без да се засяга член 4, се конкретизира допълнително минималната информация, която да се съдържа в плана за възстановяване по параграф 5 от настоящия член.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 3 юли 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10 - 14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 6
Оценяване на плановете за възстановяване
1. Държавите членки изискват от институциите, задължени да изготвят планове за възстановяване съгласно член 5, параграф 1 и член 7, параграф 1, да представят тези планове за възстановяване за преглед от компетентния орган. Държавите членки изискват институциите да докажат по убедителен за компетентния орган начин, че тези планове отговарят на критериите, посочени в параграф 2.
2. В рамките на шест месеца от представянето на всеки план и след консултация с компетентните органи на държавите членки, в които се намират значими клонове, доколкото това е от значение за съответния клон, компетентните органи правят преглед на този план и оценяват доколко той отговаря на изискванията, предвидени в член 5, както и на следните критерии:
а)
обоснована е вероятността с прилагането на предложените в плана мерки да се запази или възстанови жизнеспособността и финансовото състояние на институцията или на групата, като се вземат предвид подготвителните мерки, които институцията е предприела или планира да предприеме;
б)
обоснована е вероятността планът и конкретните варианти в рамките на плана да бъдат приложени бързо и ефективно в условията на финансови сътресения, като се избягват във възможно най-голяма степен значителни неблагоприятни последици за финансовата система, включително и при сценарии, които биха довели до прилагането на планове за възстановяване от други институции в рамките на същия период.
3. При оценяване на целесъобразността на плановете за възстановяване компетентният орган взема предвид съответствието на капиталовата структура и структурата на финансиране на институцията на степента на сложност на организационната структура и рисковия профил на институцията.
4. Компетентният орган предоставя плана за възстановяване на органа за преструктуриране. Органът за преструктуриране може да разгледа плана за възстановяване, за да набележи евентуални действия в него, които могат да окажат неблагоприятно въздействие върху възможността за преструктуриране на институцията, и да отправи препоръки по тези въпроси до компетентния орган.
5. Когато компетентният орган прецени, че планът за възстановяване има съществени слабости или са налице съществени пречки за прилагането му, той уведомява институцията или предприятието майка на групата за своята оценка и изисква от нея да представи в рамките на два месеца - срок, който с разрешение от органа може да бъде удължен с още един месец - преразгледан план, от който става ясно как се отстранени тези слабости или пречки.
Преди да изиска от институция да представи повторно план за възстановяване, компетентният орган дава възможност на институцията да изрази своето становище относно това изискване.
Когато компетентният орган счита, че слабостите и пречките не са били отстранени по подходящ начин в преразгледания план за възстановяване, той може да укаже на институцията да внесе конкретни промени в плана.
6. Ако институцията не представи преразгледан план за възстановяване или ако компетентният орган прецени, че в преразгледания план за възстановяване не са отстранени по подходящ начин забелязаните при първоначалната оценка слабости или потенциални пречки, и ако не е възможно те да бъдат отстранени по подходящ начин чрез указание за конкретни промени в плана, компетентният орган изисква от институцията в рамките на разумен срок да набележи промени, които би могла да внесе в своята дейност, така че да отстрани слабостите в плана за възстановяване или пречките за прилагането му.
Ако институцията не успее да набележи такива промени в рамките на срока, определен от компетентния орган, или ако компетентният орган прецени, че предложените от институцията действия няма да отстранят по подходящ начин слабостите или пречките, той може да укаже на институцията да предприеме всички мерки, които счете за необходими и пропорционални, като отчита сериозността на слабостите и пречките и въздействието на мерките върху дейността на институцията.
Без да се засяга член 104 от Директива 2013/36/ЕС, компетентният орган може да укаже на институцията да:
а)
намали своя рисков профил, включително ликвидния риск;
б)
позволи прилагането на своевременни мерки за рекапитализация;
в)
преразгледа своята стратегия и структура;
г)
промени стратегията за финансиране, така че да се подобри устойчивостта на основните стопански дейности и критичните функции;
д)
промени своята управленска структура.
Посоченият в настоящия параграф списък от мерки не възпрепятства държавите членки да оправомощят компетентните органи да предприемат допълнителни мерки съгласно националното право.
7. Когато компетентният орган изиска от дадена институция да предприеме мерки съгласно параграф 6, неговото решение относно мерките трябва да е мотивирано и пропорционално.
Решението се съобщава писмено на институцията и подлежи на обжалване.
8. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, в които се конкретизират минималните критерии, които компетентният орган трябва да разгледа за целите на оценката по параграф 2 от настоящия член и по член 8, параграф 1.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 3 юли 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10 -14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 7
Планове за възстановяване на групата
1. Държавите членки гарантират, че предприятията майки от Съюза изготвят и представят на консолидиращия надзорник план за възстановяване на групата. Плановете за възстановяване на групата се състоят от план за възстановяване на групата под ръководството на предприятието майка от Съюза като цяло. В плана за възстановяване на групата се набелязват мерки, които може да е необходимо да бъдат приложени на нивото на предприятието майка от Съюза и на всяко отделно дъщерно предприятие.
2. В съответствие с член 8 компетентните органи може да изискват от дъщерните предприятия да изготвят и представят планове за възстановяване на индивидуална основа.
3. При условие че са въведени изискванията за поверителност, предвидени в настоящата директива, консолидиращият надзорник препраща плановете за възстановяване на групата на:
а)
съответните компетентни органи, посочени в членове 115 и 116 от Директива 2013/36/ЕС;
б)
компетентните органи на държавите членки, в които се намират значими клонове, доколкото това е от значение за съответния клон;
в)
органът за преструктуриране на ниво група; както и
г)
органите за преструктуриране на дъщерните предприятия.
4. Планът за възстановяване на групата има за цел стабилизиране на цялата група или на всяка институция от групата, когато те са подложени на сътресения, така че да се преодолеят или отстранят причините за нестабилността и да се възстанови финансовото състояние на групата или на въпросната институция, като същевременно се отчита финансовото състояние на други субекти от групата.
Планът за възстановяване на групата включва мерки, които осигуряват координация и последователност на мерките, предприемани на нивото на предприятието майка от Съюза, на нивото на дружествата по член 1, параграф 1, букви в) и г), както и на мерките, които се предприемат на нивото на дъщерните предприятия и, когато е приложимо, в съответствие с Директива 2013/36/ЕС - на нивото на значими клонове.
5. Планът за възстановяване на групата, както и всеки план, изготвен за отделно дъщерно предприятие включва посочените в член 5 елементи. Когато е приложимо, тези планове включват мерки за финансова подкрепа в рамките на групата, приети съгласно споразумение за вътрешногрупова финансова подкрепа, сключено в съответствие с глава III.
6. Плановете за възстановяване на групата включват редица варианти за възстановяване, в които се предвиждат действия, които да бъдат предприети при различните сценарии, предвидени в член 5, параграф 6.
В плана за възстановяване на групата за всеки от сценариите се посочва дали са налице пречки пред прилагането на мерките за възстановяване в рамките на групата, включително на нивото на отделните субекти, обхванати от плана, и дали има съществени практически или правни пречки пред бързото прехвърляне на собствен капитал или изплащането на задължения или активи в рамките на групата.
7. Ръководният орган на субекта, който изготвя плана за възстановяване на групата в съответствие с параграф 1, извършва оценка и одобрява плана за възстановяване преди представянето му на консолидиращия надзорник.
Член 8
Оценяване на плановете за възстановяване на групата
1. Консолидиращият надзорник заедно с компетентните органи на дъщерните предприятия, след консултация с компетентните органи, посочени в член 116 от Директива 2013/36/ЕС, и с компетентните органи на значимите клонове, доколкото това е от значение за значимия клон, разглежда плана за възстановяване на групата и преценява до каква степен той отговоря на изискванията и критериите, предвидени в членове 6 и 7. Оценката се извършва в съответствие с процедурата по член 6 и с настоящия член и при нея се отчита потенциалното въздействие на мерките за възстановяване върху финансовата стабилност във всички държави членки, в които групата извършва дейност.
2. Консолидиращият надзорник и компетентните органи на дъщерните предприятия полагат усилия да постигнат съвместно решение относно:
а)
прегледа и оценката на плана за възстановяване на групата;
б)
необходимостта от изготвяне на план за възстановяване на индивидуална основа за институции, които са част от групата; както и
в)
приложението на мерките, посочени в член 6, параграфи 5 и 6.
Страните полагат усилия да постигнат съвместно решение в срок от четири месеца от датата на предаване на плана за възстановяване на групата от консолидиращия надзорник в съответствие с член 7, параграф 3.
В съответствие с член 31, буква в) от Регламент (ЕС) № 1093/2010 ЕБО може по искане на компетентен орган да съдейства на компетентните органи за постигането на съвместно решение.
3. Ако в рамките на четири месеца от датата на предаване на плана за възстановяване не е постигнато съвместно решение на компетентните органи относно прегледа и оценката на този план или на всякакви мерки, които предприятието майка от Съюза трябва да предприеме в съответствие с член 6, параграфи 5 и 6, консолидиращият надзорник взема самостоятелно решение във връзка с тези въпроси. Консолидиращият надзорник взема своето решение, след като е взел предвид мненията и резервите на другите компетентни органи, изразени през четиримесечния срок. Консолидиращият надзорник съобщава решението на предприятието майка от Съюза и на другите компетентни органи.
Ако до изтичането на четиримесечния срок някой от посочените в параграф 2 компетентни органи е отнесъл въпрос, посочен в параграф 7, до ЕБО в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, консолидиращият надзорник отлага вземането на решение и изчаква решението, което ЕБО може да вземе в съответствие с член 19, параграф 3 от посочения регламент, след което взема решение в съответствие с решението на ЕБО. Четиримесечният срок се счита за срок за помиряване по смисъла на посочения регламент. ЕБО взема своето решение в рамките на един месец. Ако четиримесечният срок е изтекъл или е било постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася до ЕБО. Ако ЕБО не вземе решение в рамките на един месец, се прилага решението на консолидиращия надзорник.
4. При липса на съвместно решение на компетентните органи в рамките на четири месеца от датата на предаване относно:
а)
необходимостта от изготвяне на план за възстановяване на индивидуална основа за институциите в рамките на неговата компетентност, или
б)
прилагането на ниво дъщерно предприятие на мерките, посочени в член 6, параграфи 5 и 6,
всеки компетентен орган взема самостоятелно решение по този въпрос.
Ако до изтичането на четиримесечния срок някой от съответните компетентни органи е отнесъл въпрос, посочен в параграф 7, до ЕБО в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, компетентният орган на дъщерното предприятие отлага вземането на решение и изчаква решението, което ЕБО може да вземе в съответствие с член 19, параграф 3 от посочения регламент, след което взема решение в съответствие с решението на ЕБО. Четиримесечният срок се счита за срок за помиряване по смисъла на посочения регламент. ЕБО взема своето решение в рамките на един месец. Ако четиримесечният срок е изтекъл или е било постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася до ЕБО. Ако ЕБО не вземе решение в рамките на един месец, се прилага решението на компетентния орган, отговарящ за дъщерното предприятие на индивидуално ниво.
5. Останалите компетентни органи, които нямат разногласия по параграф 4, могат да постигнат съвместно решение относно план за възстановяване на групата, който включва субекти от групата в рамките на тяхната компетентност.
6. Съвместното решение по параграф 2 или 5 и решенията, взети от компетентните органи при липса на съвместно решение по параграфи 3 и 4, се признават за окончателни и се прилагат от компетентните органи в съответните държави членки.
7. При искане от компетентен орган в съответствие с параграф 3 или 4 ЕБО може само да съдейства на компетентните органи за постигането на съгласие в съответствие с член 19, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 във връзка с оценката на плановете за възстановяване и прилагането на мерките по член 6, параграф 6, букви а), б) и г).
Член 9
Показатели, свързани с плана за възстановяване
1. За целите на членове 5 - 8 компетентните органи изискват всеки план за възстановяване да включва установена от институцията рамка от показатели за определяне на етапите, на които могат да бъдат предприети подходящите действия, посочени в плана. Тези показатели се съгласуват с компетентните органи при извършването на оценката на плановете за възстановяване в съответствие с членове 6 и 8. Показателите могат да имат качествен или количествен характер, свързан с финансовото състояние на институцията, и трябва да могат да бъдат лесно наблюдавани. Компетентните органи гарантират, че институциите въвеждат подходящи механизми за редовното наблюдение на показателите.
Независимо от първа алинея институцията може:
а)
да предприеме действие съгласно своя план за възстановяване, когато съответният показател не е изпълнен, но ръководният орган на институцията счита това за целесъобразно с оглед на обстоятелствата; или
б)
да се въздържи от предприемането на такова действие, когато ръководният орган на институцията не го счита за целесъобразно с оглед на обстоятелствата.
Решението за предприемане на действие, посочено в плана за възстановяване, или решението за въздържане от предприемането на такова действие незабавно се съобщава на компетентния орган.
2. До 3 юли 2015 г. ЕБО издава в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС)№ 1093/2010 насоки, в които се определя минималният списък на качествените и количествените показатели, посочени в параграф 1.
Раздел 3
Планиране на режима на преструктуриране
Член 10
Планове за преструктуриране
1. Органът за преструктуриране, след консултация с компетентния орган и след консултация с органите за преструктуриране на юрисдикциите, на чиято територия се намират значими клонове, доколкото това е от значение за значимия клон, изготвя план за преструктуриране за всяка институция, която не е част от група, подлежаща на консолидиран надзор съгласно членове 111 и 112 от Директива 2013/36/ЕС. Планът за преструктуриране предвижда действия по преструктуриране, които органът за преструктуриране може да предприеме, когато институцията отговаря на условията за преструктуриране. Информацията, посочена в параграф 7, буква а) се разкрива пред съответната институция.
2. Когато изготвя плана за преструктуриране, органът за преструктуриране набелязва всички съществени пречки пред възможността за преструктуриране и когато е необходимо и пропорционално - очертава съответните действия за преодоляване на тези пречки съгласно глава II от настоящия дял.
3. В плана за преструктуриране се вземат предвид съответните сценарии, включително такива, при които неизпълнението на задълженията може да бъде изолирано или напротив - може да се наблюдава по време на по-мащабна финансова нестабилност или събития, засягащи цялата система. В плана за преструктуриране не се допуска нито едно от следните:
а)
извънредна публична финансова подкрепа, освен използването на средства от механизмите за финансиране, създадени в съответствие с член 100;
б)
извънредно ликвидно улеснение от централната банка; или
в)
ликвидно улеснение от централната банка, което се предоставя при нестандартизирани условия за обезпечение, матуритет и лихвен процент.
4. В плановете за преструктуриране се включва анализ на това как и кога дадена институция може да кандидатства - при посочените в плана условия - за използването на улеснения от централната банка и се определят активите, които се очаква да се приемат за обезпечение.
5. Органите за преструктуриране могат да изискват институциите да им съдействат при изготвянето и актуализирането на плановете.
6. Плановете за преструктуриране се подлагат на преглед и, когато е целесъобразно, се актуализират най-малко веднъж годишно и след всяка съществена промяна в правната или организационната структура, дейността или финансовото състояние на институцията, която може да окаже съществени последици върху ефективността на плана или да наложи по друг начин неговото преразглеждане.
За целите на преразглеждането или актуализирането на плановете за преструктуриране по първа алинея институциите и компетентните органи незабавно информират органите за преструктуриране за всяка промяна, която налага това преразглеждане или актуализиране.
7. Без да се засяга член 4, в плана за преструктуриране се очертават различни варианти за прилагане към институцията на посочените в дял IV инструменти и правомощия за преструктуриране. Той включва, доколкото е целесъобразно и възможно, количествено определени:
а)
обобщение на ключови елементи от плана;
б)
обобщение на съществените промени, настъпили в институцията от последното предоставяне на информация във връзка с преструктурирането;
в)
примери за това как критичните функции и основните стопански дейности могат да бъдат правно и икономически обособени, доколкото е необходимо, от другите функции, така че да се осигури непрекъснатост при неизпълнение на задълженията от страна на институцията;
г)
оценка на графика за изпълнение на всеки съществен аспект от плана;
д)
подробно описание на оценката на възможността за преструктуриране, извършена в съответствие с параграф 2 от настоящия член и с член 15;
е)
описание на всички мерки, изисквани съгласно член 17, за преодоляване или отстраняване на пречките пред възможността за преструктуриране, набелязани в резултат на извършената съгласно член 15 оценка;
ж)
описание на процесите за определяне на стойността и възможността за пазарна реализация на критични функции, основни стопански дейности и активи на институцията;
з)
подробно описание на мерките, чрез които се гарантира, че изискваната съгласно член 11 информация е актуална и по всяко време е на разположение на органите за преструктуриране;
и)
разяснение от органа за преструктуриране относно това как вариантите за преструктуриране биха могли да бъдат финансирани, без да се допуска нито едно от следните;
i)
извънредна публична финансова подкрепа, освен използването на средства от механизмите за финансиране, създадени в съответствие с член 100;
ii)
извънредно ликвидно улеснение от централната банка; или
iii)
ликвидно улеснение от централната банка, което се предоставя при нестандартизирани условия за обезпечение, матуритет и лихвен процент;
й)
подробно описание на различни стратегии за преструктуриране, които могат да се приложат в зависимост от различните възможни сценарии и приложимите срокове;
к)
описание на важни взаимозависимости;
л)
описание на вариантите за запазване на достъпа до плащания и услуги по клиринг и друга инфраструктура, както и оценка на възможността за прехвърляне на позиции на клиенти;
м)
анализ на въздействието на плана върху служителите на институцията, включително оценка на всички свързани разходи, както и описание на предвидените процедури за консултация с персонала по време на процеса на преструктуриране, като се отчитат националните системи за диалог със социалните партньори, когато е приложимо;
н)
план за връзки с медиите и обществеността;
о)
минималното изискване за собствен капитал и за приемливи задължения съгласно член 45, параграф 1 и краен срок за достигане на това ниво, когато е приложимо;
п)
когато е приложимо, минималното изискване за собствен капитал и финансови инструменти за договорно споделяне на загуби съгласно член 45, параграф 1 и краен срок за достигане на това ниво, когато е приложимо;
р)
описание на най-важните операции и системи за поддържане на непрекъснатото функциониране на оперативните процеси на институцията;
с)
когато е приложимо, становища на институцията във връзка с плана за преструктуриране.
8. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране разполагат с правомощието да изискват от дадена институция и дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) да поддържат подробна документация за финансовите договори, по които са страна. Органът за преструктуриране може да определи краен срок, в който институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) трябва да са в състояние да представят тази документация. Същият краен срок се прилага спрямо всички институции и дружества по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) в рамките на неговата компетентност. Органът за преструктуриране може да реши да определи различен краен срок за различните видове финансови договори, посочени в член 2, точка 100. Настоящият параграф не засяга правомощието за събиране на информация на компетентния орган.
9. След консултации с ЕССР ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, определящи допълнително съдържанието на плана за преструктуриране.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 3 юли 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10 - 14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 11
Информация за целите на плановете за преструктуриране и сътрудничество от страна на институциите
1. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране разполагат с правомощието да изискат от институциите:
а)
да им сътрудничат доколкото е необходимо в процеса на изготвяне на плановете за преструктуриране;
б)
да им предоставят пряко или чрез компетентния орган цялата необходима информация за изготвяне и прилагане на плановете за преструктуриране.
По-специално органите за преструктуриране трябва да разполагат с правомощието да изискват, наред с друга информация, информацията и анализите, посочени в раздел Б от приложението.
2. Компетентните органи в съответните държави членки си сътрудничат с органите за преструктуриране с цел да проверят дали част или цялата информация по параграф 1 е вече налична. Ако информацията е налична, компетентните органи я предоставят на органите за преструктуриране.
3. ЕБО разработва проекти за технически стандарти за изпълнение за конкретизиране на процедури и минимален набор от стандартни формуляри и таблици за предоставянето на информация съгласно настоящия член.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 3 юли 2015 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 12
Планове за преструктуриране на групата
1. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране на ниво група, заедно с органите по преструктуриране на дъщерните предприятия и след консултация с органите за преструктуриране на значими клонове, доколкото това е от значение за значимия клон, изготвят планове за преструктуриране на групата. Плановете за преструктуриране на групата включват план за преструктуриране на групата под ръководството на предприятието майка от Съюза като цяло чрез преструктуриране на ниво предприятие майка от Съюза или чрез разделяне и преструктуриране на дъщерните предприятия. В плана за преструктуриране на групата се набелязват мерки за преструктуриране на:
а)
предприятието майка от Съюза;
б)
дъщерните предприятия, които са част от групата и които се намират в Съюза;
в)
дружествата по член 1, параграф 1, букви в) и г); както и
г)
при спазване на дял VI - дъщерните предприятия, които са част от групата и които се намират извън Съюза.
2. Планът за преструктуриране на групата се изготвя въз основа на информацията, представена съгласно член 11.
3. В плана за преструктуриране на групата:
а)
се посочват действията по преструктуриране, които да бъдат предприети във връзка със субекти от групата както посредством действия по преструктуриране по отношение на субектите по член 1, параграф 1, букви б), в) и г), предприятието майка и дъщерните институции, така и посредством координирани действия по преструктуриране по отношение на дъщерните институции, при сценариите, предвидени в член 10, параграф 3;
б)
се разглежда въпросът доколко инструментите за преструктуриране и правомощията за преструктуриране могат да се прилагат и упражняват по координиран начин по отношение на субектите от групата, установени в Съюза, включително и мерки за улесняване на придобиването от трето лице на групата като цяло или на отделни стопански дейности или дейности, които се извършват от редица субекти от групата, или определени субекти от групата, и се набелязват възможните пречки пред координираното преструктуриране;
в)
когато групата включва субекти, учредени в трети държави, се определят подходящите мерки за сътрудничество и координация със съответните органи в тези трети държави и последствията за преструктурирането в рамките на Съюза;
г)
се набелязват мерките, включително и правното и икономическо обособяване на определени функции или стопански дейности, които са необходими за улесняване на преструктурирането на групата, когато са изпълнени условията за преструктуриране;
д)
се посочват допълнителни действия, които не са посочени в настоящата директива и които органът за преструктуриране на ниво група възнамерява да предприеме за преструктуриране на групата;
е)
се набелязват възможностите за финансиране на действията по преструктуриране на групата и - когато ще бъде необходим механизъм за финансиране - се посочват принципите за поделяне на отговорността за това финансиране между източници на финансиране в различни държави членки. В плана не се допуска нито едно от следните:
i)
извънредна публична финансова подкрепа, освен използването на средства от механизмите за финансиране, създадени в съответствие с член 100;
ii)
извънредно ликвидно улеснение от централната банка; или
iii)
ликвидно улеснение от централната банка, което се предоставя при нестандартизирани условия за обезпечение, матуритет и лихвен процент.
Тези принципи се определят въз основа на справедливи и балансирани критерии, и по-специално са съобразени с член 107, параграф 5 и въздействието върху финансовата стабилност във всички съответни държави членки.
4. Оценката на възможността за преструктуриране на групата съгласно член 16 се извършва едновременно с изготвянето и актуализирането на плана за преструктуриране на групата в съответствие с настоящия член. В плана за преструктуриране на групата се включва подробно описание на оценката на възможността за преструктуриране, извършена в съответствие с член 16.
5. Планът за преструктуриране на групата не трябва да има непропорционално въздействие върху която и да е държава членка.
6. След консултация с ЕССР ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, определящи съдържанието на плановете за преструктуриране, като взема предвид разнообразието от стопански модели на групи на вътрешния пазар.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 3 юли 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти, в съответствие с членове 10 - 14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 13
Изискване и процедура за плановете за преструктуриране на група
1. Предприятията майки от Съюза представят на органа за преструктуриране на ниво група информацията, която може да се изисква в съответствие с член 11. Тази информация се отнася за предприятието майка от Съюза и, доколкото е необходимо -за всеки субект от групата, включително дружествата по член 1, параграф 1, букви в) и г).
При условие че са въведени изисквания за поверителност съгласно предвиденото в настоящата директива, органът за преструктуриране на групата препраща получената в съответствие с настоящия параграф информация на:
а)
ЕБО;
б)
органите за преструктуриране на дъщерните предприятия;
в)
органите за преструктуриране на държави, в чиято юрисдикция се намират значими клонове, доколкото това е от значение за значимия клон;
г)
съответните компетентни органи, посочени в членове 115 и 116 от Директива 2013/36/ЕС; и
д)
органите за преструктуриране на държавите членки, в които са установени дружествата по член 1, параграф 1, букви в) и г).
Информацията, предоставяна от органа за преструктуриране на ниво група на органите за преструктуриране и на компетентните органи на дъщерните предприятия, на органите за преструктуриране на държавата, в чиято юрисдикция се намират значими клонове, и на съответните компетентни органи по членове 115 и 116 от Директива 2013/36/ЕС, трябва да включва най-малко цялата информация, която се отнася до дъщерното предприятие или значимия клон. Предоставяната на ЕБО информация включва цялата информация, която се отнася до ролята на ЕБО във връзка с плановете за преструктуриране на групата. В случай че има информация, свързана с дъщерни предприятия в трети държави, органът за преструктуриране на ниво група не е длъжен да предава информацията без съгласието на надзорния орган или органа за преструктуриране на съответната трета държава.
2. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране на ниво група, като действат съвместно с органите за преструктуриране, посочени в параграф 1, втора алинея от настоящия член, в колегиите за преструктуриране и след консултация със съответните компетентни органи, включително компетентните органи на държавите членки, в които се намират значими клонове, изготвят и поддържат планове за преструктуриране на групата. При изготвянето и поддържането на планове за преструктуриране на групата органите за преструктуриране на ниво група могат, по своя преценка и при спазване на изискванията за поверителност, посочени в член 98 от настоящата директива, да включат органи за преструктуриране на трета държава, в чиято юрисдикция групата е установила дъщерни предприятия или финансови холдинги, или значими клонове, както е посочено в член 51 от Директива 2013/36/ЕС.
3. Държавите членки гарантират, че плановете за преструктуриране на групата се подлагат на преглед и, когато е целесъобразно, се актуализират най-малко веднъж годишно и след всяка промяна в правната или организационната структура, в дейността или във финансовото състояние на групата, включително на всеки субект от групата, която може да окаже съществени последици върху плана или да наложи промяна в него.
4. Планът за преструктуриране за групата се приема под формата на съвместно решение на органа за преструктуриране на ниво група и на органите за преструктуриране на дъщерните предприятия.
Тези органи за преструктуриране вземат съвместно решение в рамките на четири месеца от датата, на която органът за преструктуриране на ниво група е предал информацията по параграф 1, втора алинея.
В съответствие с член 31, буква в) от Регламент (ЕС) № 1093/2010 по искане на орган за преструктуриране ЕБО може да съдейства на органите за преструктуриране за постигането на съвместно решение.
5. При липса на съвместно решение на органите за преструктуриране в рамките на четири месеца органът за преструктуриране на ниво група взема самостоятелно решение относно плана за преструктуриране на групата. Решението е надлежно мотивирано и в него се вземат предвид мненията и резервите на други органи за преструктуриране. Решението се предава на предприятието майка от Съюза от органа за преструктуриране на ниво група.
При спазване на параграф 9 от настоящия член, ако до изтичането на четиримесечния срок някой орган за преструктуриране е отнесъл въпроса до ЕБО в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, органът за преструктуриране на ниво група отлага вземането на решение и изчаква решението, което ЕБО може да вземе в съответствие с член 19, параграф 3 от посочения регламент, след което взема решение в съответствие с решението на ЕБО. Четиримесечният срок се счита за срок за помиряване по смисъла на посочения регламент. ЕБО взема своето решение в рамките на един месец. Ако четиримесечният срок е изтекъл или е било постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася към ЕБО. Ако в рамките на един месец ЕБО не вземе решение, се прилага решението на органа за преструктуриране на ниво група.
6. При липса на съвместно решение на органите за преструктуриране в рамките на четири месеца всеки орган за преструктуриране, отговарящ за дъщерно предприятие, взема самостоятелно решение и изготвя и поддържа план за преструктуриране на субектите в рамките на неговата компетентност. Всяко индивидуално решение е надлежно мотивирано, като в него се излагат основанията за несъгласие с предложения план за преструктуриране на групата и се вземат предвид мненията и резервите на другите компетентни органи и органи за преструктуриране. Всеки орган за преструктуриране съобщава своето решение на останалите членове на колегията за преструктуриране.
При спазване на параграф 9 от настоящия член, ако до изтичането на четиримесечния срок някой орган за преструктуриране е отнесъл въпроса до ЕБО в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, съответният орган за преструктуриране отлага вземането на решение и изчаква решението, което ЕБО може да вземе в съответствие с член 19, параграф 3 от посочения регламент, след което взема решение в съответствие с решението на ЕБО. Четиримесечният срок се счита за срок за помиряване по смисъла на посочения регламент. ЕБО взема своето решение в рамките на един месец. Ако четиримесечният срок е изтекъл или е било постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася към ЕБО. Ако ЕБО не вземе решение в рамките на един месец, се прилага решението на органа за преструктуриране на дъщерното предприятие.
7. Останалите органи за преструктуриране, които нямат разногласия по параграф 6, могат да постигнат съвместно решение относно план за преструктуриране на групата, който обхваща субектите от групата в рамките на тяхната компетентност.
8. Съвместните решения по параграфи 4 и 7 и решенията, взети от органите за преструктуриране при липса на съвместно решение по параграфи 5 и 6, се признават за окончателни и се прилагат от останалите съответни органи за преструктуриране.
9. В съответствие с параграфи 5 и 6 от настоящия член при поискване от орган за преструктуриране ЕБО може да съдейства на органите за преструктуриране за постигането на съгласие в съответствие с член 19, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, освен ако някой от съответните органи за преструктуриране не прецени, че въпросът, по който има разногласия, може да засегне по някакъв начин фискалните отговорности на неговата държава членка.
10. Когато съвместните решения се вземат в съответствие с параграфи 4 и 7 и когато органът за преструктуриране прецени в съответствие с параграф 9, че въпросът, по който има разногласия, засяга фискалните отговорности на неговата държава членка, органът за преструктуриране на ниво група започва повторна оценка на плана за преструктуриране на групата, включително на минималното изискване за собствен капитал и приемливи задължения.
Член 14
Предаване на компетентните органи на планове за преструктуриране
1. Органът за преструктуриране предава плановете за преструктуриране, както и внесените в тях промени, на съответните компетентни органи.
2. Органът за преструктуриране на ниво група предава плановете за преструктуриране, както и внесените в тях промени, на съответните компетентни органи.
ГЛАВА II
Възможност за преструктуриране
Член 15
Оценяване на възможността за преструктуриране на институции
1. Държавите членки гарантират, че органът по преструктуриране, след консултация с компетентния орган и с органите за преструктуриране в държави, в чиято юрисдикция се намират значими клонове, доколкото това е от значение за значимия клон, оценява до каква степен дадена институция, която не е част от група, може да бъде преструктурирана, без да се използва нито едно от следните:
а)
извънредна публична финансова подкрепа, освен използването на средства от механизмите за финансиране, създадени в съответствие с член 100;
б)
извънредно ликвидно улеснение от централната банка;
в)
ликвидно улеснение от централната банка, което се предоставя при нестандартизирани условия за обезпечение, матуритет и лихвен процент.
Приема се, че дадена институция може да бъде преструктурирана, ако за органа за преструктуриране е осъществимо и вероятно да може да прекрати дейността ѝ чрез обичайно производство по несъстоятелност или да я преструктурира, като използва различните инструменти за преструктуриране и правомощия за преструктуриране по отношение на институцията, като се избягват във възможно най-голяма степен всякакви значителни неблагоприятни последици за финансовите системи, включително при по-мащабна финансова нестабилност или събития, засягащи цялата система, в държавата членка, в която е установена институцията, в други държави членки или в Съюза, и по такъв начин, че да се осигури непрекъснатост на критичните функции на институцията. Органите за преструктуриране своевременно уведомяват ЕБО винаги когато считат, че дадена институция не може да бъде преструктурирана.
2. За целите на посочената в параграф 1 оценка на възможността за преструктуриране органът за преструктуриране разглежда най-малко въпросите, посочени в раздел В от приложението.
3. Оценката на възможността за преструктуриране съгласно настоящия член се извършва от органа за преструктуриране едновременно с изготвянето и актуализирането на плана за преструктуриране в съответствие с член 10 и служи за тези цели.
4. След консултация с ЕССР ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, в които конкретизира въпросите и критериите за предвидената в параграф 2 от настоящия член и в член 16 оценка на възможността за преструктуриране на институциите или групите.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 3 юли 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея проекти на регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10 - 14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 16
Оценяване на възможността за преструктуриране на групи
1. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране на ниво група, съвместно с органите за преструктуриране на дъщерните предприятия, след консултация с консолидиращия надзорник и компетентните органи на тези дъщерни предприятия, и органите за преструктуриране в държави, в чиято юрисдикция се намират значими клонове, доколкото това е от значение за значимия клон, оценяват до каква степен групите могат да бъдат преструктурирани, без да се използва нито едно от следните:
а)
извънредна публична финансова подкрепа, освен използването на средства от механизмите за финансиране, създадени в съответствие с член 100;
б)
извънредно ликвидно улеснение от централната банка;
в)
ликвидно улеснение от централната банка, което се предоставя при нестандартизирани условия за обезпечение, матуритет и лихвен процент.
Приема се, че дадена група може да бъде преструктурирана, ако за органите за преструктуриране е осъществимо и вероятно да могат да прекратят дейността на субектите от групата чрез обичайно производство по несъстоятелност или да ги преструктурират чрез прилагане на инструменти за преструктуриране и правомощия за преструктуриране по отношение на субектите от групата, като се избягват във възможно най-голяма степен значителни неблагоприятни последици за финансовите системи, включително при по-мащабна финансова нестабилност или събития, засягащи цялата система, в държавите членки, в които са установени субекти от групата, в други държави членки или в Съюза и с цел да се осигури непрекъснатост на критичните функции на субектите от групата, поради факта че те могат да бъдат лесно и своевременно обособени или с други средства. Органите за преструктуриране на ниво група своевременно уведомяват ЕБО винаги когато считат, че дадена група не може да бъде преструктурирана.
Оценката на възможността за преструктуриране на групата се взема предвид от колегиите за преструктуриране по член 88.
2. За целите на оценката на възможността за преструктуриране на групата органите за преструктуриране разглеждат най-малко въпросите, посочени в раздел В от приложението.
3. Оценката на възможността за преструктуриране на групата съгласно настоящия член се извършва едновременно с изготвянето и актуализирането на плановете за преструктуриране на групата в съответствие с член 12 и служи за тези цели. Оценката се извършва съгласно процедурата за вземане на решения, предвидена в член 13.
Член 17
Правомощия за преодоляване или отстраняване на пречките пред възможността за преструктуриране
1. Държавите членки гарантират, че ако вследствие на извършената в съответствие с членове 15 и 16 оценка на възможността за преструктуриране на дадена институция и след консултация с компетентния орган органът за преструктуриране констатира, че има съществени пречки пред възможността за преструктуриране на тази институция, той съобщава констатацията си писмено на съответната институция, на компетентния орган и на органите за преструктуриране на държавите, в чиято юрисдикция се намират значими клонове.
2. Вследствие на уведомлението, посочено в параграф 1 от настоящия член, се спира прилагането на изискването към органите за преструктуриране да изготвят планове за преструктуриране, както и към съответните органи за преструктуриране да постигнат съвместно решение относно плановете за преструктуриране на групата съгласно член 10, параграф 1 и съответно член 13, параграф 4, докато органът за преструктуриране одобри мерките за отстраняване на съществените пречки пред възможността за преструктуриране в съответствие с параграф 3 от настоящия член или вземе решение по тях в съответствие с параграф 4 от настоящия член.
3. В рамките на четири месеца от датата на получаване на уведомлението по параграф 1 институцията предлага на органа за преструктуриране възможни мерки за преодоляване или отстраняване на посочените в уведомлението съществени пречки. Органът за преструктуриране, след консултация с компетентния орган, преценява дали тези мерки са подходящи за ефективно преодоляване или отстраняване на въпросните съществени пречки.
4. Когато органът за преструктуриране прецени, че предложените от дадена институция мерки съгласно параграф 3 не намаляват или не отстраняват ефективно въпросните пречки, той изисква от институцията, пряко или непряко - чрез компетентния орган, да предприеме алтернативни мерки, с които може да се постигне тази цел, и писмено уведомява за тези мерки институцията, която в срок от един месец предлага план за спазването им.
При набелязването на алтернативни мерки органът за преструктуриране трябва да докаже, че с предложените от институцията мерки не би било възможно да бъдат отстранени пречките пред възможността за преструктуриране и че предложените алтернативни мерки са пропорционални за отстраняването им. Органът за преструктуриране взема също така предвид заплахата, която тези пречки пред възможността за преструктуриране представляват за финансовата стабилност, както и последиците на мерките за стопанската дейност на институцията, нейната стабилност и способността ѝ да допринася за икономиката.
5. За целите на параграф 4 органите за преструктуриране разполагат с правомощия да предприемат всяка една от следните мерки:
а)
да изискат от институцията да преразгледа всички споразумения за вътрешногрупово финансиране или да разгледа липсата на такива, или да изготви споразумения за предоставяне на услуги, в рамките на групата или с трети лица, които да осигурят предоставянето на критични функции;
б)
да изискат от институцията да ограничи максималната си индивидуална и обща експозиция;
в)
да наложат конкретни или редовни допълнителни изисквания за информация от значение за целите на преструктурирането;
г)
да изискат от институцията да се освободи от определени активи;
д)
да изискат от институцията да ограничи или прекрати определени съществуващи или планирани дейности;
е)
да ограничат или предотвратят развиването на нови или съществуващи стопански дейности или продажбата на нови или съществуващи продукти;
ж)
да изискат промени в правните или оперативните структури на институцията или на всеки субект от групата, който се намира пряко или непряко под неин контрол, с цел да се намали сложността, така че да се осигури правното и оперативно обособяване на критичните функции от другите функции чрез прилагането на инструменти за преструктуриране;
з)
да изискат от институция или предприятие майка да създаде финансов холдинг майка в държава членка или финансов холдинг майка от Съюза;
и)
да изискат от институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) да емитират приемливи задължения в изпълнение на изискванията по член 45;
й)
да изискат от институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) да предприемат други стъпки, за да изпълнят минималното изискване за собствен капитал и приемливи задължения съгласно член 45, като включително по-специално се опитат да предоговорят всички приемливи задължения, инструменти на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред, които са емитирали, за да се гарантира, че всяко решение на органа за преструктуриране за обезценяване или преобразуване на тези задължения или инструменти ще бъде изпълнено съгласно правото на юрисдикцията, което урежда това задължение или инструмент; както и
к)
когато институцията е дъщерно предприятие на холдинг със смесена дейност, да изиска от холдинга със смесена дейност да учреди отделен финансов холдинг, който да контролира институцията, ако това е необходимо, с цел улесняване на преструктурирането на институцията и избягване на прилагането на инструментите и правомощията за преструктуриране, посочени в дял IV, които са с неблагоприятни последици за нефинансовата част от групата.
6. Решението, взето съгласно параграфи 1 или 4, трябва да отговаря на следните изисквания:
а)
да съдържа основанията за въпросната оценка или констатация;
б)
да посочва как оценката или констатацията отговаря на изискването за пропорционално прилагане, предвидено в параграф 4; както и
в)
да подлежи на обжалване.
7. Преди да набележи дадена мярка по параграф 4, органът за преструктуриране, след консултация с компетентния орган и, когато е приложимо - с определения национален макропруденциален орган, надлежно взема предвид потенциалните последици от тези мерки за конкретната институция, за вътрешния пазар на финансови услуги, за финансовата стабилност в други държави членки и Съюза като цяло.
8. До 3 юли 2015 г. ЕБО издава в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС)№ 1093/2010 насоки, с които се конкретизират допълнително мерките, предвидени в параграф 5, и обстоятелствата, при които може да бъде приложена всяка една от тях.
Член 18
Правомощия за преодоляване или отстраняване на пречките пред възможността за преструктуриране: третиране на групата
1. Органът за преструктуриране на ниво група заедно с органите за преструктуриране на дъщерни предприятия, след консултация с надзорната колегия и органите за преструктуриране на държавите, в чиято юрисдикция се намират значими клонове, доколкото това е от значение за значимия клон, разглеждат изискваната съгласно член 16 оценка в рамките на колегията за преструктуриране и полагат всички възможни усилия, за да постигнат съвместно решение за прилагането на мерките, набелязани съгласно член 17, параграф 4, по отношение на всички институции, които са част от групата.
2. Органът за преструктуриране на ниво група, в сътрудничество с консолидиращия надзорник и ЕБО в съответствие с член 25, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, изготвя и представя доклад пред предприятието майка от Съюза и пред органите за преструктуриране на дъщерните предприятия, които го предават на дъщерните предприятия под техен надзор, и пред органите за преструктуриране на държавите, в чиято юрисдикция се намират значими клонове. Докладът се изготвя след консултация с компетентните органи, като в него се анализират съществените пречки пред ефективното прилагане на инструментите за преструктуриране и упражняването на правомощията за преструктуриране по отношение на групата. В доклада се взема предвид въздействието върху стопанския модел на институцията и се препоръчват пропорционални и целенасочени мерки, които органът смята за необходими или целесъобразни за отстраняването на тези пречки.
3. В рамките на четири месеца от датата на получаване на доклада предприятието майка от Съюза може да представи бележките си и да предложи на органа за преструктуриране на ниво група алтернативни мерки, с които да се коригират набелязаните в доклада пречки.
4. Органът за преструктуриране на ниво група съобщава всяка мярка, предложена от предприятието майка от Съюза, на консолидиращия надзорник, на ЕБО, на органите за преструктуриране на дъщерните предприятия и на органите за преструктуриране на държавите, в чиято юрисдикция се намират значими клонове, доколкото това е от значение за значимия клон. Органите за преструктуриране на ниво група и органите за преструктуриране на дъщерните предприятия, след консултация с компетентните органи и с органите за преструктуриране на държавите, в чиято юрисдикция се намират значими клонове, правят всичко възможно в рамките на правомощията си да постигнат съвместно решение в колегията за преструктуриране във връзка с набелязването на съществените пречки и, при необходимост, във връзка с оценяването на мерките, предложени от предприятието майка от Съюза, и на мерките, изискани от органите с цел преодоляване или отстраняване на пречките, при което се взема предвид потенциалното въздействие на мерките във всички държави членки, в които групата извършва дейност.
5. Съвместното решение се взема в рамките на по-късия от следните два срока: четири месеца от представянето на бележки от страна на предприятието майка от Съюза или четиримесечния срок по параграф 3. То е мотивирано и се излага в документ, който органът за преструктуриране на ниво група предава на предприятието майка от Съюза.
В съответствие с член 31, буква в) от Регламент (ЕС) № 1093/2010 по искане на орган за преструктуриране ЕБО може да съдейства на органите за преструктуриране за постигането на съвместно решение.
6. При липса на съвместно решение в рамките на срока по параграф 5 органът за преструктуриране на ниво група взема самостоятелно решение относно подходящите мерки, които трябва да бъдат предприети по член 17, параграф 4 на ниво група.
Решението е надлежно мотивирано и в него се вземат предвид мненията и резервите на други органи за преструктуриране. Решението се предава на предприятието майка от Съюза от органа за преструктуриране на ниво група.
Ако до изтичането на четиримесечния срок някой орган за преструктуриране е отнесъл въпрос по параграф 9 от настоящия член до ЕБО в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, органът за преструктуриране на ниво група отлага вземането на решение и изчаква решението, което ЕБО може да вземе в съответствие с член 19, параграф 3 от посочения регламент, след което взема решение в съответствие с решението на ЕБО. Четиримесечният срок се счита за срок за помиряване по смисъла на посочения регламент. ЕБО взема своето решение в рамките на един месец. Ако четиримесечният срок е изтекъл или е било постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася до ЕБО. Ако в рамките на един месец ЕБО не вземе решение, се прилага решението на органа за преструктуриране на ниво група.
7. При липса на съвместно решение органите за преструктуриране на дъщерните предприятия вземат самостоятелни решения относно подходящите мерки, които да бъдат предприети индивидуално от дъщерните предприятия в съответствие с член 17, параграф 4. Решението е надлежно мотивирано и в него се вземат предвид мненията и резервите на други органи за преструктуриране. Решението се предава на съответното дъщерно предприятие и на органа за преструктуриране на ниво група.
Ако до изтичането на четиримесечния срок някой орган за преструктуриране е отнесъл въпрос по параграф 9 от настоящия член до ЕБО в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, органът за преструктуриране на дъщерното предприятие отлага вземането на решение и изчаква решението, което ЕБО може да вземе в съответствие с член 19, параграф 3 от посочения регламент, след което взема решение в съответствие с решението на ЕБО. Четиримесечният срок се счита за срок за помиряване по смисъла на посочения регламент. ЕБО взема своето решение в рамките на един месец. Ако четиримесечният срок е изтекъл или е било постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася към ЕБО. Ако ЕБО не вземе решение в рамките на един месец, се прилага решението на органа за преструктуриране на дъщерното предприятие.
8. Съвместното решение по параграф 5 и решенията, взети от органите за преструктуриране при липса на съвместно решение по параграф 6, се признават за окончателни и се прилагат от останалите съответни органи за преструктуриране.
9. При липса на съвместно решение за предприемането на мерки, посочени в член 17, параграф 5, буква ж), з) или к), ЕБО може по искане на орган за преструктуриране в съответствие с параграфи 6 или 7 от настоящия член да съдейства на органите за преструктуриране за постигането на съгласие в съответствие с член 19, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА III
Вътрешногрупова финансова подкрепа
Член 19
Споразумение за вътрешногрупова финансова подкрепа
1. Държавите членки гарантират, че институция майка в държава членка, институция майка от Съюза или дружество по член 1, параграф 1, буква в) или г) и техните дъщерни предприятия в други държави членки или трети държави, които са институции или финансови институции, попадащи в обхвата на консолидирания надзор върху предприятието майка, могат да сключат споразумение да предоставят финансова подкрепа на друга страна по споразумението, която отговаря на условията за ранна намеса съгласно член 27, при условие че са спазени предвидените в настоящата глава условия.
2. Настоящата глава не се прилага за вътрешногруповите договорености за финансиране, включително договорености за предоставяне на финансови средства и договорености за централизирано предоставяне на финансови средства, при условие че нито една от страните по такива договорености не отговаря на условията за ранна намеса.
3. Споразумението за вътрешногрупова финансова подкрепа не съставлява предпоставка за:
а)
предоставяне на вътрешногрупова финансова подкрепа на субект от групата, който изпитва финансови затруднения, ако институцията вземе решение за това след преценка на всеки отделен случай и в съответствие с политиките на групата, ако това не представлява риск за цялата група; или
б)
извършване на дейност в държава членка.
4. Държавите членки отстраняват всякакви правни пречки в националното право пред транзакциите за вътрешногрупова финансова подкрепа, предприети в съответствие с настоящата глава, при условие че нищо в настоящата глава не възпрепятства държавите членки да наложат ограничения на вътрешногруповите транзакции във връзка с националното право, с което се въвеждат възможностите, предвидени в Регламент (ЕС) № 575/2013, с което се транспонира Директива 2013/36/ЕС или което изисква обособяването на части от дадена група или на дейности в рамките на дадена група поради причини, свързани с финансовата стабилност.
5. Споразумението за вътрешногрупова финансова подкрепа може:
а)
да включва едно или повече дъщерни предприятия на групата и да предвижда финансова подкрепа от предприятието майка за дъщерните предприятия, от дъщерните предприятия за предприятието майка, между дъщерните предприятия на групата, които са страна по споразумението, или всякаква комбинация от горните;
б)
да предвижда финансова подкрепа под формата на заем, предоставяне на гаранции, предоставяне на активи за ползване като обезпечение или всякаква комбинация от тези форми на финансова подкрепа, чрез една или повече транзакции, включително между бенефициера на подкрепата и трето лице.
6. Когато съгласно условията на споразумението за вътрешногрупова финансова подкрепа някой от субектите от групата се съгласи да предостави финансова подкрепа на друг субект от групата, споразумението може да включва насрещно съгласие на получаващия подкрепата субект от групата да предостави финансова подкрепа на субекта от групата, който предоставя подкрепа.
7. В споразумението за вътрешногрупова финансова подкрепа се посочват принципите за изчисляване на размера на насрещната престация за всяка транзакция по него. Тези принципи включват изискване размерът на насрещната престация да се определя към момента на предоставяне на финансовата подкрепа. Споразумението, включително принципите за изчисляване на размера на насрещната престация за предоставянето на финансова подкрепа и другите условия на споразумението, трябва да са съобразени със следните принципи:
а)
всяка страна трябва да действа свободно, когато встъпва в споразумението;
б)
при встъпване в споразумението и при определяне на размера на насрещната престация за предоставяне на финансова подкрепа всяка страна трябва да действа максимално в свой собствен интерес, като може да взема предвид всякакви преки и непреки ползи, които могат да произтекат за някоя страна в резултат от предоставянето на финансовата подкрепа;
в)
всяка страна, която предоставя финансова подкрепа, трябва да получи пълен достъп до съответната информация от всяка страна, която получава подкрепа, преди определяне на размера на насрещната престация за предоставянето на финансова подкрепа и преди всяко решение за предоставяне на финансова подкрепа;
г)
размерът на насрещната престация за предоставяне на финансова подкрепа може да е съобразен с информацията, която е на разположение на предоставящата финансовата подкрепа страна поради факта, че тази страна е част от същата група като получаващата финансовата подкрепа страна, и която не е достъпна на пазара; както и
д)
не е задължително при принципите за изчисляване на размера на насрещната престация за предоставяне на финансова подкрепа да се взема предвид очакваното временно въздействие върху пазарните цени, което произтича от външни за групата събития.
8. Споразумението за вътрешногрупова финансова подкрепа може да бъде сключено единствено ако към момента на сключване на предложеното споразумение никоя от страните не отговаря на условията за ранна намеса съгласно преценката на съответните им компетентни органи.
9. Държавите членки гарантират, че всяко право, вземане или действие, произтичащи от споразумението за вътрешногрупова финансова подкрепа, може да бъде упражнено единствено от страните по споразумението, като се изключват трети лица.
Член 20
Преглед на предложеното споразумение от компетентните органи и посредничество
1. Институцията майка от Съюза представя на консолидиращия надзорник заявление за получаване на разрешение във връзка с всяко споразумение за вътрешногрупова финансова подкрепа, предложено в съответствие с член 19. Заявлението съдържа текста на предложеното споразумение и посочва субектите от групата, които желаят да бъдат страни по него.
2. Консолидиращият надзорник незабавно препраща заявлението към компетентните органи на всяко дъщерно предприятие, което желае да бъде страна по споразумението, с оглед на постигането на съвместно решение.
3. В съответствие с процедурата, предвидена в параграфи 5 и 6 от настоящия член, консолидиращият надзорник дава разрешение, ако условията на предложеното споразумение съответстват на условията за финансова подкрепа, определени в член 23.
4. В съответствие с процедурата, предвидена в параграфи 5 и 6 от настоящия член, консолидиращият надзорник може да забрани сключването на предложеното споразумение, ако прецени, че то не съответства на условията за финансова подкрепа, определени в член 23.
5. Компетентните органи полагат всички възможни усилия в рамките на своите правомощия да постигнат, в срок от четири месеца от датата на получаване на заявлението от консолидиращия надзорник, съвместно решение по въпроса дали условията на предложеното споразумение отговарят на условията за финансова подкрепа, заложени в член 23 като вземат предвид потенциалното въздействие, включително фискалните последици, от изпълнението на споразумението във всички държави членки, в които групата извършва дейност. Съвместното решение се излага в документ, съдържащ надлежно мотивирано решение, който консолидиращият надзорник предава на заявителя.
В съответствие с член 31 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 ЕБО може по искане на компетентен орган да съдейства на компетентните органи за постигането на съгласие.
6. При липса на съвместно решение на съответните компетентни органи в рамките на четири месеца консолидиращият надзорник взема самостоятелно решение по заявлението. Решението се излага в документ, съдържащ надлежно мотивираното решение, и в него се вземат предвид мненията и резервите на другите компетентни органи, изразени през четиримесечния срок. Консолидиращият надзорник съобщава своето решение на заявителя и на другите компетентни органи.
7. Ако до изтичането на четиримесечния срок някой от съответните компетентни органи е отнесъл въпроса до ЕБО в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, консолидиращият надзорник отлага вземането на решение и изчаква решението, което ЕБО може да вземе в съответствие с член 19, параграф 3 от посочения регламент, след което взема решение в съответствие с решението на ЕБО. Четиримесечният срок се счита за срок за помиряване по смисъла на посочения регламент. ЕБО взема своето решение в рамките на един месец. Ако четиримесечният срок е изтекъл или е било постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася до ЕБО.
Член 21
Одобрение на предложено споразумение от акционерите
1. Държавите членки изискват всяко предложено споразумение, за което има разрешение от компетентните органи, да бъде представено за одобрение на акционерите на всеки субект от групата, който желае да сключи споразумението. В този случай споразумението е в сила само за тези страни, чиито акционери са одобрили сключването му в съответствие с параграф 2.
2. Споразумението за вътрешногрупова финансова подкрепа поражда действие спрямо субект от групата само ако неговите акционери са упълномощили ръководният орган на този субект от групата да вземе решение субектът от групата да предоставя или да получава финансова подкрепа в съответствие с реда и условията на споразумението и с условията, предвидени в настоящата глава, и ако това пълномощие от акционерите не е било оттеглено.
3. Ръководният орган на всеки субект, който е страна по споразумението, ежегодно докладва пред акционерите за изпълнението на споразумението и на всяко решение, взето съгласно споразумението.
Член 22
Предаване на споразуменията за вътрешногрупова финансова подкрепа на органите за преструктуриране
Компетентните органи предават на съответните органи за преструктуриране споразуменията за вътрешногрупова финансова подкрепа, за които са дали разрешение, и промените в тях.
Член 23
Условия за вътрешногрупова финансова подкрепа
1. Финансовата подкрепа може да се предоставя от субект от групата в съответствие с член 19 само ако са изпълнени всички посочени по-долу условия:
а)
има реална вероятност предоставената подкрепа да помогне в значителна степен за преодоляване на финансовите затруднения на субекта от групата, който получава подкрепата;
б)
предоставянето на финансовата подкрепа има за цел запазване или възстановяване на финансовата стабилност на групата като цяло или някой субект от групата и е в интерес на субекта от групата, който предоставя подкрепата;
в)
финансовата подкрепа се предоставя при определени условия, включително срещу насрещна престация, в съответствие с член 19, параграф 7;
г)
предвид информацията, с която разполага ръководния орган на субекта от групата, който предоставя финансовата подкрепа, към момента на вземане на решението за предоставяне на финансова подкрепа, съществува реална вероятност да бъде получена насрещна престация и - ако подкрепата е предоставена под формата на заем, заемът да бъде изплатен от получаващия подкрепата субект от групата. Ако подкрепата е предоставена под формата на гаранция или някаква форма на обезпечение, същото условие се прилага за задължението, произтичащо за получателя при изпълнение, насочена към гаранцията или обезпечението;
д)
предоставянето на финансовата подкрепа не би застрашило ликвидността или платежоспособността на субекта от групата, който предоставя подкрепата;
е)
предоставянето на финансовата подкрепа не създава заплаха за финансовата стабилност, по-специално в държавата членка на субекта от групата, който предоставя подкрепата;
ж)
към момента на предоставяне на подкрепата субектът от групата, който предоставя подкрепата, спазва капиталовите и ликвидните изисквания на Директива 2013/36/ЕС, както и всички изисквания, наложени съгласно член 104, параграф 2 от Директива 2013/36/ЕС, като предоставянето на финансовата подкрепа не води до нарушаване на тези изисквания от субекта от групата, освен ако това е разрешено от компетентния орган, отговорен за надзора на индивидуална основа на субекта, който предоставя подкрепата;
з)
към момента на предоставяне на подкрепата субектът от групата, който предоставя подкрепата, спазва предвидените в Регламент (ЕС) № 575/2013 и Директива 2013/36/ЕС изисквания, свързани с големите експозиции, включително разпоредбите на националното право, с които се упражняват предвидените в посочените актове възможности за избор, като предоставянето на финансовата подкрепа не води до нарушаване на тези изисквания от субекта от групата, освен ако това е разрешено от компетентния орган, отговорен за надзора на индивидуална основа на субекта от групата, който предоставя подкрепата;
и)
предоставянето на финансовата подкрепа не засяга възможността за преструктуриране на субекта от групата, който предоставя подкрепата.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, които конкретизират условията, предвидени в параграф 1, букви а), в), д) и и).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 3 юли 2015 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме регулаторните технически стандарти, посочени в първа алинея, в съответствие с членове 10 - 14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
3. До 3 януари 2016 г. ЕБО издава насоки в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, за да се насърчи сближаването на практиките за конкретизиране на условията, предвидени в параграф 1, букви б), г), е), ж) и з) от настоящия член.
Член 24
Решение за предоставяне на финансова подкрепа
Решението за предоставяне на вътрешногрупова финансова подкрепа в съответствие със споразумението се взема от ръководния орган на субекта от групата, който предоставя финансовата подкрепа. То е мотивирано и в него се посочва целта на предложената финансова подкрепа. По-специално в решението се посочва по какъв начин предоставянето на финансовата подкрепа е съобразено с условията, предвидени в член 23, параграф 1. Решението за приемане на вътрешногрупова финансова подкрепа в съответствие със споразумението се взема от ръководния орган на субекта от групата, който получава финансовата подкрепа.
Член 25
Право на възражение на компетентните органи
1. Преди предоставянето на подкрепа в съответствие със споразумение за вътрешногрупова финансова подкрепа ръководният орган на субекта от групата, който възнамерява да предостави финансова подкрепа, уведомява за това:
а)
своя компетентен орган;
б)
когато е приложимо, консолидиращия надзорник, ако е различен от органите, посочени в букви а) и в);
в)
компетентния орган на субекта от групата, който получава финансовата подкрепа, ако е различен от органите, посочени в букви а) и б); както и
г)
ЕБО.
В уведомлението се включва мотивираното решение на ръководния орган в съответствие с член 24 и подробности относно предложената финансова подкрепа, включително копие от споразумението за вътрешногрупова финансова подкрепа.
2. В срок от пет работни дни от датата на получаване на пълното уведомление компетентният орган за субекта от групата, който предоставя финансовата подкрепа, може да разреши предоставянето на финансова подкрепа или да я забрани или ограничи, ако прецени, че не са изпълнени условията за вътрешногрупова финансова подкрепа, предвидени в член 23. Решението на компетентния орган за забрана или ограничаване на финансовата подкрепа трябва да бъде мотивирано.
3. Решението на компетентния орган за разрешаване, забрана или ограничаване на финансовата подкрепа се съобщава незабавно на:
а)
консолидиращия надзорник;
б)
компетентния орган на субекта от групата, който получава подкрепата; както и
в)
ЕБО.
Консолидиращият надзорник незабавно информира останалите членове на надзорната колегия и членовете на колегията за преструктуриране.
4. Ако консолидиращият надзорник или компетентният орган, отговарящ за субекта от групата, който получава подкрепата, имат възражения относно решението за забрана или ограничаване на финансовата подкрепа, те могат в рамките на два дни да отнесат въпроса до ЕБО и да поискат съдействие в съответствие с член 31 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
5. Ако компетентният орган не забрани или не ограничи финансовата подкрепа в срока по параграф 2, или разреши предоставянето на подкрепа преди изтичането на този срок, финансовата подкрепа може да бъде предоставена съгласно условията, представени пред компетентния орган.
6. Решението на ръководния орган на институцията относно предоставянето на финансова подкрепа се съобщава на:
а)
компетентния орган;
б)
когато е приложимо, консолидиращия надзорник, ако е различен от органите, посочени в букви а) и в);
в)
компетентния орган на субекта от групата, който получава финансовата подкрепа, когато е различен от органите, посочени в букви а) и б); и
г)
ЕБО.
Консолидиращият надзорник незабавно информира останалите членове на надзорната колегия и членовете на колегията за преструктуриране.
7. Ако компетентният орган ограничи или забрани предоставянето на вътрешногрупова финансова подкрепа съгласно параграф 2 от настоящия член и ако планът за възстановяване на групата в съответствие с член 7, параграф 5, предвижда вътрешногрупова финансова подкрепа, компетентният орган на субект от групата, подкрепата за когото е ограничена или забранена, може да изиска от консолидиращия надзорник да предприеме повторна оценка на плана за възстановяване на групата съгласно член 8 или - ако планът за възстановяване е изготвен на индивидуална основа - да изиска от субекта от групата да представи преразгледан план за възстановяване.
Член 26
Оповестяване
1. Държавите членки гарантират, че субектите от групата оповестяват публично дали са сключили споразумение за вътрешногрупова финансова подкрепа по член 19, както и описание на общите условия на подобно споразумение и наименованията на субектите от групата, които са страни по него, и актуализират информацията най-малко веднъж годишно.
Прилагат се членове 431 - 434 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
2. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение, за да определи формата и съдържанието на описанието, посочено в параграф 1.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 3 юли 2015 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея проекти на технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ДЯЛ III
РАННА НАМЕСА
Член 27
Мерки за ранна намеса
1. Когато в резултат на, наред с другото, бързо влошаващо се финансово състояние, включително по отношение на ликвидността, бързо покачващо се ниво на задлъжнялост, необслужвани заеми или концентрация на експозиции съгласно оценка, основаваща се на набор от показатели, които може да включват капиталовото изискване на институцията плюс 1,5 процентни пункта, институция нарушава или е вероятно в близко бъдеще да наруши изискванията на Регламент (ЕС) № 575/2013, Директива 2013/36/ЕС,дял II от Директива 2014/65/ЕСили някои от членове 3-7, 14-17 и 24, 25 и 26 от Регламент (ЕС) № 600/2014, държавите членки гарантират, че без да се засягат мерките по член 104 от Директива 2013/36/ЕС, когато е приложимо, компетентните органи разполагат най-малкото със следните мерки:
а)
да изискат от ръководния орган на институцията да приложи една или повече от процедурите или мерките, предвидени в плана за възстановяване, или да актуализира този план за възстановяване в съответствие с член 5, параграф 2, когато обстоятелствата, довели до ранна намеса, се различават от допусканията, предвидени в първоначалния план за възстановяване, и да приложи една или повече от процедурите или мерките, предвидени в актуализирания план в рамките на конкретен срок, така че да се отпаднат условията, посочени в уводната част;
б)
да изискат от ръководния орган на институцията да разгледа положението, да набележи мерките за преодоляване на всички набелязани проблеми и да изготви програма за действие за преодоляването им и график за изпълнението ѝ;
в)
да изискат от ръководния орган на институцията да свика или - при неизпълнение на това изискване от страна на ръководния орган - самостоятелно да свикат събрание на акционерите на институцията, както и в двата случая да определят дневния ред и да изискат разглеждането на определени решения с цел приемането им от акционерите;
г)
да изискат освобождаването или смяната на един или повече от членовете на ръководния орган или на висшето ръководство, ако преценят, че тези лица не могат да изпълняват задълженията си съгласно член 13 от Директива 2013/36/ЕС или член 9 от Директива 2014/65/ЕС;
д)
да изискат от ръководния орган на институцията да изготви план за договаряне на преструктурирането на дълга с някои или всички кредитори, съгласно плана за възстановяване, когато е приложимо;
е)
да изискат промени в бизнес стратегията на институцията;
ж)
да изискат промени в правните или оперативните структури на институцията; както и
з)
да получат, включително чрез проверки на място, и да предоставят на органа за преструктуриране цялата необходима информация за актуализиране на плана за преструктуриране и за подготовка за възможно преструктуриране на институцията, включително за извършването на оценка на активите и задълженията на институцията съгласно член 36.
2. Държавите членки гарантират, че компетентните органи уведомяват незабавно органите за преструктуриране, когато установят, че по отношение на дадена институция са изпълнени условията по параграф 1, както и че правомощията на органите за преструктуриране включват правомощието да изискат от институцията да се свърже с потенциални купувачи, за да подготви преструктурирането на институцията при спазване на условията, предвидени в член 39, параграф 2, и разпоредбите относно поверителността, предвидени в член 84.
3. Компетентните органи определят подходящ срок за осъществяването на всяка от мерките по параграф 1, така че да се даде възможност на компетентния орган да оцени ефективността на мярката.
4. До 3 юли 2015 г. ЕБО издава в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 насоки за насърчаване на последователното прилагане на предпоставките за използването на мерките, посочени в параграф 1 от настоящия член.
5. Като взема предвид, когато е целесъобразно, опита, придобит в хода на прилагането на посочените в параграф 4 насоки, ЕБО може да разработи проекти на регулаторни технически стандарти с цел да конкретизира минималния набор от предпоставки за използване на мерките, посочени в параграф 1.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10 - 14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 28
Освобождаване на висшето ръководство и ръководния орган
При значително влошаване на финансовото положение на дадена институция или когато са налице сериозни нарушения на законови или подзаконови актове или на устава на институцията или сериозни административни нередности, или когато други мерки, предприети в съответствие с член 27, не са достатъчни за подобряване на положението, държавите членки гарантират, че компетентните органи могат да изискат освобождаването на отделни или на всички членове на висшето ръководство или на ръководния орган на институцията. Назначаването на ново висше ръководство или ръководен орган се извършва в съответствие с националното право и правото на Съюза и с одобрението или съгласието на компетентния орган.
Член 29
Временен управител
1. В случаите, в които компетентният орган счита смяната на висшето ръководство или на ръководния орган съгласно член 28 за недостатъчна мярка за подобряване на положението, държавите членки гарантират, че компетентните органи могат да назначат един или повече временни управители на институцията. В зависимост от това какво е пропорционално предвид условията, компетентните органи могат да назначат временен управител, който да замени временно ръководния орган на институцията или да работи временно съвместно с ръководния орган на институцията, като компетентният орган уточнява решението си към момента на назначаването. Ако компетентният орган назначи временен управител, който да работи съвместно с ръководния орган на институцията, към момента на това назначаване той определя допълнително ролята, задълженията и правомощията на временния управител, както и всякакви изисквания към ръководния орган на институцията да се консултира с временния управител или да получава съгласието му преди да вземе конкретни решения или да предприеме конкретни действия. От компетентния орган се изисква да оповестява публично назначаването на временен управител, освен когато временният управител не разполага с правомощието да представлява институцията. Държавите членки допълнително гарантират, че временните управители имат квалификацията, способностите и познанията, необходими за изпълнение на своите функции, и не са в положение на конфликт на интереси.
2. Компетентният орган определя правомощията на временния управител в момента на назначаването му въз основа на това, което е пропорционално според условията. Тези правомощия могат да включват някои или всички правомощия на ръководния орган на институцията съгласно нейния устав и националното право, включително правомощията да упражнява някои или всички административни функции на ръководния орган на институцията. Правомощията на временния управител по отношение на институцията трябва да съответстват на приложимото дружествено право.
3. Ролята и функциите на временния управител се определят от компетентния орган в момента на назначаването му и могат да включват оценяване на финансовото състояние на институцията, управление на дейността или на част от дейността на институцията с оглед предпазване или възстановяване на финансовото състояние на институцията и предприемане на мерки за възстановяване на доброто и благоразумно управление на дейността на институцията. Компетентният орган определя всички ограничения на ролята и функциите на временния управител в момента на назначаването му.
4. Държавите членки гарантират, че компетентните органи имат изключителното правомощие да назначават и освобождават временни управители. Компетентният орган може да освободи временния управител по всяко време и на всяко основание. Компетентният орган може да променя условията на назначение на временния управител по всяко време при спазване на настоящия член.
5. Компетентният орган може да изисква за определени действия на временния управител да е необходимо предварително съгласие на компетентния орган. Компетентният орган определя всички такива изисквания в момента на назначаване на временния управител или в момента на всяка промяна на условията на назначението на временен управител.
Във всички случаи временният управител може да упражнява правомощието да свиква общо събрание на акционерите на институцията и да определя дневния ред на такова събрание само с предварителното съгласие на компетентния орган.
6. Компетентният орган може да изисква от временния управител в края на мандата си и периодично, в съответствие с определен от компетентния орган график, да изготвя доклади относно финансовото състояние на институцията и относно предприетите действия по време на неговия мандат.
7. Временен управител се назначава за не повече от една година. Този срок може да бъде подновен в изключителни случаи, ако са все още са налице условията за назначаване на временен управител. Компетентният орган решава дали условията са подходящи за продължаване работата на временния управител и обоснова решението си пред акционерите.
8. При спазване на настоящия член, назначаването на временен управител не засяга правата на акционерите по правото на Съюза или националното дружествено право.
9. Държавите членки могат да ограничат отговорността на временния управител в съответствие с националното право за действие и бездействие при изпълнението на неговите задължения като временен управител съгласно параграф 3.
10. Временен управител, назначен съгласно настоящия член, не се счита за директор в сянка или за фактически директор по националното право.
Член 30
Координация на мерките за ранна намеса и назначаване на временен управител по отношение на групи
1. Когато са изпълнени условията за налагане на изискванията по член 27 или за назначаване на временен управител съгласно член 29 по отношение на предприятие майка от Съюза, консолидиращият надзорник уведомява ЕБО и се консултира с другите компетентни органи в рамките на надзорната колегия.
2. След като ги уведоми и проведе тази консултация, консолидиращият надзорник решава дали да приложи някоя от мерките по член 27 или да назначи временен управител съгласно член 29 по отношение на съответното предприятие майка от Съюза, като взема предвид въздействието на тези мерки върху субектите от групата в други държави членки. Консолидиращият надзорник уведомява за своето решение другите компетентни органи в рамките на надзорната колегия и ЕБО.
3. Когато са изпълнени условията за налагане на изискванията по член 27 или за назначаване на временен управител съгласно член 29 по отношение на дъщерно предприятие на предприятие майка от Съюза, компетентният орган, отговарящ за надзора на индивидуална основа, който възнамерява да предприеме мерки в съответствие с тези членове, уведомява за това ЕБО и се консултира с консолидиращия надзорник.
При получаване на уведомлението консолидиращият надзорник може да оцени вероятното въздействие от налагането на изискванията по член 27 или от назначаването на временен управител съгласно член 29 по отношение на въпросната институция, групата или субектите от групата в други държави членки. Той съобщава резултатите от тази оценка на компетентния орган в рамките на три дни.
След като го уведоми и проведе тази консултация, компетентният орган решава дали да приложи някоя от мерките по член 27 или да назначи временен управител съгласно член 29. В решението се взема надлежно предвид всяка оценка на консолидиращия надзорник. Компетентният орган уведомява консолидиращия надзорник и другите компетентни органи в рамките на надзорната колегия и ЕБО за своето решение.
4. Когато повече от един компетентен орган възнамерява да назначи временен управител или да приложи някоя от мерките по член 27 по отношение на повече от една институция в същата група, консолидиращият надзорник и другите съответни компетентни органи преценяват дали не е по-подходящо да се назначи един временен управител за всички съответни субекти или да се координира прилагането на мерки по член 27 към повече от една институция, за да се улесни намирането на решения за възстановяване на финансовото състояние на съответната институция. Оценката е под формата на съвместно решение на консолидиращия надзорник и другите съответни компетентни органи. Съвместното решение се взема в рамките на пет дни от датата на уведомлението по параграф 1. Съвместното решение се мотивира и се излага в документ, който консолидиращият надзорник предава на предприятието майка от Съюза.
В съответствие с член 31 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 ЕБО може по искане на компетентен орган да съдейства на компетентните органи за постигането на съгласие.
При липса на съвместно решение в рамките на пет дни консолидиращият надзорник и компетентните органи на дъщерните предприятия могат да вземат самостоятелни решения за назначаването на временен управител в институциите, за които носят отговорност, и за прилагането на някоя от мерките по член 27.
5. Когато съответен компетентен орган не е съгласен с решението, за което е уведомен в съответствие с параграфи 1 или 3, или ако не бъде постигнато съвместно решение съгласно параграф 4, компетентният орган може да отнесе въпроса до ЕБО в съответствие с параграф 6.
6. В съответствие с член 19, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 по искане на компетентен орган ЕБО може да съдейства на компетентните органи, които възнамеряват да приложат една или повече от мерките по член 27, параграф 1, буква а) от настоящата директива по отношение на раздел А, точки 4, 10, 11 и 19 от приложението към настоящата директива, по член 27, параграф 1, буква д) от настоящата директива или по член 27, параграф 1, буква ж) от настоящата директива, за постигането на съгласие.
7. Решението на всеки компетентен орган е мотивирано. В него се вземат предвид мненията и резервите на другите компетентни органи, изразени по време на срока за консултация по параграфи 1 или 3 или по време на петдневния срок по параграф 4, както и потенциалното въздействие на решението върху финансовата стабилност в съответните държави членки. Консолидиращият надзорник предава решенията на предприятието майка от Съюза, а съответните компетентни органи - на дъщерните предприятия.
В случаите по параграф 6 от настоящия член, когато до изтичането на срока за консултация по параграфи 1 и 3 от настоящия член или до изтичането на петдневния срок по параграф 4 от настоящия член някой от съответните компетентни органи е отнесъл въпроса до ЕБО в съответствие с член 19, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, консолидиращият надзорник и другите компетентни органи отлагат вземането на решение и изчакват решението, което ЕБО може да вземе в съответствие с член 19, параграф 3 от посочения регламент, след което вземат решение в съответствие с решението на ЕБО. Петдневният срок се счита за срок за помиряване по смисъла на посочения регламент. ЕБО взема своето решение в рамките на три дни. Ако петдневният срок е изтекъл или е било постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася до ЕБО.
8. Ако ЕБО не е взел решение в рамките на три дни, се прилагат индивидуалните решения, взети в съответствие с параграфи 1, 3 или параграф 4, втора алинея.
ДЯЛ IV
ПРЕСТРУКТУРИРАНЕ
ГЛАВА I
Цели, условия и общи принципи
Член 31
Цели на преструктурирането
1. Когато прилагат инструментите за преструктуриране и упражняват правомощия за преструктуриране, органите за преструктуриране се водят от целите на преструктурирането и избират инструментите и правомощията, които най-добре постигат приложимите в конкретния случай цели.
2. Посочените в параграф 1 цели на преструктурирането са:
а)
осигуряване на непрекъснатост на критичните функции;
б)
избягване на значителни неблагоприятни последици за финансовата стабилност, по-специално чрез предотвратяване на разпространението на проблемите, включително в пазарната инфраструктура, и чрез поддържане на пазарна дисциплина;
в)
защита на публичните средства, като се свежда до минимум зависимостта от извънредна публична финансова подкрепа;
г)
защита на вложителите по Директива 2014/49/ЕС и инвеститорите по Директива 97/9/ЕО;
д)
защита на средствата и активите на клиентите.
При постигането на посочените по-горе цели органът за преструктуриране се стреми да свежда до минимум разходите за преструктурирането и да избягва излишната загуба на стойност, освен ако това е необходимо за постигане на целите на преструктурирането.
3. При спазване на различните разпоредби на настоящата директива целите на преструктурирането са еднакво важни и органите за преструктуриране постигат баланс между тях в зависимост от естеството и обстоятелствата на всеки отделен случай.
Член 32
Условия за преструктуриране
1. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране предприемат действия по преструктуриране по отношение на институция по член 1, параграф 1, буква а) единствено ако органът за преструктуриране счита, че са изпълнени всички посочени по-долу условия:
а)
констатацията за това, че институцията е проблемна или е вероятно да стане проблемна е направена от компетентния орган след консултация с органа за преструктуриране или, при спазване на предвидените в параграф 2 условия - от органа за преструктуриране, след консултация с компетентния орган;
б)
предвид времето и други важни обстоятелства няма реална вероятност алтернативни мерки от страна на частния сектор, включително мерки от институционални схеми за защита или действия на надзорни органи, включително мерки за ранна намеса или обезценяването или преобразуването на съответните капиталови инструменти в съответствие с член 59, параграф 2, предприети по отношение на институцията, да предотвратят неизпълнението на задълженията от страна на институцията в разумен срок;
в)
действието по преструктуриране е необходимо в обществен интерес съгласно параграф 5.
2. Държавите членки могат да предвидят, че освен компетентния орган констатацията по параграф 1, буква а) за това дали институцията е проблемна или е вероятно да стане проблемна може да се направи и от органа за преструктуриране след консултация с компетентния орган, когато съгласно националното право органите за преструктуриране разполагат с необходимите инструменти, за да направят тази констатация, по-специално подходящ достъп до съответната информация. Компетентният орган незабавно предоставя на органа за преструктуриране всяка съответна информация, която последният изисква с оглед извършване на оценката си.
3. Предходното приемане на мярка за ранна намеса съгласно член 27 не е условие за предприемане на действия по преструктуриране.
4. За целите на параграф 1, буква а) се приема, че дадена институция е проблемна или има вероятност да стане проблемна, ако са налице едно или повече от следните обстоятелства:
а)
институцията е нарушила или съществуват обективни обстоятелства в подкрепа на констатацията, че институцията ще наруши в близко бъдеще изискванията за продължаване на лиценза по начин, който би обосновал отнемането на лиценза от компетентния орган, включително, но не само защото институцията е понесла или е вероятно да понесе загуби, които ще изчерпят целия ѝ собствен капитал или значителна част от него;
б)
активите на институцията са по-малко от задълженията или съществуват обективни обстоятелства в подкрепа на констатацията, че в близко бъдеще активите на институцията ще бъдат по-малко от задълженията;
в)
институцията не може или съществуват обективни обстоятелства в подкрепа на констатацията, че в близко бъдеще институцията няма да може да плати дълговете си или други задължения на техния падеж;
г)
необходима е извънредна публична финансова подкрепа, освен когато за коригиране на сериозни смущения в икономиката на държава членка и запазване на финансовата стабилност извънредната публична финансова подкрепа е под една от следните форми:
i)
държавна гаранция за обезпечаване на ликвидни улеснения, които централните банки предоставят съгласно условията на централните банки;
ii)
държавна гаранция на новоемитиран дълг; или
iii)
вливане на собствен капитал или закупуване на капиталови инструменти на цени и при условия, които не предоставят предимство на институцията, когато при предоставянето на публичната подкрепа не са налице нито обстоятелствата по буква а), б) или в) от настоящия параграф, нито посочените в член 59, параграф 3.
Във всеки един от случаите по първа алинея, буква г), подточки i), ii) и iii) гаранцията или посочените в тях равностойни мерки се ограничават до платежоспособните институции и зависят от окончателното одобрение съгласно рамката на Съюза за държавната помощ. Тези мерки имат предпазен и временен характер и са пропорционални на целите за справяне с последиците от сериозните смущения, като не се използват за компенсиране на загуби, които институцията е понесла или е вероятно да понесе в близко бъдеще.
Мерките за подкрепа по първа алинея, буква г), подточка iii) се ограничават до вливане на капитал, необходимо за справяне с недостига на капитал, установен при стрес тестовете на национално равнище и на равнището на Съюза и ЕНМ, прегледите за качество на активите или равностойни действия, извършени от Европейската централна банка, ЕБО или националните органи, когато е приложимо, потвърдени от компетентния орган.
До 3 януари 2015 г. ЕБО издава в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 насоки относно посочените по-горе видове тестове, прегледи или действия, които могат да доведат до предоставяне на такава подкрепа.
До 31 декември 2015 г. Комисията извършва преглед на това дали продължава да съществува нужда от допускане на мерки за подкрепа по първа алинея, буква г), подточка iii), както и на условията, които трябва да бъдат изпълнени при продължаваща нужда, като докладва за това на Европейския парламент и на Съвета. Когато е целесъобразно, този доклад се придружава от законодателно предложение.
5. За целите на параграф 1, буква в) от настоящия член дадено действие по преструктуриране се приема за действие в обществен интерес, ако то е необходимо за постигането и съответства на една или повече от посочените в член 31 цели на преструктурирането и ако ликвидацията на институцията чрез обичайно производство по несъстоятелност не би постигнала целите на преструктурирането в същата степен.
6. До 3 юли 2015 г. ЕБО издава в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 насоки с цел насърчаване на сближаването на надзорните практики и практиките на преструктуриране по отношение на тълкуването на различните обстоятелства, при които за дадена институция се приема, че е проблемна или има вероятност да стане проблемна.
Член 33
Условия за преструктуриране на финансови институции и холдинги
1. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране могат да предприемат действие по преструктуриране по отношение на финансова институция по член 1, параграф 1, буква б), ако са изпълнени условията по член 32, параграф 1 както по отношение на финансовата институция, така и по отношение на предприятието майка, попадащо в обхвата на консолидирания надзор.
2. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране могат да предприемат действие по преструктуриране по отношение на дружество по член 1, параграф 1, буква в) или г), ако са изпълнени условията по член 32, параграф 1 по отношение както на дружеството по член 1, параграф 1, буква в) или г), така и по отношение на едно или повече дъщерни предприятия, които са институции, или, когато дъщерното предприятие не е установено в Съюза, органът на третата държава е установил, че то отговаря на условията за предприемането на мерки за преструктуриране съгласно правото на тази трета държава.
3. Когато дъщерните институции на холдинг със смесена дейност са собственост, пряко или косвено, на финансов холдинг посредник, държавите членки гарантират, че действията по преструктуриране за целите на преструктурирането на групата се вземат по отношение на финансовия холдинг посредник и че няма да предприемат действия по преструктуриране за целите на преструктурирането на групата по отношение на холдинга със смесена дейност.
4. При спазване на параграф 3 от настоящия член, независимо, че дружеството по член 1, параграф 1, буква в) или г) не изпълнява условията, установени в член 32, параграф 1, органите за преструктуриране могат да предприемат действие по преструктуриране по отношение на дружеството по член 1, параграф 1, буква в) или г), когато едно или повече от дъщерните предприятия, които са институции, изпълняват условията по член 32, параграфи 1, 4 и 5 и техните активи и задължения са такива, че неизпълнението на задълженията им застрашава институцията или групата като цяло или правото в областта на несъстоятелността на държавата членка изисква групите да се третират като едно цяло, като при това действието по преструктуриране по отношение на дружеството по член 1, параграф 1, буква в) или г) е необходимо за преструктурирането на такива дъщерни предприятия, които са институции, или за преструктурирането на цялата група.
За целите на параграф 2 и на първа алинея от настоящия параграф при оценката за изпълнението на условията по член 32, параграф 1 по отношение на едно или няколко дъщерни предприятия, които са институции, органът за преструктуриране на институцията и органът за преструктуриране на дружеството по член 1, параграф 1, буква в) или г) могат със съвместно споразумение да пренебрегнат всякакви вътрешногрупови прехвърляния на капитал или на загуби между субектите, включително упражняването на правомощия за обезценяване или преобразуване.
Член 34
Основни принципи, уреждащи преструктурирането
1. Държавите членки гарантират, че когато прилагат инструментите за преструктуриране и упражняват правомощията за преструктуриране, органите за преструктуриране вземат всички подходящи мерки, за да гарантират, че действието по преструктуриране е предприето в съответствие със следните принципи:
а)
акционерите на институцията в режим на преструктуриране първи поемат загубите;
б)
кредиторите на институцията в режим на преструктуриране поемат загубите след акционерите съгласно реда на своите вземания в обичайното производство по несъстоятелност, освен ако в настоящата директива изрично не е предвидено друго;
в)
ръководният орган и висшето ръководство на институцията в режим на преструктуриране се сменят, освен когато запазването на всички или част от членовете на ръководния орган и висшето ръководство, в зависимост от случая, се счита за необходимо за постигането на целите на преструктурирането;
г)
ръководният орган и висшето ръководство на институцията в режим на преструктуриране предоставят в пълна степен необходимото съдействие за постигане на целите на преструктурирането;
д)
при спазване на правото на държавата членка, физически и юридически лица носят гражданска или наказателна отговорност за своя принос за неизпълнението на задълженията от страна на институцията;
е)
кредиторите от един и същи клас получават равнопоставено третиране, освен ако в настоящата директива не е предвидено друго;
ж)
никой кредитор не понася по-големи загуби от загубите, които би понесъл, ако институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) бяха ликвидирани чрез обичайно производство по несъстоятелност в съответствие със защитните механизми по членове 73 - 75;
з)
гарантираните депозити са изцяло защитени, както и
и)
действието по преструктуриране се предприема в съответствие със защитните механизми по настоящата директива.
2. Ако дадена институция е субект от група, без да се засяга член 31, органите за преструктуриране прилагат инструментите за преструктуриране и упражняват правомощията за преструктуриране по начин, който свежда до минимум въздействието върху останалите субекти от групата и върху групата като цяло, както и неблагоприятните последици за финансовата стабилност в Съюза и неговите държави членки, по-специално в държавите, в които групата извършва дейност.
3. Когато прилагат инструментите за преструктуриране и упражняват правомощията за преструктуриране, държавите членки гарантират спазването на рамката на Съюза за държавната помощ, когато е приложимо.
4. Когато към дадена институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) се прилага инструментът за продажба на стопанска дейност, инструментът „мостова институция“ или инструментът на обособяване на активи, се счита, че институцията или дружеството са обект на производство по несъстоятелност или на сходно производство за неплатежоспособност за целите на член 5, параграф 1 от Директива 2001/23/ЕО на Съвета (30).
5. При прилагането на инструментите за преструктуриране и упражняването на правомощията за преструктуриране органите за преструктуриране информират и се консултират с представителите на работниците и служителите, когато това е целесъобразно.
6. Органите за преструктуриране прилагат инструменти за преструктуриране и упражняват правомощия за преструктуриране, без да се засягат правилата за представителството на работниците и служителите в ръководните органи, установени в националното право или практика.
ГЛАВА II
Извънредно управление
Член 35
Извънредно управление
1. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране могат да назначат извънреден управител, който да замени ръководния орган на институцията в режим на преструктуриране. Органите за преструктуриране оповестяват публично назначаването на извънреден управител. Държавите членки допълнително гарантират, че извънредният управител има квалификацията, способностите и познанията, необходими за изпълнение на своите функции.
2. Извънредният управител разполага с всички правомощия на акционерите и ръководния орган на институцията. Извънредният управител може обаче да упражнява тези правомощия само под контрола на органа за преструктуриране.
3. Извънредният управител има законоустановеното задължение да предприеме всички необходими мерки за постигане на целите на преструктурирането, посочени в член 31, и да предприеме действия по преструктуриране в съответствие с решението на органа за преструктуриране. При необходимост това задължение има предимство пред всяко друго задължение на ръководството съгласно устава на институцията или националното право, в случай на несъответствие между тях. Тези мерки могат да включват увеличаване на капитала, реорганизация на структурата на собственост на институцията или поглъщане от институции, които са финансово и организационно стабилни, в съответствие с инструментите за преструктуриране, посочени в глава IV.
4. Органите за преструктуриране могат да наложат ограничения на действията на извънредния управител или да изискат за определени актове на извънредния управител да е необходимо предварителното съгласие на органа за преструктуриране. Органите за преструктуриране могат да освободят извънредния управител по всяко време.
5. Държавите членки изискват от извънредния управител в началото и края на мандата си и периодично, в съответствие с определен от органа за преструктуриране график, да изготвя доклади за назначилия го орган за преструктуриране относно икономическото и финансовото положение на институцията и относно действията, предприети в изпълнение на задълженията му.
6. Извънредният управител се назначава за не повече от една година. Този срок може да бъде подновен в изключителни случаи, ако органът за преструктуриране установи, че продължават да са налице условията за назначаване на извънреден управител.
7. Когато повече от един орган за преструктуриране възнамерява да назначи извънреден управител в субект, който е свързан с група, се преценява дали не е по-подходящо да се назначи един извънреден управител за всички съответни субекти, за да се улесни вземането на решения за възстановяване на финансовата стабилност на съответните субекти.
8. В случай на несъстоятелност, когато националното право предвижда назначаването на синдик, този синдик може да бъде извънреден управител съгласно настоящия член.
ГЛАВА III
Оценяване
Член 36
Оценка за целите за преструктурирането
1. Преди да предприемат действие по преструктуриране или да упражнят правомощието за обезценяване или преобразуване на съответните капиталови инструменти, органите за преструктуриране гарантират, че активите и задълженията на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) се оценяват справедливо, консервативно и реалистично от лице, което е независимо от публични органи, включително органа за преструктуриране, от институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г). При спазване на параграф 13 от настоящия член и член 85, оценката се счита за окончателна, ако са изпълнени всички изисквания на настоящия член.
2. Когато не е възможно извършването на независима оценка съгласно параграф 1, органите за преструктуриране могат да направят временна оценка на активите и задълженията на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), в съответствие с параграф 9 от настоящия член.
3. Целта на оценката е да се оцени стойността на активите и задълженията на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), които отговарят на условията за преструктуриране по членове 32 и 33.
4. Оценката на стойността е предназначена:
а)
да предостави данни с цел да се определи дали са изпълнени условията за преструктуриране или условията за обезценяване или преобразуване на капиталови инструменти;
б)
ако са изпълнени условията за преструктуриране, да предостави данни за вземане на решението за подходящото действие по преструктуриране, което да се предприеме по отношение на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г);
в)
когато се прилага правомощието за обезценяване или преобразуване на съответните капиталови инструменти, да предостави данни за вземане на решението относно степента на обезсилване или разсейване на акциите или другите инструменти на собственост, както и степента на обезценяване или преобразуване на съответните капиталови инструменти;
г)
когато се прилага инструментът за споделяне на загуби, да предостави данни за вземане на решението относно степента на обезценяване или преобразуване на приемливите задължения;
д)
когато се прилага инструментът „мостова институция“ или инструментът за обособяване на активи, да предостави данни за вземане на решението относно активите, правата, задълженията или акциите или другите инструменти на собственост, които трябва да бъдат прехвърлени, както и на решението относно размера на насрещната престация, която се дължи на институцията в режим на преструктуриране или, според случая, на собствениците на акциите или другите инструменти на собственост;
е)
когато се прилага инструментът за продажба на стопанска дейност, да предостави данни за вземане на решението относно активите, правата, задълженията или акциите или другите инструменти на собственост, които трябва да бъдат прехвърлени, и да спомогне за формиране на преценката на органа за преструктуриране за определяне на търговските условия за целите на член 38;
ж)
във всички случаи - да гарантира, че всички загуби по активите на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) са напълно признати към момента на прилагане на инструментите за преструктуриране или на упражняване на правомощието за обезценяване или преобразуване на съответните капиталови инструменти.
5. Без да се засяга рамката на Съюза за държавната помощ, когато е приложимо, оценката се основава на консервативни допускания, включително по отношение на нивата на неизпълнение и размера на загубите. При оценката не се взема предвид предоставянето на евентуална бъдеща извънредна публична финансова подкрепа или извънредно ликвидно улеснение от централната банка или ликвидно улеснение от централната банка, което се предоставя при нестандартизирани условия за обезпечение, матуритет и лихвен процент на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), от момента, в който е предприето действие по преструктуриране или се упражнява правомощието за обезценяване или преобразуване на съответните капиталови инструменти. Освен това при оценката се взема предвид фактът, че ако се прилага инструмент за преструктуриране:
а)
органът за преструктуриране и всеки механизъм за финансиране, действащ съгласно член 101, може да си възстанови всички разумни разходи, които са правомерно извършени, от институцията в режим на преструктуриране в съответствие с член 37, параграф 7;
б)
механизмът за финансиране на преструктурирането може да начислява лихви или такси във връзка с всички заеми или гаранции, предоставени на институцията в режим на преструктуриране, в съответствие с член 101.
6. Оценката се допълва от следната информация така, както е представена в счетоводните книги и записи на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г):
а)
актуализиран баланс и доклад за финансовото състояние на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г);
б)
анализ и прогнозна оценка за счетоводната стойност на активите;
в)
списък на текущите балансови и задбалансови задължения, вписани в счетоводните книги и записи на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), в който са посочени съответните вземания и техният ред съгласно приложимото право в областта на несъстоятелността;
7. Когато е целесъобразно, за да се предоставят данни за вземане на решенията по параграф 4, букви д) и е), информацията по параграф 6, буква б) може да се допълни от анализ и прогнозна оценка за стойността на активите и задълженията на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) по пазарна стойност.
8. Оценката представя разделянето на кредиторите в класове в съответствие с техния ред съгласно приложимото право в областта на несъстоятелността и прогнозна оценка за третирането, което би се очаквало да получи всеки клас акционери и кредитори, ако институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) се ликвидират чрез обичайно производство по несъстоятелност.
Тази оценка не засяга прилагането на принципа за „справедливо третиране на кредиторите“, което се прилага съгласно член 74.
9. Когато поради неотложния характер на обстоятелствата не е възможно да се спазят изискванията в параграфи 6 и 8 или когато се прилага параграф 2, се извършва временна оценка на стойността. Временната оценка отговаря на изискванията по параграф 3 и, доколкото е практически осъществимо в съответните обстоятелства - на изискванията по параграфи 1, 6 и 8.
Временната оценка, посочена в настоящия параграф, включва буфер за допълнителни загуби с подходяща обосновка.
10. Оценка, която не отговаря на всички изисквания, предвидени в настоящия член, се счита за временна, докато независимо лице не извърши оценка, която съответства напълно на всички изисквания, предвидени в настоящия член. Последващата окончателна оценка на стойността се извършва веднага щом е практически осъществимо. Тя може да се извърши отделно от посочената в член 74 оценка или едновременно с нея и от същото независимо лице, но е различна от нея.
Последващата окончателна оценка е предназначена:
а)
да гарантира, че всички загуби по активите на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) са напълно признати в счетоводните книги и записи на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г);
б)
да предостави данни за вземането на решението за намаляване на вземанията на кредиторите или за увеличаване на размера на заплатената насрещна престация, в съответствие с параграф 11.
11. В случай че съгласно последващата окончателна оценка стойността на нетните активи на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) е по-висока от стойността съгласно временната оценка на нетните активи на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), органът за преструктуриране може:
а)
да упражни правомощието си за увеличаване на размера на вземанията на кредиторите или собствениците на съответните капиталови инструменти, които са били обезценени при прилагането на инструмента за споделяне на загуби;
б)
да даде указания на мостовата институция или дружеството за управление на активи да направи допълнителна насрещна престация във връзка с активи, права и задължения в полза на институцията в режим на преструктуриране или, в зависимост от случая, във връзка с акции или инструменти на собственост - в полза на собствениците на акциите или другите инструменти на собственост.
12. Независимо от параграф 1, временна оценка, извършена в съответствие с параграфи 9 и 10, е валидно основание органите за преструктуриране да предприемат действия по преструктуриране, включително да поемат управлението на проблемна институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) или да упражнят правомощия за обезценяване или преобразуване на капиталови инструменти.
13. Оценката на стойността е неразделна част от решението за прилагане на инструмент за преструктуриране или за упражняване на правомощие за преструктуриране или от решението за упражняване на правомощия за обезценяване или преобразуване на капиталови инструменти. Самата оценка не подлежи на обжалване отделно, но може да бъде обжалвана заедно с решението в съответствие с член 85.
14. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на обстоятелствата, при които дадено лице е независимо от органа за преструктуриране и от институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) за целите на параграф 1 от настоящия член и за целите на член 74.
15. ЕБО може да разработва проекти на регулаторни технически стандарти за конкретизиране на следните критерии за целите на параграфи 1, 3 и 9 от настоящия член и за целите на член 74:
а)
методологията за оценяване на стойността на активите и задълженията на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г);
б)
отделянето на оценките по членове 36 и 74;
в)
методологията за изчисляване и включване на буфер за допълнителни загуби във временната оценка.
16. ЕБО предоставя на Комисията проектите на регулаторни технически стандарти по параграф 14 до 3 юли 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в параграфи 14 и 15 регулаторни технически стандарти, предвидени в съответствие с членове 10 - 14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА IV
Инструменти за преструктуриране
Раздел I
Общи принципи
Член 37
Общи принципи за инструментите за преструктуриране
1. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране разполагат с необходимите правомощия, за да прилагат инструментите за преструктуриране по отношение на институции или дружества по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), които отговарят на приложимите условия за преструктуриране.
2. Когато орган за преструктуриране реши да приложи инструмент за преструктуриране към институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) и това действие по преструктуриране би довело до загуби, които се понасят от кредиторите, или до преобразуване на техните вземания, органът за преструктуриране упражнява правомощието за обезценяване или преобразуване на капиталови инструменти в съответствие с член 59 непосредствено преди или едновременно с прилагането на инструмента за преструктуриране.
3. Посочените в параграф 1 инструменти за преструктуриране са следните:
а)
инструмент за продажба на стопанска дейност;
б)
инструмент „мостова институция“;
в)
инструмент за обособяване на активи;
г)
инструмент за споделяне на загуби.
4. Органите за преструктуриране могат да прилагат инструментите за преструктуриране както поотделно, така и във всякакви комбинации, при спазване на параграф 5.
5. Органите за преструктуриране могат да прилагат инструмента за обособяване на активи само заедно с друг инструмент за преструктуриране.
6. Когато се използват само инструментите за преструктуриране, посочени в параграф 3, буква а) или б) от настоящия член и те се използват за прехвърляне само на част от активите, правата или задълженията на институцията в режим на преструктуриране, остатъчната част от институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), от които са прехвърлени активите, правата или задълженията, се ликвидира чрез обичайно производство по несъстоятелност. Тази ликвидация се извършва в рамките на разумен срок, като се взема предвид необходимостта институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) да предоставят услуги или подкрепа съгласно член 65, за да се даде възможност на приемателя да продължи дейностите или услугите, придобити чрез прехвърлянето, както и всяко друго основание, поради което е необходимо запазването на остатъчната част от институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), за да се постигнат целите на преструктурирането или да се спазят принципите, посочени в член 34.
7. Органът за преструктуриране и всеки механизъм за финансиране, действащ съгласно член 101, могат да си възстановят всички разумни разходи, направени правомерно във връзка с използването на инструменти или правомощия за преструктуриране или на държавни инструменти за финансова стабилизация по един или повече от следните начини:
а)
като ги приспаднат от насрещната престация, заплатена от приемател в полза на институцията в режим на преструктуриране, или, в зависимост от случая, в полза на собствениците на акции или други инструменти на собственост;
б)
от институцията в режим на преструктуриране, като привилегировани кредитори, или
в)
от постъпленията, получени в резултат на прекратяването на дейността на мостовата институция или на дружеството за управление на активи, като привилегировани кредитори.
8. Държавите членки гарантират, че правилата на националното право в областта на несъстоятелността, свързани с недействителността и липсата на изпълнителна сила на правни актове, които ощетяват кредиторите, не се прилагат по отношение на прехвърлянето на активи, права или задължения от институция в режим на преструктуриране към друг субект чрез прилагането на инструмент за преструктуриране или упражняването на правомощие за преструктуриране, или чрез използването на държавен инструмент за финансова стабилизация.
9. Държавите членки могат да предоставят на органите за преструктуриране допълнителни инструменти и правомощия, които да бъдат упражнявани по отношение на институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), които отговарят на условията за преструктуриране, при условие че:
а)
когато се прилагат към трансгранични групи, тези допълнителни правомощия не трябва да създават пречки пред ефективното преструктуриране на групите; както и
б)
тези допълнителни правомощия са в съответствие с целите на преструктурирането и общите принципи, уреждащи преструктурирането, посочени в членове 31 и 34.
10. В крайно извънредна ситуация на системна криза органът за преструктуриране може да поиска финансиране от алтернативни източници на финансиране чрез използване на държавните инструменти за финансова стабилизация, предвидени в членове 56 - 58, когато са изпълнени следните условия:
а)
има принос към поемането на загуби и рекапитализацията, равен на сума, не по-малка от 8 % от общите задължения, включително собствения капитал на институцията в режим на преструктуриране, изчислени към момента на действието по преструктуриране в съответствие с оценката по член 36, от страна на акционерите и притежателите на други инструменти на собственост, от притежателите на съответните капиталови инструменти и други приемливи задължения чрез обезценяване, преобразуване или по друг начин;
б)
то подлежи на предварително и последващо одобрение съгласно рамката на Съюза за държавната помощ.
Раздел 2
Инструмент за продажба на стопанска дейност
Член 38
Инструмент за продажба на стопанска дейност
1. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране разполагат с правомощието да прехвърлят на купувач, който не е мостова институция:
а)
акции или други инструменти на собственост, емитирани от институция в режим на преструктуриране;
б)
всички или някои активи, права или задължения на институция в режим на преструктуриране;
При спазване на параграфи 8 и 9 от настоящия член и на член 85, посоченото в първа алинея прехвърляне се извършва, без да се иска съгласието на акционерите на институцията в режим на преструктуриране или на трето лице, различно от купувача, и без да се спазват процедурни изисквания съгласно дружественото право или правото в областта на ценните книжа, освен включените в член 39.
2. Прехвърлянето съгласно параграф 1 се извършва при търговски условия, като е съобразено с конкретните обстоятелства и е в съответствие с рамката на Съюза за държавната помощ.
3. В съответствие с параграф 2 от настоящия член органите за преструктуриране вземат всички разумни мерки да извършат прехвърлянето при търговски условия, които отговарят на оценката, извършена съгласно член 36, като вземат предвид конкретните обстоятелства.
4. При спазване на член 37, параграф 7, всяка насрещна престация, заплатена от купувача, е в полза на:
а)
собствениците на акциите или инструментите на собственост, когато продажбата на стопанската дейност е извършена посредством прехвърляне на акции или инструменти на собственост, емитирани от институцията в режим на преструктуриране от собствениците на тези акции или инструменти на собственост на купувача;
б)
институцията в режим на преструктуриране, когато продажбата на стопанската дейност е извършена посредством прехвърляне на някои или всички активи или задължения от институцията в режим на преструктуриране на купувача.
5. Когато използва инструмента за продажба на стопанска дейност органът за преструктуриране може нееднократно да упражни правомощията за прехвърляне, за да извърши последващи прехвърляния на акции или други инструменти на собственост, емитирани от институцията в режим на преструктуриране, или, в зависимост от случая, на активи, права или задължения на институцията в режим на преструктуриране.
6. След използването на инструмента за продажба на стопанска дейност органите за преструктуриране, със съгласието на купувача, могат да упражнят правомощията за прехвърляне по отношение на активи, права или задължения, прехвърлени на купувача, за да се прехвърлят активите, правата или задълженията обратно на институцията в режим на преструктуриране, или акциите или другите инструменти на собственост обратно на първоначалните им собственици, като институцията в режим на преструктуриране или първоначалните собственици са задължени да приемат обратно всички такива активи, права или задължения, или акции или други инструменти на собственост.
7. Купувачът трябва да има необходимия лиценз за извършване на стопанската дейност, която придобива, когато прехвърлянето е извършено съгласно параграф 1. Компетентните органи осигуряват своевременното разглеждане на заявленията за разрешение във връзка с прехвърлянето.
8. Чрез дерогация от членове 22 - 25 от Директива 2013/36/ЕС, от изискването да се информират компетентните органи по член 26 от Директива 2013/36/ЕС, от член 10, параграф 3, член 11, параграфи 1 и 2 и членове 12 и 13 от Директива 2014/65/ЕС и от изискването за уведомяване по член 11, параграф 3 от същата директива, когато прехвърлянето на акции или други инструменти на собственост в резултат на прилагането на инструмента за продажба на стопанска дейност би довело до придобиване или увеличаване на квалифицираното участие в дадена институция по начина, посочен в член 22, параграф 1 от Директива 2013/36/ЕС или член 11, параграф 1 от Директива 2014/65/ЕС, компетентният орган на тази институция извършва своевременно оценката, изисквана съгласно посочените членове, без това да води до отлагане на прилагането на инструмента за продажба на стопанска дейност и да препятства постигането на съответните цели на преструктурирането чрез действието по преструктуриране.
9. Държавите членки гарантират, че ако компетентният орган на тази институция не е приключил оценката по параграф 8, от датата на прехвърляне на акциите или другите инструменти на собственост при прилагането от органа за преструктуриране на инструмента за продажба на стопанска дейност се прилагат следните разпоредби:
а)
прехвърлянето на акции или други инструменти на собственост в полза на приобретателя поражда действие незабавно;
б)
по време на срока за оценка и по време на всеки срок за продажба, предвиден в буква е), приобретателят губи правото си на глас, произтичащо от тези акции или други инструменти на собственост и то се предоставя само на органа за преструктуриране, който не е задължен да упражнява това право на глас и не носи никаква отговорност за упражняването или въздържането от упражняване на правото на глас;
в)
по време на срока за оценка и по време на всеки срок за продажба, предвиден в буква е), санкциите и другите мерки за нарушения на изискванията за придобиване или продажба на квалифицирано участие съгласно членове 66, 67 и 68 от Директива 2013/36/ЕС не се прилагат за прехвърлянето на акции или други инструменти на собственост;
г)
веднага след приключването на оценката от компетентния орган, този орган уведомява писмено органа за преструктуриране и приобретателя дали одобрява или, в съответствие с член 22, параграф 5 от Директива 2013/36/ЕС, възразява срещу прехвърлянето на приобретателя на акции или други инструменти на собственост;
д)
ако компетентният орган одобри прехвърлянето на приобретателя на акции или други инструменти на собственост, правото на глас, свързано с тези акции или други инструменти на собственост, се счита за предоставено изцяло на приобретателя веднага след като органът за преструктуриране и приобретателят получат от компетентния орган уведомление за одобрението;
е)
ако компетентният орган възрази срещу прехвърлянето на приобретателя на акции или други инструменти на собственост, то:
i)
правото на глас, свързано с тези акции или други инструменти на собственост съгласно буква б), се запазва и продължава да има пълно действие;
ii)
органът за преструктуриране може да изиска от приобретателя да продаде тези акции или други инструменти на собственост в рамките на срок за продажба, определен от органа за преструктуриране при отчитане на преобладаващите пазарни условия; и
iii)
в случай че приобретателят не осъществи такава продажба в рамките на срока за продажба, определен от органа за преструктуриране, компетентният орган, със съгласието на органа за преструктуриране, може да наложи на приобретателя санкции и други мерки за нарушения на изискванията за придобиване или продажба на квалифицирано участие съгласно членове 66, 67 и 68 от Директива 2013/36/ЕС.
10. При прехвърляния чрез инструмента за продажба на стопанска дейност се прилагат защитните механизми, посочени в дял IV, глава VII.
11. За целите на упражняването на правото за предоставяне на услуги или за установяване в друга държава членка в съответствие с Директива 2013/36/ЕС или Директива 2014/65/ЕС се приема, че купувачът е приемник на институцията в режим на преструктуриране и може да продължи да упражнява правата, упражнявани от институцията в режим на преструктуриране, по отношение на прехвърлените активи, права или задължения.
12. Държавите членки гарантират, че посоченият в параграф 1 купувач може да продължи да упражнява членските си права и правото си на достъп до платежни и клирингови системи и системи за сетълмент, фондови борси, схеми за обезщетяване на инвеститори и схеми за гарантиране на депозити на институцията в режим на преструктуриране, при условие че тя отговаря на критериите за участие и членство в такива системи.
Независимо от първа алинея, държавите членки гарантират, че:
а)
достъп не е отказан поради това, че купувачът не притежава рейтинг от агенция за кредитен рейтинг или че този рейтинг не съответства на равнището на рейтинг, необходимо за получаването на достъп до системите, посочени в първа алинея;
б)
когато купувачът не отговаря на критериите за членство или за участие в съответни платежни и клирингови системи или системи за сетълмент, фондови борси, схеми за обезщетяване на инвеститори или схеми за гарантиране на депозити, посочените в първа алинея права се упражняват за срок, определен от органа за преструктуриране, като този срок не може да бъде по-дълъг от 24 месеца и подлежи на подновяване при подаване на заявление от купувача до органа за преструктуриране.
13. Без да се засяга дял IV, глава VII, акционерите или кредиторите на институцията в режим на преструктуриране и други трети лица, чиито активи, права или задължения не са прехвърлени, нямат права по отношение на прехвърлените активи, права или задължения.
Член 39
Инструмент за продажба на стопанска дейност: процедурни изисквания
1. При спазване на параграф 3 от настоящия член, когато орган за преструктуриране прилага инструмента за продажба на стопанска дейност по отношение на дадена институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), той предлага на пазара или организира предлагането на пазара на активите, правата, задълженията, акциите или другите инструменти на собственост на тази институция, които органът възнамерява да прехвърли. Пакети от права, активи и задължения могат да бъдат предлагани на пазара поотделно.
2. Без да се засяга рамката на Съюза за държавната помощ, когато е приложимо, предлагането на пазара по параграф 1 се извършва в съответствие със следните критерии:
а)
то е възможно най-прозрачно и не е свързано със съществени грешки в представянето на активите, правата, задълженията, акциите или другите инструменти на собственост на институцията, които органът възнамерява да прехвърли, предвид обстоятелствата и по-специално необходимостта да се поддържа финансова стабилност;
б)
то не облагодетелства или дискриминира неоснователно потенциални купувачи;
в)
то не е свързано с конфликт на интереси;
г)
то не поражда несправедливи предимства за потенциален купувач;
д)
то е съобразено с необходимостта за бързо провеждане на действието по преструктуриране;
е)
то има за цел да се получи възможно най-висока продажна цена за включените акции или други инструменти на собственост, активи, права или задължения.
При спазване на първа алинея, буква б) принципите, посочени в настоящия параграф, не възпрепятстват органа за преструктуриране да направи предложение на конкретни потенциални купувачи.
Всяко публично оповестяване на предлагането на пазара на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) от настоящата директива, което по принцип се изисква в съответствие в член 17, параграф 1 от Регламент (ЕС)№ 596/2014, може да бъде отложено в съответствие с член 17, параграф 4 или 5 от посочения регламент.
3. Органът за преструктуриране може да прилага инструмента за продажба на стопанска дейност, без да спазва предвиденото в параграф 1 изискване за предлагане на пазара, когато прецени, че спазването на това изискване може да попречи на постигането на една или повече от целите на преструктурирането, и по-специално ако са изпълнени следните условия:
а)
той смята, че съществува съществена заплаха за финансовата стабилност, породена или изострена от неизпълнението на задълженията или вероятното неизпълнение на задълженията от страна на институцията в режим на преструктуриране; както и
б)
той смята, че спазването на това изискване може да попречи на ефективността на продажбата на стопанска дейност при справянето с тази заплаха или при постигането на целта на преструктурирането по член 31, параграф 2, буква б).
4. До 3 юли 2015 г. ЕБО издава в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 насоки, с които се определят фактическите обстоятелства, представляващи съществена заплаха, и елементите, свързани с ефективния характер на инструмента за продажба на стопанска дейност, предвидени в параграф 3, букви а) и б).
Раздел 3
Инструмент „мостова институция“
Член 40
Инструмент „мостова институция“
1. За да се постигнат целите на инструмента „мостова институция“ и като се има предвид необходимостта от запазване на критичните функции в мостовата институция, държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране разполагат с правомощието да прехвърлят на мостова институция:
а)
акции или други инструменти на собственост, емитирани от една или повече институции в режим на преструктуриране;
б)
всички или определени активи, права или задължения на една или повече институции в режим на преструктуриране.
При спазване на член 85, посоченото в първа алинея прехвърляне може да се извърши, без да има съгласие на акционерите на институциите в режим на преструктуриране или на трето лице, различно от мостовата институция, и без да се спазват процедурни изисквания съгласно дружественото право или правото в областта на ценните книжа.
2. Мостовата институция е юридическо лице, което отговаря на всички посочени по-долу изисквания:
а)
изцяло или частично е собственост или се контролира от един или повече публични органи, които могат да включват органа за преструктуриране или механизма за финансиране на преструктурирането, и се контролира от органа за преструктуриране;
б)
създадена е с цел да придобие и държи някои или всички акции или други инструменти на собственост, емитирани от институция в режим на преструктуриране, или някои или всички активи, права и задължения на една или повече институции в режим на преструктуриране с оглед запазване на достъпа до критичните функции и продажба на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г).
Прилагането на инструмента за споделяне на загуби за целите по член 43, параграф 2, буква б) не трябва да засяга способността на органа за преструктуриране да контролира мостовата институция.
3. Когато прилага инструмента „мостова институция“, органът за преструктуриране гарантира, че общата стойност на задълженията, прехвърлени на мостовата институция, не надхвърля общата стойност на правата и активите, прехвърлени от институцията в режим на преструктуриране или предоставени от други източници.
4. При спазване на член 37, параграф 7, всяка насрещна престация, заплатена от мостовата институция, е в полза на:
а)
собствениците на акциите или другите инструменти на собственост, когато прехвърлянето към мостовата институция е извършено посредством прехвърляне на акции или инструменти на собственост, емитирани от институцията в режим на преструктуриране, от собствениците на тези акции или инструменти на мостовата институция;
б)
институцията в режим на преструктуриране, когато прехвърлянето към мостовата институция е извършено посредством прехвърляне на някои или всички активи или задължения от институцията в режим на преструктуриране на мостовата институция.
5. Когато прилага инструмента „мостова институция“, органът за преструктуриране може да упражни многократно правомощията за прехвърляне, за да извърши последващи прехвърляния на акции или други инструменти на собственост, емитирани от институция в режим на преструктуриране, или, в зависимост от случая, на активи, права или задължения на институцията в режим на преструктуриране.
6. След прилагане на инструмента „мостова институция“ органът за преструктуриране може:
а)
да прехвърля права, активи или задължения обратно от мостовата институция към институцията в режим на преструктуриране или акции или други инструменти на собственост обратно на първоначалните им собственици, като институцията в режим на преструктуриране или първоначалните собственици са задължени да приемат обратно всички такива активи, права или задължения или акции или други инструменти на собственост, при условие че са спазени изискванията, предвидени в параграф 7;
б)
да прехвърля акции или други инструменти на собственост или активи, права или задължения от мостовата институция към трето лице.
7. Органите за преструктуриране могат да прехвърлят акции или други инструменти на собственост или активи, права или задължения обратно от мостовата институция при наличието на някое от следните обстоятелства:
а)
в инструмента, с който е извършено прехвърлянето, е предвидена изрично възможността за обратно прехвърляне на определени акции или други инструменти на собственост, активи, права или задължения;
б)
конкретните акции или други инструменти на собственост, активи, права или задължения не попадат в съответните класове или не отговарят на условията за прехвърляне на акциите или другите инструменти на собственост, активите, правата или задълженията, предвидени в инструмента, с който е извършено прехвърлянето.
Такова прехвърляне може да бъде извършено по всяко време, като трябва да отговаря на всички други условия, предвидени в инструмента за съответната цел.
8. При прехвърлянията между институцията в режим на преструктуриране или първоначалните собственици на акциите или другите инструменти на собственост, от една страна, и мостовата институция, от друга страна, се прилагат защитните механизми, посочени в дял IV, глава VII.
9. За целите на упражняването на правото за предоставяне на услуги или за установяване в друга държава членка в съответствие с Директива 2013/36/ЕС или Директива 2014/65/ЕС се приема, че мостовата институция е приемник на институцията в режим на преструктуриране и може да продължи да упражнява правата, упражнявани от институцията в режим на преструктуриране по отношение на прехвърлените активи, права или задължения.
За други цели органите за преструктуриране могат да изискат мостовата институция да се счита за приемник на институцията в режим на преструктуриране и да е в състояние да продължи да упражнява всички права, които са били упражнявани от институцията в режим на преструктуриране по отношение на прехвърлените активи, права или задължения.
10. Държавите членки гарантират, че мостовата институция може да продължи да упражнява членските си права и правото си на достъп до платежни и клирингови системи и системи за сетълмент, фондови борси, схеми за обезщетяване на инвеститори и схеми за гарантиране на депозити на институцията в режим на преструктуриране, при условие че тя отговаря на критериите за членство и участие в такива системи.
Независимо от първа алинея държавите членки гарантират, че:
а)
достъп не е отказан поради това, че мостовата институция не притежава рейтинг от агенция за кредитен рейтинг или че този рейтинг не съответства на равнището на рейтинг, необходимо за получаването на достъп до системите, посочени в първа алинея;
б)
когато мостовата институция не отговаря на критериите за членство или за участие в съответни платежни и клирингови системи или системи за сетълмент, фондови борси, схеми за обезщетяване на инвеститори или схеми за гарантиране на депозити, посочените в първа алинея права се упражняват за срок, определен от органа за преструктуриране, като този срок не трябва да бъде по-дълъг от 24 месеца и подлежи на подновяване при подаване на заявление от мостовата институция до органа за преструктуриране.
11. Без да се засяга дял IV, глава VII, акционерите или кредиторите на институцията в режим на преструктуриране и други трети лица, чиито активи, права или задължения не са прехвърлени на мостовата институция, нямат права по отношение на активите, правата или задълженията, прехвърлени на мостовата институция, нито по отношение на нейния ръководен орган или висше ръководство.
12. Целите на мостовата институция не включват никакви задължения или отговорност пред акционерите или кредиторите на институцията в режим на преструктуриране, като ръководният орган или висшето ръководство не носят отговорност пред такива акционери или кредитори за действия и бездействия при изпълнение на своите задължения, освен ако действието или бездействието не предполага груба небрежност или сериозно нарушение по националното право, което засяга пряко правата на акционерите или кредиторите.
Държавите членки могат допълнително да ограничат отговорността на мостовата институция и на нейния ръководен орган или висше ръководство в съответствие с националното право по отношение на действие и бездействие при изпълнение на задълженията им.
Член 41
Функциониране на мостовата институция
1. Държавите членки гарантират, че мостовата институция действа в съответствие със следните изисквания:
а)
съдържанието на учредителните документи на мостовата институция е одобрено от органа за преструктуриране;
б)
в зависимост от структурата на собствеността на мостовата институция органът за преструктуриране назначава или одобрява ръководния орган на мостовата институция;
в)
органът за преструктуриране одобрява възнаграждението на членовете на ръководния орган и определя съответните им отговорности;
г)
органът за преструктуриране одобрява стратегията и рисковия профил на мостовата институция;
д)
мостовата институция е лицензирана в съответствие с Директива 2013/36/ЕС или Директива 2014/65/ЕС, в зависимост от случая, и разполага с необходимия лиценз съгласно действащото национално право да извършва дейностите или да предоставя услугите, които придобива чрез прехвърлянето, извършено съгласно член 63 от настоящата директива;
е)
мостовата институция спазва изискванията на Регламент (ЕС) № 575/2013 и на директиви 2013/36/ЕС и 2014/65/ЕС, в зависимост от случая, и попада в обхвата на предвидения в посочените актове надзор;
ж)
дейността на мостовата институция е в съответствие с рамката на Съюза за държавната помощ и органът за преструктуриране може съответно да предвиди ограничения за дейността ѝ.
Независимо от букви д) и е) от първа алинея и когато това е необходимо за постигането на целите на преструктурирането, за кратък срок в началото на своята дейност мостовата институция може да бъде създадена и лицензирана, без да са спазени Директива 2013/36/ЕС или Директива 2014/65/ЕС. За тази цел органът за преструктуриране подава искане в този смисъл до компетентния орган. Ако компетентният орган реши да предостави такъв лиценз, той посочва срока, през който мостовата институция е освободена от задължението за спазване на изискванията по посочените директиви.
2. При спазва на ограниченията, наложени с правилата на Съюза или националните правила в областта на конкуренцията, ръководството на мостовата институция управлява мостовата институция с цел запазване на достъпа до критичните функции и продажба на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), техните активи, права или задължения на един или повече частни купувачи при подходящите условия и в рамките на срока, посочен в параграф 4 от настоящия член или, когато е приложимо, в параграф 6 от настоящия член.
3. Органът за преструктуриране взема решение, че мостовата институция не е вече мостова институция по смисъла на член 40, параграф 2, при един от следните случаи, като се взема предвид първият настъпил случай:
а)
сливане на мостовата институция с друг субект;
б)
мостовата институция престава да отговаря на изискванията на член 40, параграф 2;
в)
продажбата на всички или по същество всички активи, права или задължения на мостовата институция на трето лице;
г)
след изтичане на срока, посочен в параграф 5 или, когато е приложимо - параграф 6.
д)
активите на мостовата институция са напълно ликвидирани, а задълженията ѝ са напълно погасени.
4. Когато органът за преструктуриране се стреми да продаде мостовата институция или нейните активи, права или задължения, държавите членки гарантират, че мостовата институция или съответните активи или задължения се предлагат на пазара свободно и по прозрачен начин и продажбата не е свързана със съществени грешки в представянето на активите и задълженията и не облагодетелства или ощетява необосновано потенциалните купувачи.
Всяка такава продажба се извършва при търговски условия, като се вземат предвид обстоятелствата и в съответствие с рамката на Съюза за държавната помощ.
5. Ако не настъпи никой от сценариите по параграф 3, букви а), б), в) и д), органът за преструктуриране прекратява дейността на мостовата институция веднага щом е възможно и във всички случаи- в двегодишен срок след датата, на която е извършено последното прехвърляне от институция в режим на преструктуриране чрез инструмента „мостова институция“.
6. Органът за преструктуриране може да удължи посочения в параграф 5 срок с един или повече допълнителни едногодишни срока, ако такова удължаване:
а)
спомага за постигането на резултатите, посочени в параграф 3, буква а), б), в или д); или
б)
е необходимо, за да се гарантира непрекъснатост на важни банкови или финансови услуги.
7. Всяко решение на органа за преструктуриране за удължаване на срока, посочен в параграф 5, трябва да е мотивирано и да съдържа подробна оценка на положението, включително на пазарните условия и перспективи, които обосновават удължаването.
8. Когато дейността на мостовата институция е прекратена при обстоятелствата, посочени в параграф 3, буква в) или г), мостовата институция се ликвидира чрез обичайно производство по несъстоятелност.
При спазване на член 37, параграф 7, всички постъпления, получени в резултат на прекратяването на дейността на мостовата институция, са в полза на акционерите на мостовата институция.
9. Когато мостовата институция се използва за прехвърлянето на активи и задължения на повече от една институция в режим на преструктуриране, задължението по параграф 8 се прилага за активите и задълженията, прехвърлени от всяка от институциите в режим на преструктуриране, а не за самата мостова институция.
Раздел 4
Инструмент за обособяване на активи
Член 42
Инструмент за обособяване на активи
1. За да се постигнат целите на инструмента за обособяване на активи, държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране разполагат с правомощието да прехвърлят активи, права или задължения на институцията в режим на преструктуриране или на мостовата институция към едно или повече дружества за управление на активи.
При спазване на член 85, посоченото в първа алинея прехвърляне може да се извърши, без да има съгласие на акционерите на институциите в режим на преструктуриране или на трето лице, различно от мостовата институция, и без да се спазват процедурните изисквания съгласно дружественото право или правото в областта на ценните книжа.
2. За целите на инструмента за обособяване на активи дружество за управление на активи е юридическо лице, което отговаря на всички посочени по-долу изисквания:
а)
изцяло или частично е собственост или се контролира от един или повече публични органи, които могат да включват органа за преструктуриране или механизма за финансиране на преструктурирането, и се контролира от органа за преструктуриране;
б)
създадено е с цел да приеме някои или всички от активите, правата и задълженията на една или повече институции в режим на преструктуриране или на мостова институция.
3. Дружеството за управление на активи управлява прехвърлените му активи с цел стойността им да се повиши максимално чрез евентуална продажба или ликвидиране по обичайния ред.
4. Държавите членки гарантират, че дружеството за управление на активи действа в съответствие със следните разпоредби:
а)
съдържанието на учредителните документи на дружеството за управление на активи е одобрено от органа за преструктуриране;
б)
в зависимост от структурата на собствеността на дружеството за управление на активи органът за преструктуриране назначава или одобрява ръководния орган на дружеството;
в)
органът за преструктуриране одобрява възнаграждението на членовете на ръководния орган и определя съответните им отговорности;
г)
органът за преструктуриране одобрява стратегията и рисковия профил на дружеството за управление на активи.
5. Органите за преструктуриране могат да упражняват посочените в параграф 1 правомощия за прехвърляне на активи, права или задължения само ако:
а)
текущото състояние на пазара за тези активи е такова, че евентуална реализация на тези активи чрез обичайното производство по несъстоятелност би имала неблагоприятни последици за един или повече финансови пазари;
б)
такова прехвърляне е необходимо с цел да се гарантира правилното функциониране на институцията в режим на преструктуриране или на мостовата институция; или
в)
такова прехвърляне е необходимо с цел да се увеличат максимално постъпленията от реализацията на активите.
6. Когато органите за преструктуриране използват инструмента за обособяване на активи, те определят размера на насрещната престация, срещу която активите, правата и задълженията се прехвърлят на дружеството за управление на активи в съответствие с принципите, установени в член 36, и с рамката на Съюза за държавната помощ. Настоящият параграф не е пречка насрещната престация да има символична или отрицателна стойност.
7. При спазване на член 37, параграф 7, всяка насрещна престация, заплатена от дружеството за управление на активи във връзка с активите, правата или задълженията, придобити пряко от институцията в режим на преструктуриране, е в полза на институцията в режим на преструктуриране. Насрещната престация може да бъде под формата на дълг, емитиран от дружеството за управление на активи.
8. Когато се прилага инструментът „мостова институция“, дружеството за управление на активи може след прилагането на инструмента „мостова институция“ да придобие активи, права или задължения от мостовата институция.
9. Органите за преструктуриране могат да прехвърлят многократно активи, права или задължения от институцията в режим на преструктуриране към едно или повече дружества за управление на активи, както и да прехвърлят активи, права или задължения обратно от едно или повече дружества за управление на активи към институцията в режим на преструктуриране, ако са изпълнени посочените в параграф 10 условия.
Институцията в режим на преструктуриране е длъжна да приема обратно всякакви такива активи, права или задължения.
10. Органите за преструктуриране могат да прехвърлят права, активи или задължения обратно от дружеството за управление на активи към институцията в режим на преструктуриране при наличието на някое от следните обстоятелства:
а)
в инструмента, с който е извършено прехвърлянето, е предвидена изрично възможността за обратно прехвърляне на определени права, активи или задължения;
б)
конкретните права, активи или задължения не попадат в съответните класове или не отговарят на условията за прехвърляне на правата, активите или задълженията, предвидени в инструмента, с който е извършено прехвърлянето.
И в двата случая, посочени в букви а) и б), обратното прехвърляне може да се извърши по всяко време, като трябва да отговаря на всички други условия, предвидени в инструмента за съответната цел.
11. При прехвърлянията между институцията в режим на преструктуриране и дружеството за управление на активи се прилагат защитните механизми при частично прехвърляне на собственост, предвидени в дял IV, глава VII.
12. Без да се засяга дял IV, глава VII, акционерите или кредиторите на институцията в режим на преструктуриране и други трети лица, чиито активи, права или задължения не са прехвърлени на дружеството за управление на активи, нямат права по отношение на активите, правата или задълженията, прехвърлени на дружеството за управление на активи, нито по отношение на неговия ръководен орган или висше ръководство.
13. Целите на дружеството за управление на активи не включват никакви задължения или отговорност пред акционерите или кредиторите на институцията в режим на преструктуриране, като ръководният орган или висшето ръководство не носят отговорност пред такива акционери или кредитори за действия и бездействия при изпълнение на своите задължения, освен ако действието или бездействието не предполага груба небрежност или сериозно нарушение по националното право, което засяга пряко правата на акционерите или кредиторите.
Държавите членки могат допълнително да ограничават отговорността на дружеството за управление на активи и на неговия ръководен орган или висше ръководство в съответствие с националното право по отношение на действия и бездействия при изпълнението на техните задължения.
14. До 3 юли 2015 г. ЕБО издава в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 насоки, с които да се насърчи сближаването на надзорните практики и практиките за преструктуриране, свързани с определянето в съответствие с параграф 5 от настоящия член на условията, при които реализацията на активите или задълженията чрез обичайното производство по несъстоятелност би имала неблагоприятни последици за един или повече финансови пазари.
Раздел 5
Инструмент за споделяне на загуби
Подраздел 1
Цели и обхват на инструмента за споделяне на загуби
Член 43
Инструмент за споделяне на загуби
1. За да се постигнат целите на инструмента за споделяне на загуби, държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране разполагат с правомощията за преструктуриране, посочени в член 63, параграф 1.
2. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране могат да използват инструмента за споделяне на загуби за постигане на целите на преструктурирането по член 31, в съответствие с принципите за преструктуриране, посочени в член 34, за всяка една от следните цели:
а)
да рекапитализират институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) от настоящата директива, които отговарят на условията за преструктуриране, до степента, необходима за възстановяване на способността им да отговарят на условията за лицензиране (доколкото тези условия се прилагат за съответния субект) и да продължат да извършват дейностите, за които са получили лиценз съгласно Директива 2013/36/ЕС или Директива 2014/65/ЕС, когато съответният субект е лицензиран съгласно посочените директиви, както и да поддържат достатъчно пазарно доверие в институцията или дружеството;
б)
да преобразуват в капитал или да намалят размера на главницата на вземания или дългови инструменти, които са прехвърлени:
i)
на мостова институция с оглед да се осигури капитал за тази мостова институция; или
ii)
чрез прилагане на инструмента за продажба на стопанска дейност или инструмента за обособяване на активи.
3. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране могат да прилагат инструмента за споделяне на загуби за целта, посочена в параграф 2, буква а) от настоящия член, само ако съществува реална вероятност прилагането на този инструмент, заедно с други подходящи мерки, включително мерки, приложени в съответствие с плана за оздравяване на дейността, изискван съгласно член 52, не само че ще постигне съответните цели на преструктурирането, но и ще възстанови финансовата стабилност и дългосрочната жизнеспособност на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г).
Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране могат да прилагат всеки от инструментите за преструктуриране по член 37, параграф 3, букви а), б) и в) и инструмента за споделяне на загуби, предвиден в параграф 2, буква б) от настоящия член, ако не са изпълнени условията, посочени в първа алинея.
4. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране могат да прилагат инструмента за споделяне на загуби за всички институции или дружества по член 1, параграф 1, буква б), в) и г), като при това във всеки случай зачитат правната форма на съответната институция или дружество или могат да променят тази правна форма.
Член 44
Обхват на инструмента за споделяне на загуби
1. Държавите членки гарантират, че инструментът за споделяне на загуби може да се прилага по отношение на всички задължения на институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), които не са изключени от обхвата на този инструмент съгласно параграф 2 или 3 от настоящия член.
2. Органите за преструктуриране не могат да упражняват правомощия за обезценяване или преобразуване по отношение на следните задължения, без значение дали се уреждат от националното право на държава членка или от правото на трета държава:
а)
гарантирани депозити;
б)
обезпечени задължения, включително покрити облигации и задължения под формата на финансови инструменти, които се използват за целите на хеджирането, които съставляват неразделна част от покритието и които съгласно националното право са обезпечени по начин, подобен на този при покритите облигации;
в)
задължения, произтичащи от държането от институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) от настоящия член на активи или парични средства на клиент, включително активи или парични средства на клиент, държани от името на ПКИПЦК по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 2009/65/ЕО или от алтернативни инвестиционни фондове по смисъла на член 4, параграф 1, буква а) от Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (31), при условие че такъв клиент е защитен съгласно приложимото право в областта на несъстоятелността;
г)
задължения, произтичащи от доверително отношение между институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) (като довереник) и друго лице (като бенефициер), при условие че такъв бенефициер е защитен съгласно действащото право в областта на несъстоятелността или гражданското право;
д)
задължения към институции, с изключение на субекти, които са част от същата група, с първоначален срок до падежа по-малко от седем дни;
е)
задължения с остатъчен срок до падежа под седем дни, дължими на системи или оператори на системи, определени съгласно Директива 98/26/ЕО, или на техните участници, които произтичат от участието в такава система;
ж)
задължения към някое от следните лица:
i)
служител, по отношение на натрупано трудово възнаграждение, пенсионни плащания или други фиксирани възнаграждения, с изключение на променливия компонент на възнаграждението, който не се урежда от колективен трудов договор;
ii)
търговски кредитори във връзка с предоставянето на институцията или на дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) на стоки или услуги, които са критични за ежедневната им дейност, включително информационни услуги, комунални услуги, наем, обслужване и поддържане на стопанските помещения;
iii)
данъчните и социалноосигурителните органи, при условие че тези задължения са привилегировани съгласно приложимото право.
iv)
схемите за гарантиране на депозити, произтичащи от вноски, дължими в съответствие с Директива 2014/49/ЕС.
Първа алинея, буква ж), подточка i) не се прилага за променливия компонент на възнаграждението на служител, поемащ съществен риск, както е определено в член 92, параграф 2 от Директива 2013/36/ЕС.
Държавите членки гарантират, че всички обезпечени активи, свързани с покритието на покритите облигации остават незасегнати, отделно обособени и с достатъчно финансиране. Нито това изискване, нито първа алинея, буква б) възпрепятстват органите за преструктуриране да упражняват тези правомощия, когато това е целесъобразно, по отношение на част от обезпечено задължение или задължение, за което е предоставено реално обезпечение, когато те надхвърлят стойността на активите, залога, реалното обезпечение или друго обезпечение, с които са гарантирани.
Първа алинея, буква а) не възпрепятства органите за преструктуриране да упражняват тези правомощия, когато е целесъобразно, по отношение на сумата по депозит, която надхвърля размера на гаранцията, предвиден в член 6 от Директива 2014/49/ЕС.
Без да се засягат правилата за големите експозиции в Регламент (ЕС) № 575/2013 и Директива 2013/36/ЕС, държавите членки гарантират, че с цел да се осигури възможността за преструктуриране на институции и групи, органите за преструктуриране ограничават в съответствие с член 17, параграф 5, буква б) от настоящата директива степента, до която други институции държат задължения, при които се приема споделяне на загуби, с изключение на задължения, държани в субекти, които са част от една и съща група.
3. При изключителни обстоятелства, когато се прилага инструментът за споделяне на загуби, органът за преструктуриране може да изключи напълно или частично от прилагането на правомощията за обезценяване или преобразуване някои задължения, когато:
а)
не е възможно това задължение да бъде предмет на споделяне на загуби в разумни срокове, независимо от добросъвестно положените усилия на органа за преструктуриране;
б)
изключването е строго необходимо и пропорционално за осигуряване на непрекъснатост на критичните функции и основните стопански дейности по начин, който запазва способността на институцията в режим на преструктуриране да продължи да извършва ключовите си операции, услуги и сделки;
в)
изключването е строго необходимо и пропорционално за избягване на широко разпространение на проблемите, по-специално по отношение на отговарящите на условията депозити, държани от физически лица и микро-, малки и средни предприятия, което сериозно би нарушило функционирането на финансовите пазари, включително инфраструктурата на финансовите пазари, по начин, който би могъл да предизвика сериозни смущения в икономиката на дадена държава членка или на Съюза; или
г)
прилагането на инструмента за споделяне на загуби би довело до такова унищожаване на стойност, че загубите, понесени от другите кредитори биха били по-ниски, ако тези задължения бяха изключени от споделянето на загуби.
Когато органът за преструктуриране реши да изключи или частично да изключи дадено приемливо задължение или клас приемливи задължения съгласно настоящия параграф, нивото на обезценяване или преобразуване, приложимо към другите приемливи задължения, може да бъде увеличено, за да се отчетат такива изключвания, при условие че нивата на обезценяване и преобразуване, приложени към другите приемливи задължения, са съобразени с принципа в член 34, параграф 1, буква ж).
4. Когато органът за преструктуриране реши да изключи напълно или частично приемливо задължение или клас от приемливи задължения съгласно настоящия член и загубите, които биха били понесени от тези задължения, не са били изцяло прехвърлени към други кредитори, механизмът за финансиране на преструктурирането може да направи вноска към институцията в режим на преструктуриране с цел постигане на най-малко един от следните резултати:
а)
да се покрият загубите, които не са поети от приемливите задължения, и да се възстанови нетната стойност на активите на институцията в режим на преструктуриране на нула, в съответствие с член 46, параграф 1, буква а);
б)
да се закупят акции или други инструменти на собственост или капиталови инструменти на институцията в режим на преструктуриране с цел рекапитализация на институцията в съответствие с член 46, параграф 1, буква б).
5. Механизмът за финансиране на преструктурирането прави посочената в параграф 4 вноска само когато:
а)
има принос към поемането на загуби и рекапитализацията, равен на сума, не по-малка от 8 % от общите задължения, включително собствения капитал на институцията в режим на преструктуриране, изчислени към момента на действието по преструктуриране в съответствие с оценката по член 36, от страна на акционерите и притежателите на други инструменти на собственост, от притежателите на съответните капиталови инструменти и другите приемливи задължения чрез обезценяване, преобразуване или по друг начин; както и
б)
вноската на механизма за финансиране на преструктурирането не надхвърля 5 % от общите задължения, включително собствения капитал на институцията в режим на преструктуриране, изчислени към момента на действието по преструктуриране в съответствие с оценката по член 36.
6. Вноската на механизма за финансиране на преструктуриране, посочена в параграф 4, може да бъде финансирана от:
а)
сумата, с която разполага механизмът за финансиране на преструктурирането, набрана чрез вноски на институциите и на клоновете в Съюза в съответствие с член 100, параграф 6 и член 103;
б)
средствата, които могат да бъдат набрани чрез последващи вноски в съответствие с член 104 в рамките на три години; както и
в)
когато сумите, посочени в букви а) и б) от настоящия параграф са недостатъчни - сумите, набрани от алтернативни източници на финансиране в съответствие с член 105.
7. При извънредни обстоятелства органът за преструктуриране може да търси допълнително финансиране от алтернативни източници на финансиране, след като:
а)
петпроцентовият праг по параграф 5, буква б) е бил достигнат; и
б)
всички необезпечени непривилегировани вземания, които не са отговарящи на условията депозити, са били напълно обезценени или преобразувани.
Като друга или допълнителна възможност, когато са спазени условията по първа алинея, механизмът за финансиране на преструктурирането може да направи вноска от ресурсите, които са набрани чрез предварителни вноски в съответствие с член 100, параграф 6 и член 103 и които все още не са били използвани.
8. Чрез дерогация от параграф 5, буква а) механизмът за финансиране на преструктурирането може също така да направи вноска, както е посочено в параграф 4, при условие че:
а)
посоченият в параграф 5, буква а) принос към поемането на загуби и рекапитализацията е равен на сума, не по-малка от 20 % от рисково претеглените активи на съответната институция;
б)
механизмът за финансиране на преструктурирането на съответната държава членка разполага от предварителни вноски (без да се включват вноските към схема за гарантиране на депозити), набрани в съответствие с член 100, параграф 6 и член 103, със сума, равна най-малко на 3 % от гарантираните депозити на всички кредитни институции, лицензирани на територията на тази държава членка; както и
в)
съответната институция има активи под 900 милиарда евро на консолидирана основа.
9. Когато упражняват правомощията си на преценка по параграф 3, органите за преструктуриране вземат надлежно предвид:
а)
принципа, че загубите следва да се поемат първо от акционерите и след това -от кредиторите на институцията в режим на преструктуриране като цяло, в съответствие с техния ред;
б)
капацитета за поемане на загуби, който ще е наличен в институцията в режим на преструктуриране, ако задължението или класът от задължения бъдат изключени; както и
в)
необходимостта от поддържане на подходящи ресурси за финансиране на преструктурирането.
10. Изключванията по параграф 3 могат да се прилагат с цел дадено задължение напълно да се изключи от обезценяването или прилаганата към него степен на обезценяване да се ограничи.
11. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 115 за допълнително конкретизиране на обстоятелствата, при които изключването е необходимо за постигане на посочените в параграф 3 от настоящия член цели.
12. Органът за преструктуриране уведомява Комисията, преди да упражни правомощието си на преценка във връзка с изключване на задължение съгласно параграф 3. Когато изключването изисква вноска от механизма за финансиране на преструктурирането или от алтернативен източник на финансиране съгласно параграфи 4-8, в рамките на 24 часа от получаването на такова уведомление или в по-дълъг срок, за който органът за преструктуриране е дал съгласие, Комисията може да забрани или да изиска изменения на предложеното изключване, в случай че не са изпълнени изискванията на настоящия член и делегираните актове, с оглед защита на целостта на вътрешния пазар. Това не се засяга прилагането от Комисията на рамката на Съюза за държавната помощ.
Подраздел 2
Минимално изискване за собствен капитал и приемливи задължения
Член 45
Прилагане на минималното изискване
1. Държавите членки гарантират, че институциите по всяко време изпълняват минимално изискване за собствен капитал и приемливи задължения. Минималното изискване се изчислява като сума от собствения капитал и приемливите задължения, изразени като процент от общите задължения и собствения капитал на институцията.
За целите на първа алинея дериватните задължения се включват в общите задължения въз основа на пълно признаване на правата за нетиране на контрагента.
2. ЕБО изготвя проекти на технически регулаторни стандарти, в които допълнително се конкретизират критериите за оценка, посочени в параграф 6, букви а) - е), въз основа на които за всяка институция се определя минимално изискване за собствен капитал и приемливи задължения, което включва подчинен дълг и първостепенен необезпечен дълг, до чийто падеж остават най-малко 12 месеца и за които се прилага правомощието за споделяне на загуби, както и собствения капитал.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 3 юли 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме регулаторните технически стандарти, посочени в първа алинея, в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Държавите членки могат да предвидят допълнителни критерии, въз основа на които да се определи минималното изискване за собствен капитал и приемливи задължения.
3. Независимо от параграф 1, органите за преструктуриране освобождават ипотекарни кредитни институции, финансирани от покрити облигации, които съгласно националното право не могат да приемат депозити, от задължението да изпълняват по всяко време минималното изискване за собствен капитал и приемливи задължения, тъй като:
а)
тези институции ще бъдат ликвидирани чрез националните процедури по несъстоятелност или друг вид процедури, прилагани в съответствие с член 38, 40 или 42 от настоящата директива, предвидени за тези институции; както и
б)
такива национални процедури по несъстоятелност или друг вид процедури ще гарантират, че кредиторите на тези институции, включително притежателите на покрити облигации, когато е приложимо, ще понесат загуби по начин, който съответства на целите на преструктурирането.
4. Приемливите задължения се включват в сумата на собствения капитал и приемливите задължения по параграф 1 само ако отговарят на следните условия:
а)
инструментът е емитиран и изцяло платен;
б)
задължението не се дължи на самата институция, не е обезпечено или гарантирано от нея;
в)
закупуването на инструмента не е било финансирано пряко или непряко от институцията;
г)
задължението има остатъчен срок до падежа най-малко една година;
д)
задължението не произтича от дериват;
е)
задължението не произтича от депозит, който е привилегирован в йерархията на вземанията при несъстоятелност съгласно националното право в съответствие с член 108.
За целите на буква г), когато задължение дава на собственика си право на ранно изплащане, падежът на това задължение е първата дата, на която възниква посоченото право.
5. Когато дадено задължение се урежда от правото на трета държава, органите за преструктуриране могат да изискват от институцията да докаже, че решението на орган за преструктуриране за обезценяване или преобразуване на посоченото задължение ще има правно действие съгласно правото на тази трета държава, като се вземат предвид условията на договора, уреждащ задължението, международните споразумения за признаване на процедури за преструктуриране и други относими въпроси. Ако органът за преструктуриране не е убеден, че решението би имало правно действие съгласно правото на тази трета държава, задължението не се включва в изчислението на минималното изискване за собствен капитал и приемливи задължения.
6. Минималното изискване за собствен капитал и приемливи задължения за всяка институция съгласно параграф 1 се определя от органа за преструктуриране, след консултация с компетентния орган, най-малко въз основа на следните критерии:
а)
необходимостта да се гарантира, че институцията може да бъде преструктурирана чрез използването на инструменти за преструктуриране, включително, когато е целесъобразно - чрез инструмента за споделяне на загуби, по начин, който отговаря на целите на преструктурирането;
б)
необходимостта да се гарантира в съответните случаи, че институцията разполага с достатъчен обем приемливи задължения, така че се гарантира, че ако бъде приложен инструментът за споделяне на загуби, загубите могат да бъдат поети и съотношението на базовия собствен капитал от първи ред на институцията може да бъде възстановено до необходимото ниво, за да може тя да продължи да изпълнява условията за лицензиране и да продължи да извършва дейностите, за които е била лицензирана съгласно Директива 2013/36/ЕС или съгласно Директива 2014/65/ЕС, както и да се поддържа достатъчно пазарно доверие в институцията или дружеството;
в)
необходимостта да се гарантира, че ако в плана за преструктуриране е предвидена възможност определени класове приемливи задължения да бъдат изключени от споделянето на загуби съгласно член 44, параграф 3 или да бъдат прехвърлени изцяло на приемател чрез частично прехвърляне, институцията разполага с достатъчно други приемливи задължения, с които да се гарантира, че загубите могат да бъдат поети и че съотношението на базовия собствен капитал от първи ред на институцията може да бъде възстановено до необходимото ниво, за да може тя да продължи да изпълнява условията за лицензиране и да продължи да извършва дейностите, за които е била лицензирана съгласно Директива 2013/36/ЕС или Директива 2014/65/ЕС;
г)
размера, стопанския модел, модела на финансиране и рисковия профил на институцията;
д)
степента, до която схемата за гарантиране на депозити би могла да участва във финансирането на преструктурирането в съответствие с член 109;
е)
степента, до която неизпълнението на задълженията от страна на институцията би имало неблагоприятни последици за финансовата стабилност, включително разпространение на проблемите към други институции поради нейната взаимосвързаност с тях или с останалата част от финансовата система.
7. Институциите спазват минималните изисквания, предвидени в настоящия член, на индивидуална основа.
Орган за преструктуриране, след консултация с компетентния орган, може да реши да прилага минималното изискване, предвидено в настоящия член, към субект по член 1, параграф 1, букви б), в) или г).
8. В допълнение към параграф 7, предприятията майки от Съюза трябва да спазват минималните изисквания, предвидени в настоящия член, на консолидирана основа.
Минималното изискване за собствен капитал и приемливи задължения на консолидирано равнище на предприятие майка от Съюза се определя от страна на органа за преструктуриране на ниво група, след консултация с консолидиращия надзорник, в съответствие с параграф 9, най-малко въз основа на критериите, определени в параграф 6, и на това дали в съответствие с плана за преструктуриране дъщерните предприятия на групата в трети държави трябва да бъдат преструктурирани поотделно.
9. Органът за преструктуриране на ниво група и органите за преструктуриране, които отговарят за дъщерните предприятия на индивидуална основа, полагат всички възможни усилия, за да постигнат съвместно решение относно нивото на минималното изискване, прилагано на консолидирано равнище.
Съвместното решение е надлежно мотивирано и се предава на предприятието майка от Съюза от органа за преструктуриране на ниво група.
При липса на съвместно решение в рамките на четири месеца органът за преструктуриране на ниво група, след като вземе надлежно предвид оценката на дъщерните предприятия, извършена от съответните органи за преструктуриране, взема решение относно консолидираното минимално изискване. Ако до изтичането на четиримесечния срок някой от съответните органи за преструктуриране е отнесъл въпроса до ЕБО в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, органът за преструктуриране на ниво група отлага вземането на решение и изчаква решението, което ЕБО може да вземе в съответствие с член 19, параграф 3 от посочения регламент, след което взема решение в съответствие с решението на ЕБО. Четиримесечният срок се счита за срок за помиряване по смисъла на посочения регламент. ЕБО взема своето решение в едномесечен срок. Ако четиримесечният срок е изтекъл или е било постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася до ЕБО. Ако в рамките на един месец ЕБО не вземе решение, се прилага решението на органа за преструктуриране на ниво група.
Съвместното решение и решението на органа за преструктуриране на ниво група, взето при липса на съвместно решение, са обвързващи за органите за преструктуриране в съответните държави членки.
Съвместното решение и всяко решение, взето при липса на съвместно решение, подлежат на редовен преглед и, когато е целесъобразно, се актуализират.
10. Органите за преструктуриране определят минималното изискване, което да се прилага по отношение на дъщерните предприятия от групата на индивидуална основа. Тези минимални изисквания се определят на ниво, което е подходящо за дъщерното предприятие при отчитане на:
а)
критериите, изброени в параграф 6, по-специално размера, стопанския модел и рисковия профил на дъщерното предприятие, включително собствения му капитал; както и
б)
консолидираното изискване, определено за групата съгласно параграф 9.
Органът за преструктуриране на ниво група и органите за преструктуриране, които отговарят за дъщерните предприятия на индивидуална основа, полагат всички възможни усилия, за да постигнат съвместно решение относно нивото на минималното изискване, което да се прилага към всяко дъщерно предприятие на индивидуално равнище.
Съвместното решение е надлежно мотивирано и се предава на дъщерните предприятия и на институцията майка от Съюза, съответно от органа за преструктуриране на дъщерните предприятия и от органа за преструктуриране на ниво група.
При липса на съвместно решение на органите за преструктуриране в рамките на четири месеца, решението се взема от съответните органи за преструктуриране на дъщерните предприятия, като се отчитат надлежно мненията и резервите на органа за преструктуриране на ниво група.
Ако до изтичането на четиримесечния срок органът за преструктуриране на ниво група е отнесъл въпроса до ЕБО в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, органите за преструктуриране, които отговарят за дъщерните предприятия на индивидуална основа, отлагат вземането на решение и изчакват решението, което ЕБО може да вземе в съответствие с член 19, параграф 3 от посочения регламент, след което вземат решение в съответствие с решението на ЕБО. Четиримесечният срок се счита за срок за помиряване по смисъла на посочения регламент. ЕБО взема своето решение в едномесечен срок. Ако четиримесечният срок е изтекъл или е било постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася към ЕБО. Органът за преструктуриране на ниво група не отнася въпроса до ЕБО за обвързваща медиация, когато нивото, определено от органа за преструктуриране на дъщерното предприятие, не се различава с повече от един процентен пункт от консолидираното равнище, установено съгласно параграф 9 от настоящия член.
Ако ЕБО не вземе решение в рамките на един месец, се прилагат решенията на органите за преструктуриране на дъщерните предприятия.
Съвместното решение и решенията на органите за преструктуриране на дъщерните предприятия, взети при липса на съвместно решение, са обвързващи за съответните органи за преструктуриране.
Съвместното решение и всяко решение, взето при липса на съвместно решение, подлежат на редовен преглед и, когато е целесъобразно, се актуализират.
11. Органът за преструктуриране на ниво група може да отмени изцяло прилагането на индивидуалното минимално изискване към институция майка от Съюза, когато:
а)
институцията майка от Съюза спазва на консолидирана основа минималното изискване по параграф 8; както и
б)
компетентният орган за институцията майка от Съюза е отменил изцяло прилагането на индивидуални капиталови изисквания към институцията в съответствие с член 7, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
12. Органът за преструктуриране на дъщерно предприятие може да отмени изцяло прилагането на параграф 7 към това дъщерно предприятие, когато:
а)
както дъщерното предприятие, така и предприятието майка подлежат на лицензиране и надзор в една и съща държава членка;
б)
дъщерното предприятие е включено в надзора на консолидирана основа на институцията, която е предприятието майка;
в)
институция на най-високо ниво в групата в държавата членка на дъщерното предприятие, когато е различна от институцията майка от Съюза, спазва на подконсолидирана основа минималното изискване по параграф 7;
г)
няма съществени настоящи или предвидими практически или правни пречки за бързото прехвърляне на собствен капитал или за изплащане на задължения към дъщерното предприятие от предприятието майка;
д)
компетентният орган приема, че предприятието майка управлява дъщерното предприятие благоразумно, а самото предприятие майка, със съгласието на компетентния орган, е декларирало, че гарантира поетите от дъщерното предприятие ангажименти, или рисковете в дъщерното предприятие са несъществени;
е)
процедурите за оценка, измерване и контрол на риска на предприятието майка се прилагат за дъщерното предприятие;
ж)
предприятието майка държи повече от 50 % от правата на глас, свързани с акциите или дяловете в капитала на дъщерното предприятие, или има право да назначава или освобождава мнозинството от членовете на ръководния му орган; както и
з)
компетентният орган на дъщерното предприятие е освободил изцяло дъщерното предприятие от прилагането на индивидуалните капиталови изисквания съгласно член 7, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
13. Взетите в съответствие с настоящия член решения могат да предвиждат минималното изискване за собствен капитал и приемливи задължения да се изпълнява частично на консолидирано или индивидуално равнище посредством финансови инструменти за договорно споделяне на загуби.
14. За целите на определянето на даден инструмент като финансов инструмент за договорно споделяне на загуби съгласно параграф 13, органът за преструктуриране трябва да се увери, че финансовият инструмент:
а)
съдържа договорно условие, което предвижда, че когато органът за преструктуриране реши да приложи инструмента за споделяне на загуби, финансовият инструмент се обезценява или преобразува в необходимата степен преди обезценяването или преобразуването на други приемливи задължения; както и
б)
е предмет на обвързващо споразумение, ангажимент или разпоредба за определяне на реда на задълженията, съгласно които при обичайно производство по несъстоятелност той е с по-нисък ред в сравнение с останалите приемливи задължения и не може да бъде изплатен, докато не бъдат уредени останалите текущи приемливи задължения.
15. Органите за преструктуриране, съгласувано с компетентните органи, изискват и проверяват дали институциите изпълняват минималното изискване за собствен капитал и приемливи задължения по параграф 1 и когато е приложимо - изискването по параграф 13, и вземат решенията съгласно настоящия член едновременно с разработването и поддържането на плановете за преструктуриране.
16. Органите за преструктуриране, съгласувано с компетентните органи, информират ЕБО за минималното изискване за собствен капитал и приемливи задължения и, когато е приложимо -за изискването по параграф 13, определени за всяка институция в рамките на тяхната компетентност.
17. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за уточняване на единните формати, таблици и определения за откриването и предаване на информация от органите за преструктуриране, съгласувано с компетентните органи, на ЕБО за целите на параграф 16.
ЕБО представя тези проекти на технически стандарти за изпълнение на Комисията до 3 юли 2015 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
18. Въз основа на изводите в доклада, посочен в параграф 19, когато е целесъобразно, Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета до 31 декември 2016 г. законодателно предложение относно хармонизираното прилагане на минималното изискване за собствен капитал и приемливи задължения. Когато е целесъобразно, в това предложение се включват предложения за въвеждането на подходящ брой минимални равнища на минималното изискване, като се отчитат различните стопански модели на институциите и групите. В предложението се включват подходящи корекции на параметрите на минималното изискване и, при необходимост, подходящи изменения в прилагането на минималното изискване за групи.
19. До 31 октомври 2016 г. ЕБО представя на Комисията доклад по следните въпроси:
а)
начина, по който на национално равнище се прилага минималното изискване за собствен капитал и приемливи задължения, и по-специално дали са възникнали разминавания между държавите членки в равнищата, определени за съпоставими институции;
б)
начина, по който се прилага в държавите членки правомощието да изискват от институциите да изпълняват минималното изискване чрез финансови инструменти за договорно споделяне на загуби, и дали са възникнали разминавания между тези подходи;
в)
набелязване на стопанските модели, които отразяват цялостния рисков профил на институцията;
г)
подходящото ниво на минимално изискване за всеки стопански модел, установен съгласно буква в);
д)
дали следва да се установи диапазон на нивото на минималното изискване за всеки стопански модел;
е)
подходящия преходен период, по време на който институциите да постигнат съответствие с евентуално определените хармонизирани минимални равнища;
ж)
дали изискванията, предвидени в член 45, са достатъчни, за да се гарантира, че всяка институция разполага с подходящ капацитет за поемане на загуби, а в противен случай - какви допълнителни подобрения са необходими за постигането на тази цел;
з)
дали са необходими промени в предвидената в настоящия член изчислителна методология, за да се гарантира, че минималното изискване може да се използва като подходящ показател за капацитета на институцията за поемане на загуби;
и)
дали е подходящо изискването да се основава на общите задължения и собствения капитал, и по-специално дали е по-подходящо като знаменател за изискването да се използват рисково претеглените активи на институцията;
й)
дали подходът в настоящия член към прилагането на минималното изискване за групи е целесъобразен, и по-специално дали подходът гарантира по подходящ начин, че в субектите, за които може да възникнат загуби, е налице капацитет на групата за поемане на загуби или че тези субекти имат достъп до такъв капацитет;
к)
дали са подходящи условията за освобождаване от минималното изискване, и по-специално дали подобно освобождаване следва да е възможно за дъщерни предприятия на трансгранична основа;
л)
дали е целесъобразно органите за преструктуриране да могат да изискват изпълнение на минималното изискване чрез финансови инструменти за договорно споделяне на загуби и дали е подходяща по-нататъшна хармонизация на подхода към финансовите инструменти за договорно споделяне на загуби;
м)
дали са подходящи изискванията към финансовите инструменти за договорно споделяне на загуби в параграф 14; както и
н)
дали е целесъобразно от институциите и групите да се изисква да оповестяват тяхното минимално изискване за собствен капитал и приемливи задължения или нивото на техния собствен капитал и приемливи задължения, и ако това е така - с каква честота и в какъв формат да бъде оповестяването.
20. Докладът по параграф 19 обхваща най-малко периода от 2 юли 2014 г. до 30 юни 2016 г. и отчита най-малко следното:
а)
въздействието на минималното изискване и на всяко предложено хармонизирано ниво на минималното изискване върху:
i)
финансовите пазари като цяло, и по-специално пазарите на необезпечен дълг и деривати;
ii)
стопанските модели и структурата на баланса на институциите, по-специално модела и стратегията за финансиране на институциите, както и правната и оперативната структура на групите;
iii)
рентабилността на институциите, по-специално разходите им за финансиране;
iv)
миграцията на експозициите към субекти, върху които не се упражнява пруденциален надзор;
v)
новите финансови продукти;
vi)
разпространението на финансови инструменти за договорно споделяне на загуби, както и естеството и възможността за пазарна реализация на такива инструменти;
vii)
склонността към прекомерно поемане на риск от страна на институциите;
viii)
нивото на обременени активи в институциите;
ix)
предприетите от институциите мерки за спазване на минималните изисквания, и по-специално до каква степен спазването на минималното изискване е постигнато чрез освобождаване от активи, емитиране на дългосрочен дълг и набиране на капитал; както и
x)
нивото на кредитиране от страна на кредитните институции, особено кредитирането на микро-, малки и средни предприятия, местни власти, регионални правителства и субекти от публичния сектор, и търговското финансиране, включително кредитирането в рамките на официални схеми за застраховане на експортно кредитиране.
б)
взаимодействието между минималните изисквания и капиталовите изисквания, отношението на ливъридж и ликвидните изисквания, предвидени в Регламент (ЕС) № 575/2013 и Директива 2013/36/ЕС;
в)
способността на институциите самостоятелно да набират капитал или финансиране от пазарите, за да изпълнят евентуално предложени хармонизирани минимални изисквания;
г)
съгласуваността с минималните изисквания, свързани с международните стандарти, разработени от международни форуми.
Подраздел 3
Прилагане на инструмента за споделяне на загуби
Член 46
Оценка на сумите при споделяне на загуби
1. Държавите членки гарантират, че когато използват инструмента за споделяне на загуби, органите за преструктуриране извършват оценка в съответствие с член 36 на следната сума:
а)
когато е приложимо, сумата, с която приемливите задължения трябва да бъдат обезценени, за да се гарантира, че стойността на нетните активи на институцията в режим на преструктуриране е равна на нула; както и
б)
когато е приложимо, сумата, с която приемливите задължения трябва да бъдат преобразувани в акции или други видове капиталови инструменти с цел да се възстанови съотношението на базовия собствен капитал от първи ред на:
i)
институцията в режим на преструктуриране; или
ii)
мостовата институция.
2. Посочената в параграф 1 от настоящия член оценка определя сумата, с която приемливите задължения трябва да бъдат обезценени или преобразувани, за да се възстанови съотношението на базовия собствен капитал от първи ред на институцията в режим на преструктуриране или, когато е приложимо, да се определи съответното съотношение на мостовата институция, като се вземат предвид евентуални капиталови вноски от механизма за финансиране на преструктурирането съгласно член 101, параграф 1, буква г) от настоящата директива, и за да се поддържа достатъчно пазарно доверие в институцията в режим на преструктуриране или мостовата институция, както и за да може тя да продължи да изпълнява за срок от най-малко една година условията за лицензиране и да продължи да извършва дейностите, за които е била лицензирана съгласно Директива 2013/36/ЕС или Директива 2014/65/ЕС.
Когато органите за преструктуриране възнамеряват да използват инструмента за обособяване на активи съгласно член 42, сумата, с която трябва да се намали размерът на приемливите задължения, е съобразена в подходяща степен с консервативната оценка на капиталовите нужди на дружеството за управление на активи.
3. В случаите, когато - след като капиталът е бил обезценен в съответствие с членове 59-62 и е било извършено споделяне на загуби съгласно член 43, параграф 2 - се окаже, че основаната на предварителната оценка съгласно член 36 степен на обезценка надхвърля изискваната, съответстваща на окончателната оценка по член 36, параграф 10, може да се приложи механизъм за възстановяване на обезценка, за да се обезщетят в необходимата степен кредиторите и акционерите.
4. Органите за преструктуриране определят и прилагат процедури, за да гарантират, че оценките се основават, доколкото е възможно, на най-актуалната и подробна информация за активите и задълженията на институцията в режим на преструктуриране.
Член 47
Третиране на акционерите при споделяне на загубите или обезценяване или преобразуване на капиталови инструменти
1. Държавите членки гарантират, че когато използват инструмента за споделяне на загуби в съответствие с член 43, параграф 2 или обезценяването или преобразуването на капиталови инструменти в съответствие с член 59, органите за преструктуриране предприемат по отношение на акционерите и притежателите на други инструменти за собственост едно или повече от следните действия:
а)
обезсилване на съществуващите акции или другите инструменти на собственост или прехвърлянето им на кредитори, участващи във споделянето на загуби;
б)
при условие че съгласно оценката, извършена съгласно член 36, институцията в режим на преструктуриране има положителна нетна стойност - разсейване на участието на съществуващите акционери и притежателите на други инструменти за собственост в резултат от преобразуването в акции или други инструменти на собственост на:
i)
съответните капиталови инструменти, емитирани от институцията въз основа на правомощията по член 59, параграф 2; или
ii)
приемливи задължения, емитирани от институцията в режим на преструктуриране въз основа на правомощията по член 63, параграф 1, буква е).
Във връзка с първа алинея, буква б) преобразуването се извършва при съотношение, което значително разсейва съществуващото участие в акции и други инструменти на собственост.
2. Действията, посочени в параграф 1, се предприемат и по отношение на акционери и притежатели на други инструменти за собственост, когато въпросните акции или други инструменти на собственост са емитирани или предоставени при следните обстоятелства:
а)
вследствие преобразуването на дългови инструменти в акции или в други инструменти на собственост в съответствие с договорните условия на първичните дългови инструменти при настъпването на събитие, което предшества или съвпада с момента на решението на органа за преструктуриране, че институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) отговарят на условията за преструктуриране;
б)
преобразуване на съответни капиталови инструменти в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред съгласно член 60.
3. Когато преценяват кое действие да предприемат в съответствие с параграф 1, органите за преструктуриране вземат предвид:
а)
оценката, извършена в съответствие с член 36;
б)
сумата, с която съгласно оценката на органа за преструктуриране елементите на базовия собствен капитал от първи ред трябва да бъдат намалени, а съответните капиталови инструменти - обезценени или преобразувани съгласно член 60, параграф 1; както и
в)
общата сума съгласно оценката на органа за преструктуриране по член 46.
4. Чрез дерогация от членове 22 - 25 от Директива 2013/36/ЕС, изискването за уведомяване по член 26 от Директива 2013/36/ЕС, член 10, параграф 3, член 11, параграфи 1 и 2 и членове 12 и 13 от Директива 2014/65/ЕС и изискването за уведомяване по член 11, параграф 3 от Директива 2014/65/ЕС, когато прилагането на инструмента за споделяне на загуби или преобразуването на капиталови инструменти би довело до придобиване или увеличаване на квалифицираното участие в дадена институция, както е посочено в член 22, параграф 1 от Директива 2013/36/ЕС или в член 11, параграф 1 от Директива 2014/65/ЕС, компетентните органи извършват своевременно изискваната по тези членове оценка, така че да не се забавя прилагането на инструмента за споделяне на загуби или преобразуването на капиталови инструменти, или да се възпрепятства постигането на съответните цели на преструктурирането чрез действието по преструктуриране.
5. Когато компетентният орган на тази институция не е завършил оценката, изисквана съгласно параграф 4 към датата на прилагането на инструмента за споделяне на загуби или преобразуването на капиталови инструменти, член 38, параграф 9 се прилага за всяко придобиване или увеличаване на квалифицираното участие на даден приобретател вследствие прилагането на инструмента за споделяне на загуби или преобразуването на капиталови инструменти.
6. До 3 юли 2016 г. ЕБО издава в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 насоки относно обстоятелствата, при които би било целесъобразно да се предприеме всяко от действията, предвидени в параграф 1 от настоящия член, като се вземат предвид посочените в параграф 3 от настоящия член фактори.
Член 48
Последователност на обезценяването и преобразуването
1. Държавите членки гарантират, че когато прилагат инструмента за споделяне на загуби, органите за преструктуриране упражняват правомощията за обезценяване и преобразуване при спазване на изключенията, предвидени в член 44, параграфи 2 и 3, при спазване на следните изисквания:
а)
елементите на базовия собствен капитал от първи ред се намаляват в съответствие с член 60, параграф 1, буква а);
б)
ако и само ако общото намаление съгласно буква а) е по-малко от сбора на сумите, посочени в член 47, параграф 3, букви б) и в), органите намаляват размера на главницата на инструментите на допълнителния капитал от първи ред до необходимата степен и до размера на техния обем;
в)
ако и само ако общото намаление съгласно букви а) и б) е по-малко от сбора на сумите, посочени в член 47, параграф 3, букви б) и в), органите намаляват размера на главницата на инструментите на капитала от втори ред до необходимата степен и до размера на техния обем;
г)
ако и само ако общото намаление на акциите или другите инструменти на собственост и съответните капиталови инструменти по букви а), б) и в) е по-малко от сбора на сумите, посочени в член 47, параграф 3, букви б) и в), за да достигнат до сбора на сумите, посочени в член 47, параграф 3, букви б) и в), заедно с обезценяването съгласно букви а), б) и в) органите намаляват в необходимата степен размера на главницата на подчинения дълг, който не е част от допълнителния капитал от първи или от капитала от втори ред, в съответствие с реда на вземанията при обичайното производство по несъстоятелност;
д)
ако и само ако общото намаление на акциите или другите инструменти на собственост, съответните капиталови инструменти и приемливите задължения съгласно букви а)-г) от настоящия параграф е по-малко от сбора на сумите, посочени в член 47, параграф 3, букви б) и г), за да достигнат до сбора на сумите, посочени в член 47, параграф 3, букви б) и г), заедно с обезценяването съгласно букви а), б), в) и г) от настоящия параграф органите намаляват в необходимата степен размера на главницата на приемливи задължения или текущата сума, дължима във връзка с такива задължения, в съответствие с реда на вземанията при обичайното производство по несъстоятелност, включително реда на депозитите, предвиден в член 108, съгласно член 44.
2. Когато упражняват правомощията за обезценяване или преобразуване, органите за преструктуриране разпределят загубите, представени от сбора на сумите, посочени в член 47, параграф 3, букви б) и в), равномерно между акциите или другите инструменти на собственост и приемливите задължения от еднакъв ред чрез намаляване на размера на главницата или текущата сума, дължима във връзка с тези акции или други инструменти на собственост и приемливи задължения, пропорционално на тяхната стойност, с изключение на случаите, в които се допуска различно разпределяне на загубите по задълженията от еднакъв ред при наличието на обстоятелствата, посочени в член 44, параграф 3.
Настоящият параграф не е пречка задължения, които са изключени от споделянето на загуби в съответствие с член 44, параграфи 2 и 3, да получат по-благоприятно третиране от приемливите задължения, които са от същия ред при обичайното производство по несъстоятелност.
3. Преди да пристъпят към обезценяването или преобразуването по параграф 1, буква д), органите за преструктуриране преобразуват или намаляват главницата на инструментите, посочени в параграф 1, буква б), в) и г), когато тези инструменти все още не са преобразувани и съдържат някое от следните условия:
а)
условия, които предвиждат главницата на инструмента да бъде намалена при настъпването на събитие, свързано с финансовото положение, платежоспособността или нивото на собствения капитал на институцията или дружеството по член 1, параграф1, буква б), в) или г);
б)
условия, които предвиждат преобразуване на инструментите в акции или други инструменти на собственост при настъпването на такова събитие,
4. Когато в съответствие с условията, посочени в параграф 3, буква а), главницата на инструмент е намалена до стойност, различна от нула, преди да приложат инструмента за споделяне на загуби в съответствие с параграф 1, органите за преструктуриране упражняват правомощията за обезценяване и преобразуване по отношение на остатъчния размер на тази главница в съответствие с параграф 1.
5. При вземането на решение дали задълженията да се обезценят или да се преобразуват в капитал, органите по преструктуриране не преобразуват един клас задължения, ако същевременно клас задължения, подчинен на този клас, остава по същество непреобразуван в капитал или необезценен, освен ако това не се допуска по член 44, параграфи 2 и 3.
6. За целите на настоящия член до 3 януари 2016 г. ЕБО издава в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 насоки за тълкуване на взаимовръзката между разпоредбите на настоящата директива и на тези на Регламент (ЕС) № 575/2013 и Директива 2013/36/ЕС.
Член 49
Деривати
1. Държавите членки гарантират, че когато органите за преструктуриране упражняват правомощията за обезценяване и преобразуване по отношение на задължения, произтичащи от деривати, те правят това в съответствие с настоящия член.
2. Органите за преструктуриране упражняват правомощията за обезценяване и преобразуване на задължения, произтичащи от деривати, само при приключване на договори за позиция в дериват или след това. При влизане в режим на преструктуриране органите за преструктуриране са оправомощени да прекратят или да приключат всеки договор за позиция в дериват за тази цел.
Когато задължение за дериват е изключено от инструмента за споделяне на загуби съгласно член 44, параграф 3, органите по преструктуриране не са задължени да прекратят или да приключат договора за позиция в дериват.
3. Когато транзакциите с дериватни инструменти са предмет на споразумение за нетиране, органът за преструктуриране или независим оценител определя в рамките на оценката по член 36 задължението, произтичащо от тези транзакции, на нетна основа в съответствие с условията на споразумението.
4. Органите за преструктуриране определят стойността на задълженията, произтичащи от деривати, в съответствие със следните:
а)
подходящи методологии за определяне на стойността на класовете деривати, включително транзакциите, които са предмет на споразумения за нетиране;
б)
принципи за определяне на съответния момент във времето, към който се определя стойността на дериватната позиция; както и
в)
подходящи методологии за сравняване на унищожаването на стойност, което би произтекло от приключването и споделянето на загубите чрез деривати, с размера на загубите, които биха понесли дериватите при споделяне на загуби.
5. ЕБО, след консултация с Европейския надзорен орган (Европейски орган за ценни книжа и пазари) (ЕОЦКП), създаден с Регламент (ЕС) № 1095/2010, разработва проект на регулаторни технически стандарти, с които се конкретизират методологиите и принципите, посочени в параграф 4, букви а), б) и в), относно оценяването на задълженията, произтичащи от деривати.
Във връзка с транзакции с дериватни инструменти, които са предмет на споразумение за нетиране, ЕБО взема предвид методологията за приключване на позициите, установена в споразумението за нетиране.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 3 януари 2016 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 50
Коефициент на преобразуване на дълг в капитал
1. Държавите членки гарантират, че когато органите за преструктуриране упражняват правомощията, посочени в член 59, параграф 3 и член 63, параграф 1, буква е), те могат да приложат различен коефициент на преобразуване към различните класове капиталови инструменти и задължения в съответствие с единия или и двата принципа, посочени в параграфи 2 и 3 от настоящия член.
2. Коефициентът на преобразуване представлява подходящо обезщетение на засегнатите кредитори за понесената загуба в резултат на упражняването на правомощията за обезценяване или преобразуване на дълг.
3. Когато се прилагат различни коефициенти на преобразуване съгласно параграф 1, коефициентът на преобразуване, приложим за задължения, считани за първостепенни съгласно приложимото право в областта на несъстоятелността, е по-висок от коефициентът на преобразуване на подчинените задължения.
4. До 3 януари 2016 г. ЕБО издава в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 насоки относно определянето на коефициентите на преобразуване.
В насоките се посочва по-специално как посредством коефициента на преобразуване засегнатите кредитори могат да бъдат обезщетени по подходящ начин, както и съответните коефициенти на преобразуване, чрез които може да се отрази старшинството на първостепенните задължения съгласно действащото право в областта на несъстоятелността.
Член 51
Мерки за възстановяване и мерки за оздравяване, съпътстващи споделянето на загуби
1. Държавите членки гарантират, че когато органите за преструктуриране използват инструмента за споделяне на загуби с цел рекапитализация на дадена институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) в съответствие с член 43, параграф 2, буква а), се приемат процедури, за да се гарантира, че за тази институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) е изготвен и се прилага план за оздравяване на дейността съгласно член 52.
2. Процедурите по параграф 1 от настоящия член могат да включват назначаването от органа за преструктуриране на лице или лица в съответствие с член 72, параграф 1, които да изготвят и приложат изисквания съгласно член 52 план за оздравяване на дейността.
Член 52
План за оздравяване на дейността
1. Държавите членки изискват в рамките на един месец след прилагането на инструмента за споделяне на загуби по отношение на дадена институция или дружество по член 1, параграф1, буква б), в) или г) в съответствие с член 43, параграф 2, буква а), ръководния орган или назначеното съгласно член 72, параграф 1 лице или лица да изготвят и представят на органа за преструктуриране план за оздравяване на дейността, който отговаря на изискванията на параграфи 4 и 5 от настоящия член. Когато се прилага рамката на Съюза за държавната помощ, държавите членки гарантират, че този план съответства на плана за реорганизация, който институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) трябва да представят на Комисията съгласно тази рамка.
2. Когато инструментът за споделяне на загуби по член 43, параграф 2, буква а) се прилага за два или повече субекта от група, планът за оздравяване на дейността се изготвя от институцията майка от Съюза и обхваща всички институции в групата в съответствие с процедурата, посочена в членове 7 и 8, и се представя на органа за преструктуриране на ниво група. Органът за преструктуриране на ниво група съобщава плана на другите съответни органи за преструктуриране и на ЕБО.
3. При изключителни обстоятелства и в случай че това е необходимо за постигането на целите на преструктурирането, органът за преструктуриране може да удължи срока по параграф 1 до най-много два месеца, считано от прилагането на инструмента за споделяне на загуби.
Когато се изисква уведомление за плана за оздравяване на дейността в съответствие с рамката на Съюза за държавната помощ, органът за преструктуриране може да удължи срока по параграф 1 до най-много два месеца, считано от настъпването на по-ранното от следните две събития - изтичането на срок от два месеца от прилагането на инструмента за споделяне на загуби или изтичането на срока, определен от рамката на Съюза за държавната помощ.
4. В плана за оздравяване на дейността се определят мерки за възстановяване на дългосрочната жизнеспособност на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) или на части от стопанската им дейност в разумни срокове. Тези мерки се основават на реалистични допускания относно икономическите условия и условията на финансовите пазари, при които институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) ще извършват дейност.
Планът за оздравяване на дейността трябва да е съобразен, наред с другото, с текущото състояние и бъдещите перспективи пред финансовите пазари, като отразява допускания за най-добър и най-лош сценарий, включително комбинация от събития, която позволява да се набележат основните уязвими места на институцията. Допусканията се сравняват спрямо подходящи секторни сравнителни показатели.
5. Планът за оздравяване на дейността включва най-малко следните елементи:
а)
подробен анализ на причините и проблемите, довели до неизпълнение на задълженията или вероятност от неизпълнение на задълженията от страна на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), и обстоятелствата, породили затрудненията;
б)
описание на мерките, целящи възстановяване на дългосрочната жизнеспособност на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), които трябва да бъдат приети;
в)
времеви график за прилагането на тези мерки.
6. Мерките, целящи възстановяване на дългосрочната жизнеспособност на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), могат да включват:
а)
оздравяване на дейностите на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г);
б)
промени в оперативните системи и инфраструктури на институцията;
в)
оттегляне от дейности, генериращи загуби;
г)
реорганизация на съществуващи дейности, които могат да станат конкурентоспособни;
д)
продажба на активи или на стопански дейности.
7. В рамките на един месец след представянето на плана за оздравяване на дейността съответният орган за преструктуриране оценява вероятността при изпълнението му планът да доведе до възстановяване на дългосрочната жизнеспособност на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г). Оценката се извършва със съгласието на съответния компетентния орган.
Ако органът за преструктуриране и компетентният орган са убедени във вероятността планът да постигне тази цел, органът за преструктуриране одобрява плана.
8. Ако органът за преструктуриране не е убеден във вероятността планът да постигне целта по параграф 7, органът за преструктуриране, със съгласието на компетентния орган, уведомява ръководния орган или лицето или лицата, назначени в съответствие с член 72, параграф 1 за своите възражения и изисква изменение на плана, така че те да бъдат отчетени.
9. В рамките на две седмици след датата на получаване на уведомление по параграф 8 ръководният орган или лицето или лицата, назначени в съответствие с член 72, параграф 1, представят изменения план на органа за преструктуриране за одобрение. В рамките на една седмица органът за преструктуриране оценява изменения план и уведомява ръководния орган или лицето или лицата, назначени в съответствие с член 72, параграф 1, дали счита, че възраженията, за които е изпратено уведомление, са отчетени в изменения план, и дали са необходими допълнителни изменения.
10. Ръководният орган или лицето или лицата, назначени в съответствие с член 72, параграф 1, изпълняват плана за оздравяване, одобрен от органа за преструктуриране и компетентния орган, и най-малко веднъж на шест месеца представят пред органа за преструктуриране доклад относно напредъка по изпълнението на плана.
11. Ръководният орган или лицето или лицата, назначени в съответствие с член 72, параграф 1, преразглеждат плана, ако органът за преструктуриране, със съгласието на компетентния орган, счита, че това е необходимо за постигане на целта, посочена в параграф 4, и представят преразгледания план на органа за преструктуриране за одобрение.
12. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, в които се определят:
а)
минималният набор елементи, който трябва да бъде включен в плана за оздравяване на дейността съгласно параграф 5; както и
б)
минималното съдържание на докладите, посочени в параграф 10.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 3 януари 2016 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти, в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
13. До ЕБО 3 януари 2016 г. издава в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 насоки за допълнително конкретизиране на минималните критерии, с които трябва да е съобразен планът за оздравяване на дейността, за да получи одобрението на органа за преструктуриране в съответствие с параграф 7.
14. Като взема предвид, когато е приложимо, придобития в хода на прилагането на насоките, посочени в параграф 13, опит, ЕБО може да разработи проекти на регулаторни технически стандарти с цел да конкретизира допълнително минималните критерии, с които трябва да е съобразен планът за оздравяване на дейността, за да получи одобрението на органа за преструктуриране в съответствие с параграф 7.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Подраздел 4
Инструмент за споделяне на загубите, допълнителни разпоредби
Член 53
Последици от споделянето на загуби
1. Държавите членки гарантират, че когато органът за преструктуриране упражнява правомощието, посочено в член 59, параграф 2 и член 63, параграф 1, букви д)-и), намаляването на главницата или текущата дължима сума, преобразуването или обезсилването е с незабавно и задължително действие за институцията в режим на преструктуриране и за засегнатите кредитори и акционери.
2. Държавите членки гарантират, че органът за преструктуриране разполага с правомощието да изпълни или да изисква изпълнението на всички административни и процедурни задачи, необходими за упражняването на правомощията по член 59, параграф 2 и член 63, параграф 1, букви д) - и), включително:
а)
изменение в съответните регистри;
б)
заличаването на регистрацията или свалянето от търговия на акции или други инструменти на собственост, или дългови инструменти;
в)
регистрацията или допускането до търговия на нови акции или други инструменти на собственост;
г)
повторната регистрация или допускане на дълговите инструменти, които са обезценени, без да се изисква публикуване на проспект съгласно Директива 2003/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (32).
3. Ако при упражняване на правомощието, посочено в член 63, параграф 1 буква д), органът за преструктуриране намали до нула размера на главницата на задължение или текущата дължима сума по него, това задължение и всички други задължения или вземания, произтичащи от него, които не са натрупани към момента на упражняване на правомощието, се третират като погасени за всички цели и няма да се признават при последващи производства във връзка с институцията в режим на преструктуриране или нейна институция -правоприемник при последваща ликвидация.
4. Ако при упражняване на правомощието, посочено в член 63, параграф 1 буква д), органът за преструктуриране намали част, но не пълния размер на главницата на задължение или на текущата дължима сума по него:
а)
задължението се погасява до степента на намаления размер;
б)
съответният инструмент или споразумение, съгласно които е възникнало първоначалното задължение, продължават да се прилагат по отношение на остатъчния размер на главницата на задължението или на текущата дължима сума по него, с евентуална корекция на размера на дължимата лихва, за да се отрази намаляването на размера на главницата, и с евентуални други изменения в условията, които органът за преструктуриране може да внесе, като упражнява правомощието, посочено в член 63, параграф 1, буква й).
Член 54
Премахване на процедурни пречки пред споделянето на загуби
1. Без да се засяга член 63, параграф 1, буква и), когато е приложимо, държавите членки изискват от институциите и дружествата по член 1, параграф 1, букви б), в) и г) да поддържат по всяко време достатъчен обем от регистриран акционерен капитал или други инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, така че ако органът за преструктуриране упражни правомощията, посочени в член 63, параграф 1, букви д) и е) по отношение на дадена институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) или техни дъщерни предприятия, институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) да не бъдат възпрепятствани да емитират достатъчно количество нови акции или други инструменти на собственост, за да гарантират, че задълженията могат да бъдат успешно преобразувани в акции или други инструменти на собственост.
2. Органите за преструктуриране преценяват дали е целесъобразно да наложат предвиденото в параграф 1 изискване по отношение на конкретна институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) в контекста на разработването и поддържането на плана за преструктуриране за тази институция или група, като вземат предвид по-специално действията по преструктуриране, разглеждани в този план. Ако планът за преструктуриране предвижда евентуално прилагане на инструмента за споделяне на загуби, органите проверяват дали регистрирания акционерен капитал или други инструменти на базовия собствен капитал от първи ред са достатъчни, за да покрият сбора на сумите, посочени в член 47, параграф 3, букви б) и в).
3. Държавите членки гарантират, че приложимите учредителни документи или устав не предвиждат процедурни пречки пред преобразуването на задължения в обикновени акции или други инструменти на собственост, включително предварителни права на записване от акционерите или изисквания за съгласие на акционерите при увеличаване на капитала.
4. Настоящият член не засяга измененията на директиви 82/891/ЕИО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС и 2012/30/ЕС, предвидени в дял Х от настоящата директива.
Член 55
Договорно признаване на споделянето на загуби
1. Държавите членки изискват от институциите и от посочените в член 1, параграф 1, буква б), в) и г) субекти да включат договорна разпоредба, съгласно която кредиторът или страна по споразумението, пораждащо задължението, признава, че задължението може да бъде обезценено или преобразувано, и се съгласява да приеме намаляване на главницата или текущата дължима сума, преобразуване или обезсилване, които се извършват в резултат на упражняване на тези правомощия от страна на органа за преструктуриране, при условие че това задължение:
а)
не е изключено от член 44, параграф 2;
б)
не представлява депозит по член 108, буква а);
в)
се урежда от правото на трета държава; и
г)
е емитирано или поето след датата, на която държава членка започва да прилага разпоредбите, приети за транспониране на настоящия раздел.
Първа алинея не се прилага в случаите, при които органът за преструктуриране на държава членка констатира, че по отношение на посочените в първа алинея задължения или инструменти могат да бъдат упражнени правомощията за обезценяване и преобразуване на органа за преструктуриране на държава членка в съответствие с правото на трета държава или обвързващо споразумение, сключено с третата държава.
Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране могат да изискват от институциите и дружествата по член 1, параграф 1, буква б), в) и г) да представят на органите правно становище относно правните възможности за осигуряване на изпълнението и ефективността на това условие.
2. Ако институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) не включи в договорните разпоредби, уреждащи съответно задължение, изискваното съгласно параграф 1 условие, този пропуск не е пречка органът за преструктуриране да упражни правомощията за обезценяване и преобразуване по отношение на това задължение.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти с цел допълнително да определи списъка от задължения, към които се прилага изключението по параграф 1, и съдържанието на условието, изисквано съгласно посочения параграф, като отчита различните стопански модели на банките.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 3 юли 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10 -14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 56
Държавни инструменти за финансова стабилизация
1. Държавите членки могат да предоставят извънредна публична финансова подкрепа чрез допълнителни инструменти за финансова стабилизация в съответствие с параграф 3 от настоящия член, член 37, параграф 10 и на рамката на Съюза за държавната помощ, с цел участие в преструктурирането на институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), включително чрез пряка намеса с цел да се избегне ликвидация, с оглед постигане на цели на преструктурирането, посочени в член 31, параграф 2, по отношение на дадена държава членка или на Съюза като цяло. Тези действия се извършват под ръководството на компетентното министерство или правителство в тясно сътрудничество с органа за преструктуриране.
2. За да се постигнат целите на държавните инструменти за финансова стабилизация, държавите членки гарантират, че техните компетентни министерства или правителства разполагат със съответните правомощия за преструктуриране, посочени в членове 63-72, както и че се прилагат членове 66, 68, 83 и 117.
3. Държавните инструменти за финансова стабилизация се използват като крайна мярка, след като е извършена оценка на другите инструменти за преструктуриране и те са приложени в максимално възможна степен, като същевременно се запазва финансовата стабилност, като това е констатирано от компетентното министерство или правителство след консултация с органа за преструктуриране.
4. При прилагане на държавните инструменти за финансова стабилизация, държавите членки гарантират, че техните компетентни министерства или правителства, както и органът за преструктуриране прилагат инструментите само ако са изпълнени всички условия, посочени в член 32, параграф 1, както и едно от следните условия:
а)
компетентното министерство или правителство и органът за преструктуриране, след консултация с централната банка и компетентния орган, констатират, че прилагането на инструментите за преструктуриране не би било достатъчно за избягване на значителни неблагоприятни последици за финансовата стабилност;
б)
компетентното министерство или правителство и органът за преструктуриране констатират, че прилагането на инструментите за преструктуриране не би било достатъчно за защита на обществения интерес, ако преди това централната банка е предоставила на институцията извънредно ликвидно улеснение;
в)
по отношение на инструмента за временна публична собственост, компетентното министерство или правителство, след консултация с компетентния орган и с органа за преструктуриране, констатира, че прилагането на инструментите за преструктуриране не би било достатъчно за защита на обществения интерес, ако преди това на институцията е предоставена публична капиталова подкрепа чрез инструмент за капиталова подкрепа.
5. Инструментите за финансова стабилизация включват:
а)
инструмент за публична капиталова подкрепа съгласно член 57;
б)
инструмент за временна публична собственост съгласно член 58.
Член 57
Инструмент за публична капиталова подкрепа
1. Държавите членки могат, при спазване на националното дружествено право, да участват в рекапитализацията на институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) от настоящата директива чрез предоставяне на капитал в замяна на следните инструменти, при спазване на изискванията на Регламент (ЕС) № 575/2013:
а)
инструменти на базовия собствен капитал от първи ред;
б)
инструменти на допълнителния капитал от първи ред или инструменти на капитала от втори ред.
2. Държавите членки гарантират, в обхвата на позволеното им съгласно притежаваното от тях участие, че институции или дружества по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), към които е приложен инструментът за публична капиталова подкрепа в съответствие с настоящия член, се управляват на търговска и професионална основа.
3. Когато държава членка предостави инструмент за публична капиталова подкрепа в съответствие с настоящия член, тя гарантира, че участието ѝ в институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) се прехвърля към частния сектор, веднага щом търговските и финансовите обстоятелства го позволяват.
Член 58
Инструмент за временна публична собственост
1. Държавите членки могат да придобият като временна публична собственост институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г).
2. За тази цел дадена държава членка може да направи едно или повече нареждания за прехвърляне на акции, при което приобретателят е:
а)
определено от държавата членка лице; или
б)
дружество, притежавано изцяло от държавата членка.
3. Държавите членки гарантират, че институции или дружества по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), към които е приложен инструментът за временна публична собственост в съответствие с настоящия член, се управляват на търговска и професионална основа и че се прехвърлят към частния сектор, веднага щом търговските и финансовите обстоятелства позволяват.
ГЛАВА V
Обезценяване на капиталови инструменти
Член 59
Изискване за обезценяване или преобразуване на капиталови инструменти
1. Правомощията за обезценяване или преобразуване на съответните капиталови инструменти могат да бъдат упражнявани:
а)
независимо от действия по преструктуриране; или
б)
в комбинация с действия по преструктуриране - когато са изпълнени условията за преструктуриране, посочени в членове 32 и 33.
2. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране разполагат с правомощия за обезценяване или преобразуване на съответните капиталови инструменти в акции или други инструменти на собственост на институциите и дружествата по член 1, параграф 1, буква б), в) и г).
3. Държавите членки изискват от органите за преструктуриране незабавно да упражняват правомощията за обезценяване или преобразуване в съответствие с член 60 по отношение на съответните капиталови инструменти, емитирани от институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) и г), когато е налице едно или повече от следните обстоятелства:
а)
когато е констатирано, че са изпълнени условията за преструктуриране по членове 32 и 33, преди да се предприемат действия по преструктуриране;
б)
подходящият орган реши, че освен ако тези правомощия не бъдат упражнени по отношение на съответните капиталови инструменти, институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) и г) няма да бъдат жизнеспособни;
в)
когато съответните капиталови инструменти са емитирани от дъщерно предприятие и тези капиталови инструменти са признати за целите на изпълнението на капиталовите изисквания на индивидуална и консолидирана основа, подходящият орган на държавата членка на консолидиращия надзорник и подходящият орган на държавата членка на дъщерното предприятие констатират със съвместно решение в съответствие с член 92, параграфи 3 и 4, че ако не бъдат упражнени правомощията за обезценяване или преобразуване по отношение на тези инструменти, групата няма да бъде жизнеспособна;
г)
когато съответните капиталови инструменти са емитирани от предприятието майка и тези капиталови инструменти са признати за целите на изпълнението на капиталовите изисквания на индивидуална основа на нивото на предприятието майка или на консолидирана основа и подходящият орган на държавата членка на консолидиращия надзорник констатира, че ако не бъдат упражнени правомощията за обезценяване или преобразуване по отношение на тези инструменти, групата няма да бъде жизнеспособна;
д)
институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) и г) са поискали извънредна публична финансова подкрепа, освен при наличието на обстоятелствата по член 32, параграф 4, буква г), подточка iii).
4. За целите на параграф 3 се счита, че институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) или група са загубили своята жизнеспособност само ако са изпълнени следните две условия:
а)
институцията или дружеството по член 1, параграф1, буква б), в) или г) или групата са проблемни или има вероятност да станат проблемни;
б)
предвид момента във времето и други относими обстоятелства няма реална вероятност някое действие, включително алтернативни мерки от страна на частния сектор или действия на надзорни органи(включително мерки за ранна намеса), различно от обезценяването или преобразуването на капиталови инструменти, било то самостоятелно или едновременно с действие по преструктуриране, да предотврати неизпълнението на задължение от страна на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) или на групата в разумен срок.
5. За целите на параграф 4, буква а) от настоящия член се счита, че институцията или дружеството по член 1, параграф1, буква б), в) или г) са проблемни или има вероятност да станат проблемни, ако настъпят едно или повече от обстоятелствата по член 32, параграф 4.
6. За целите на параграф 4, буква а) се счита, че дадена група е проблемна или има вероятност да стане проблемна, когато нарушава или когато са налице обективни фактори в подкрепа на констатацията, че предстои в близко бъдеще да наруши консолидираните пруденциални изисквания по начин, който би обосновал предприемането на действия от компетентния орган, включително, но не само поради факта, че групата е натрупала или има вероятност да натрупа загуби, които ще изчерпят целия ѝ собствен капитал или значителна част от него.
7. Съответните капиталови инструменти, емитирани от дъщерно предприятие, не се обезценяват допълнително или преобразуват при по-неизгодни условия съгласно параграф 3, буква в) в сравнение с капиталовите инструменти със същия ред на ниво предприятието майка, които са били обезценени или преобразувани.
8. Ако подходящият орган направи констатацията, посочена в параграф 3 от настоящия член, той незабавно уведомява органа за преструктуриране, отговарящ за въпросната институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), ако той е различен.
9. Преди да направи констатацията, посочена в параграф 3, буква в) от настоящия член, по отношение на дъщерно предприятие, емитирало съответните капиталови инструменти, които са признати за целите на спазване на капиталовите изисквания на индивидуална и на консолидирана основа, подходящият орган изпълнява изискванията за уведомяване и консултации, предвидени в член 62.
10. Преди да упражнят правомощията си за обезценяване или преобразуване на капиталови инструменти, органите по преструктуриране гарантират, че в съответствие с член 36 е направена оценка на активите и задълженията на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г). Тази оценка служи като основа за изчисляване на обезценяването, което ще бъде приложено за съответните капиталови инструменти, така че да бъдат поети загубите, както и на нивото на преобразуване, което ще бъде приложено към съответните капиталови инструменти, така че да бъдат рекапитализирани институцията или дружеството по член 1, параграф1, буква б), в) или г).
Член 60
Разпоредби относно обезценяването или преобразуването на капиталови инструменти
1. Когато изпълняват изискването по член 59, органите за преструктуриране упражняват правомощията за обезценяване или преобразуване в съответствие с реда на вземанията при обичайното производство по несъстоятелност по начин, който води до следните резултати:
а)
елементите от базовия собствен капитал от първи ред се намаляват първо съразмерно на загубите и до размера на техния обем. Органът за преструктуриране предприема едно или и двете посочени в член 47, параграф 1 действия по отношение на притежателите на инструменти на базовия собствен капитал от първи ред;
б)
главницата на инструментите на допълнителния капитал от първи ред се обезценява или се преобразува в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред или и двете, до степента, необходима за постигане на посочените в член 31 цели на преструктурирането, или до размера на обема на съответните капиталови инструменти, в зависимост от това кое от двете е по-малко;
в)
главницата на инструментите на капитала от втори ред се обезценява или се преобразува в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред или и двете, до степента, необходима за постигане на посочените в член 31 цели на преструктурирането, или до размера на обема на съответните капиталови инструменти, в зависимост от това кое от двете е по-малко.
2. Когато се обезценява главницата на съответен капиталов инструмент:
а)
намаляването на размера на главницата е перманентно, като се съобразяват случаите на обезценка в съответствие с механизма за обезщетяване по член 46, параграф 3;
б)
във връзка със сумата, с която е обезценен този инструмент, няма задължение към притежателя на съответния капиталов инструмент, освен вече натрупано задължение и задължение за вреди, което може да възникне в резултат на обжалване на законосъобразността на упражняването на правомощията за обезценяване;
в)
на притежателя на съответния капиталов инструмент не се изплаща обезщетение, различно от предвиденото в параграф 3.
Буква б) не е пречка за предоставянето на инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на притежателя на съответните капиталови инструменти в съответствие с параграф 3.
3. С оглед извършване на преобразуването на съответните капиталови инструменти съгласно параграф 1, буква б) от настоящия член органите за преструктуриране могат да изискват от институциите и дружествата по член 1, параграф 1, букви б), в) и г) да емитират инструменти на базовия собствен капитал от първи ред в полза на притежателите на съответните капиталови инструменти. Съответните капиталови инструменти могат да бъдат преобразувани само когато са спазени следните условия:
а)
тези инструменти на базовия собствен капитал от първи ред са емитирани от институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) или от предприятието майка на институцията или дружеството по член 1, параграф 1,буква б), в) или г), със съгласието на органа за преструктуриране на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) или когато е приложимо- на органа за преструктуриране на предприятието майка;
б)
тези инструменти на базовия собствен капитал от първи ред са емитирани преди емитирането на акции или инструменти на собственост от институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) с цел да се осигури собствен капитал от държавата или от държавно ведомство или предприятие;
в)
тези инструменти на базовия собствен капитал от първи ред са предоставени и прехвърлени незабавно след упражняване на правомощията за преобразуване;
г)
коефициентът на преобразуване, с който се определя броят на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, които се предоставят срещу всеки съответен капиталов инструмент, е съобразен с принципите, предвидени в член 50, и насоките, разработени от ЕБО съгласно член 50, параграф 4.
4. За целите на предоставяне на инструменти на базовия собствен капитал от първи ред в съответствие с параграф 3 органите за преструктуриране може да изискат от институциите и дружествата по член 1, параграф 1, букви б), в) и г) да разполагат по всяко време с необходимото предварително разрешение за емитиране на съответния брой инструменти на базовия собствен капитал от първи ред.
5. Ако дадена институция отговаря на условията за преструктуриране и органът за преструктуриране реши да прилага по отношение на институцията инструмент за преструктуриране, той изпълнява изискването по параграф 59, параграф 3, преди да приложи съответния инструмент за преструктуриране.
Член 61
Органи, отговорни за констатациите
1. Държавите членки гарантират, че определените в настоящия член органи отговарят за констатациите по член 59, параграф 3.
2. Всяка държава членка определя в националното си право подходящия орган, който отговаря за констатациите по член 59. Подходящият орган може да бъде компетентният орган или органът за преструктуриране в съответствие с член 32.
3. Когато съответните капиталови инструменти са признати с цел изпълнение на капиталовите изисквания в съответствие с член 92 от Регламент (ЕС) № 575/2013 на индивидуална основа, органът, отговорен за констатацията по член 59, параграф 3 от настоящата директива, е подходящият орган на държавата членка, в която институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) са били лицензирани в съответствие с дял III от Директива 2013/36/ЕС.
4. Когато съответните капиталови инструменти са емитирани от институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), които са дъщерно предприятие, и са признати за целите на изпълнение на капиталовите изисквания на индивидуална и на консолидирана основа, следният орган отговаря за констатациите по член 59, параграф 3:
а)
подходящият орган на държавата членка, в която институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) от настоящата директива, емитирали тези инструменти, са установени в съответствие с дял III от Директива 2013/36/ЕС, отговаря за констатациите, посочени в член 59, параграф 3, буква б) от настоящата директива;
б)
подходящият орган на държавата членка на консолидиращия надзорник и подходящият орган на държавата членка, в която институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) от настоящата директива, емитирали тези инструменти, са установени в съответствие с дял III от Директива 2013/36/ЕС, отговарят за съвместната констатация под формата на съвместно решение, посочена в член 59, параграф 3, буква в) от настоящата директива.
Член 62
Прилагане на консолидирано равнище: процедура във връзка с констатациите
1. Държавите членки гарантират, че преди да направят констатация по член 59, параграф 3, буква б), в), г) или д) по отношение на дъщерно предприятие, което емитира съответните капиталови инструменти, признати за целите на изпълнение на капиталовите изисквания на индивидуална и на консолидирана основа, подходящите органи изпълняват следните изисквания:
а)
подходящият орган, който разглежда възможността да направи констатация по член 59, параграф 3, буква б), в), г) или д), уведомява незабавно консолидиращия надзорник и, ако е различен, подходящия орган на държавата членка, в която се намира консолидиращият надзорник;
б)
подходящият орган, който разглежда възможността да направи констатация по член 59, параграф 3, буква в), уведомява незабавно компетентните органи, отговорни за всяка институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), емитирали съответните капиталови инструменти, по отношение на които ще се упражнят правомощията за обезценяване или преобразуване, ако бъде направена такава констатация, и ако са различни - подходящите органи в държавите членки, в която се намират тези компетентни органи и консолидиращият надзорник.
2. Когато се прави констатация в съответствие с член 59, параграф 3, буква в), г) или д) в случай на институция или група, извършваща трансгранична дейност, подходящите органи вземат предвид потенциалното въздействие от преструктурирането във всички държави членки, в които институцията или групата извършва дейност.
3. Подходящият орган придружава уведомлението по параграф 1 с разяснение на причините, защо разглежда възможността да направи съответната констатация.
4. Когато е направено уведомление по параграф 1, подходящият орган, след консултация с уведомените органи, оценява следните въпроси:
а)
дали е възможна алтернативна мярка на упражняването на правомощията за обезценяване или преобразуване в съответствие с член 59, параграф 3;
б)
ако такава алтернативна мярка е възможна, дали може да бъде приложена на практика;
в)
ако такава алтернативна мярка може да бъде приложена на практика, дали съществува реална вероятност, че в разумни срокове това ще доведе до отстраняване на обстоятелствата, които иначе биха изисквали констатация по член 59, параграф 3.
5. За целите на параграф 4 от настоящия член алтернативните мерки са ранна намеса по член 27 от настоящата директива, мерките по член 104, параграф 1 от Директива 2013/36/ЕС или прехвърляне на средства или капитали от предприятието майка.
6. Ако съгласно параграф 4 подходящият орган, след консултация с уведомените органи, прецени, че една или повече алтернативни мерки са възможни, могат да бъдат приложени на практика и ще доведат до резултата по буква в) от посочения параграф, той осигурява прилагането на тези мерки.
7. Ако в случая, посочен в параграф 1, буква а), и съгласно параграф 4 от настоящия член подходящият орган, след консултация с уведомените органи, прецени, че не са възможни алтернативни мерки, които биха довели до резултатите по буква в) от параграф 4, подходящият орган преценява дали да направи констатацията по член 59, параграф 3.
8. Когато подходящ орган реши да направи констатация по член 59, параграф 3, буква в), той незабавно уведомява подходящите органи на държавите членки, в които се намират съответните дъщерни предприятия, а констатацията се прави под формата на съвместно решение съгласно предвиденото в член 92, параграфи 3 и 4. При липса на съвместно решение, не се прави констатация по член 59, параграф 3, буква в).
9. Органите за преструктуриране на държавите членки, в които се намира всяко от съответните дъщерни предприятия, незабавно изпълняват всяко решение за обезценяване или преобразуване на капиталови инструменти, взето в съответствие с настоящия член, като отчитат надлежно неотложния характер на ситуацията.
ГЛАВА VI
Правомощия за преструктуриране
Член 63
Общи правомощия
1. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране разполагат с необходимите правомощия, за да прилагат инструментите за преструктуриране по отношение на институции и дружества по член 1, параграф 1, букви б), в) и г), които отговарят на условията за преструктуриране. По-специално органите за преструктуриране имат следните правомощия за преструктуриране, които могат да упражняват поотделно или в различни комбинации:
а)
правомощието да изискват от всяко лице да предостави необходимата информация, за да могат органите за преструктуриране да вземат решение относно действие по преструктуриране и да го подготвят, включително актулизиране и допълване на информацията в плановете за преструктуриране, както и предоставяне на информация при проверки на място;
б)
правомощията да поемат контрола над институция в режим на преструктуриране и да упражняват всички права и правомощия, предоставени на акционерите, други собственици и ръководния орган на институцията в режим на преструктуриране;
в)
правомощието да прехвърлят акции или други инструменти на собственост, емитирани от институцията в режим на преструктуриране;
г)
правомощието да прехвърлят на друг субект с негово съгласие права, активи или задължения на институцията в режим на преструктуриране;
д)
правомощието да намалят, включително до нула, главницата или текущата сума, дължима във връзка с приемливи задължения на институцията в режим на преструктуриране;
е)
правомощието да преобразуват приемливи задължения на институция в режим на преструктуриране в обикновени акции или други инструменти на собственост на тази институция или дружество по член 1, параграф1, буква б), в) или г), на съответна институция майка или мостова институция, към която се прехвърлят активи, права или задължения на институцията или дружеството по член 1, параграф1, буква б), в) или г);
ж)
правомощието да обезсилват дългови инструменти, емитирани от институцията в режим на преструктуриране, с изключение на обезпечените задължения, при спазване на член 44, параграф 2;
з)
правомощието да намалят, включително до нула, номиналната стойност на акциите или другите инструменти на собственост на институцията в режим на преструктуриране и да обезсилят тези акции или други инструменти на собственост;
и)
правомощието да изискат от институция в режим на преструктуриране или от съответна институция майка да емитира нови акции, други инструменти на собственост или други капиталови инструменти, включително привилегировани акции или инструменти, конвертируеми под условие;
й)
правомощието да променят падежа на дългови инструменти и други приемливи задължения, емитирани от институцията в режим на преструктуриране, или да променят размера на дължимата лихва по такива инструменти и други приемливи задължения, или датата, на която лихвата става платима, включително да спрат плащания за определен период от време, с изключение при обезпечените задължения, при спазване на член 44, параграф 2;
к)
правомощията да приключват и прекратяват финансови договори или договори за деривати за целите на прилагането на член 49;
л)
правомощията да освободят или да сменят ръководния орган и висшето ръководство на институцията в режим на преструктуриране;
м)
правомощието да изискат от компетентния орган да направи своевременно оценка на купувача на квалифицирано капиталово участие, чрез дерогация от сроковете по член 22 от Директива 2013/36/ЕС и член Директива 2014/65/ЕС.
2. Държавите членки вземат всички необходими мерки да гарантират, че когато прилагат инструменти за преструктуриране и упражняват правомощия за преструктуриране, за органите за преструктуриране не се прилага никое от следните изисквания, които в противен случай биха били приложими съгласно националното право, съгласно договор или на друго основание:
а)
при спазване на член 3, параграф 6 и член 85, параграф 1 - изисквания да получат одобрението или съгласието на публично или частно лице, включително акционерите или кредиторите на институцията в режим на преструктуриране;
б)
преди упражняване на правомощието - процедурни изисквания да уведомят определени лица, включително изискване да публикуват известие или проспект или да подават или регистрират документи в друг орган.
По-специално, държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране могат да упражняват правомощията съгласно настоящия член независимо от ограничение или изискване за получаване на съгласие за прехвърлянето на въпросните финансови инструменти, права, активи или задължения, което би се прилагало в противен случай.
Първа алинея, буква б) не засяга изискванията по членове 81 и 83 и изискването за уведомяване съгласно рамката на Съюза за държавната помощ.
3. Държавите членки гарантират, че когато правомощията, изброени в параграф 1 от настоящия член, не са приложими за субект, попадащ в обхвата на член 1, параграф 1 от настоящата директива, поради особената му правна форма, органите за преструктуриране разполагат с възможно най-близки до тях правомощия, включително от гледна точка на последиците от упражняването им.
4. Държавите членки гарантират, че когато органите за преструктуриране упражняват правомощията си в съответствие с параграф 3, по отношение на засегнатите лица, включително акционери, кредитори и контрагенти се прилагат предвидените в настоящата директива защитни механизми или други защитни механизми, които водят до същия резултат.
Член 64
Допълнителни правомощия
1. Държавите членки гарантират, че когато упражняват правомощия за преструктуриране, органите за преструктуриране имат следните правомощия:
а)
при спазване на член 78 да създадат необходимите условия за това прехвърлянето да не бъде обременено със задължения или тежести, засягащи прехвърляните финансови инструменти, права, активи или задължения; за тази цел, правата на обезщетение в съответствие с настоящата директива не се считат за задължение или тежест;
б)
да отменят правата за придобиване на бъдещи акции или други инструменти;
в)
да изискат от съответния орган да прекрати или да спре допускането до търговия на регулиран пазар или официалната регистрация на финансовите инструменти съгласно Директива 2001/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (33);
г)
да създадат необходимите условия за това приемателят да бъде третиран като институцията в режим на преструктуриране по отношение на всички права или задължения на институцията в режим на преструктуриране или предприети от нея действия, включително правата и задълженията, свързани с участието в пазарна инфраструктура, при спазване на членове 38 и 40;
д)
да изискват от институцията в режим на преструктуриране или от приемателя да предоставя на другата страна информация и съдействие; както и
е)
да прекратят или изменят условията на договор, по който е страна институцията в режим на преструктуриране, или да заменят приемател като страна.
2. Органите за преструктуриране упражняват правомощията по параграф 1 само когато съответният орган за преструктуриране е преценил, че това е целесъобразно за постигането на резултатите на действие по преструктуриране или на една или повече от целите на преструктурирането.
3. Държавите членки гарантират, че когато упражняват правомощия за преструктуриране, органите за преструктуриране разполагат с правомощието да вземат мерки за осигуряване на непрекъснатостта на стопанската дейност, за да гарантират постигането на резултатите на действие по преструктуриране и, когато е приложимо, възможността приемателят за извършва прехвърлената стопанска дейност. Тези мерки за осигуряване на непрекъснатост на стопанската дейност включват по-специално:
а)
продължаване действието на договорите, сключени от институцията в режим на преструктуриране, така че приемателят да поеме правата и задълженията на институцията в режим на преструктуриране, свързани с прехвърлени финансови инструменти, права, активи или задължения, и да замени, изрично или мълчаливо, институцията в режим на преструктуриране във всички съответни договорни документи;
б)
заместването на институцията в режим на преструктуриране с приемателя в съдебни производства, свързани с прехвърлените финансови инструменти, права, активи или задължения.
4. Правомощията в параграф 1, буква г) и параграф 3, буква б) не засягат следните:
а)
правото на служители на институцията в режим на преструктуриране да прекратят трудов договор;
б)
при спазване на членове 69, 70 и 71, правото на всяка страна по договор да упражни права по договора, включително правото да го прекрати, когато има това право в съответствие с договорните условия, в резултат на действие или бездействие от страна на институцията в режим на преструктуриране преди съответното прехвърляне или от страна на приемателя, след като е извършено съответното прехвърляне.
Член 65
Правомощия за изискване на предоставянето на услуги и улеснения
1. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране разполагат с правомощието да изискват от институцията в режим на преструктуриране или от субектите от нейната група, да предоставят услуги или улеснения, които са необходими, за да позволят на приемателя да извършва ефективно прехвърлената му дейност.
Първа алинея се прилага и когато по отношение на институцията в режим на преструктуриране или съответния субект от групата е образувано обичайно производство по несъстоятелност.
2. Държавите членки гарантират, че техните органи за преструктуриране разполагат с правомощията да изискват спазването на задълженията, които органите за преструктуриране в други държави членки са наложили съгласно параграф 1 по отношение на групи от субекти, установени на тяхна територия.
3. Посочените в параграфи 1 и 2 услуги и улеснения се ограничават до оперативни услуги и улеснения и не включват финансова подкрепа.
4. Посочените в параграфи 1 и 2 услуги и улеснения се предоставят:
а)
ако услугите и улесненията са били предоставяни по споразумение на институцията в режим на преструктуриране, преди да е предприето действие по преструктуриране, при същите условия и срок като тези на споразумението;
б)
когато не съществува споразумение или срокът му е изтекъл - при разумни условия.
5. До 3 юли 2015 г. ЕБО издава в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 насоки, в които се посочва минималният списък на услугите или улесненията, необходими, за да позволят на приемателя да извършва ефективно прехвърлената му дейност.
Член 66
Правомощия за изпълнение на мерки за управление на кризи или мерки за предотвратяване на кризи от други държави членки
1. Държавите членки гарантират, че ако прехвърлянето на акции, други инструменти на собственост, активи, права или задължения включва активи, които се намират в държава членка, различна от държавата на органа за преструктуриране, или права или задължения съгласно правото на държава членка, различна от държавата на органа за преструктуриране, прехвърлянето се извършва съгласно правото на тази друга държава членка.
2. Държавите членки оказват разумно съдействие на органа за преструктуриране, който извършва или възнамерява да извърши прехвърлянето, за да гарантират, че акциите или други инструменти на собственост или активи, права или задължения се прехвърлят на приемателя в съответствие с приложимите изисквания на националното право.
3. Държавите членки гарантират, че акционерите, кредиторите и трети лица, засегнати от посоченото в параграф 1 прехвърляне на акции, други инструменти на собственост, активи, права или задължения, нямат право да предотвратят, оспорват или заличат последиците от прехвърлянето съгласно разпоредба на правото на държавата членка, в която се намират активите, или на правото, уреждащо акциите, другите инструменти на собственост, правата или задълженията.
4. Когато орган за преструктуриране на държава членка (наричана по-долу „държава членка А“) упражнява правомощия за обезценяване или преобразуване, включително по отношение на капиталови инструменти в съответствие с член 59, и когато приемливите задължения или съответните капиталови инструменти на институцията в режим на преструктуриране включват следното:
а)
инструменти или задължения, по отношение на които се прилага правото на държава членка, различна от държавата на органа за преструктуриране, упражняващ правомощията за обезценяване или преобразуване (наричана по-долу „държава членка Б“);
б)
задължения към кредитори в държава членка Б.
Държавата членка Б гарантира, че сумата на главницата на тези задължения или инструменти се намалява или че задълженията или инструментите се преобразуват в съответствие с правомощията за обезценяване или преобразуване, упражнявани от органа за преструктуриране на държава членка А.
5. Държавите членки гарантират, че кредитори, засегнати от упражняването на посочените в параграф 4 правомощия за обезценяване или преобразуване, нямат право да оспорват намаляването на сумата на главницата на инструмента или задължението или неговото преобразуване, в зависимост от случая, съгласно правото на държава членка Б.
6. Всяка държава членка гарантира, че следните се определят в съответствие с правото на държавата членка на органа за преструктуриране:
а)
правото на акционерите, кредиторите и трети лица да обжалват съгласно член 85 прехвърлянето на акции, други инструменти на собственост, активи, права или задължения по параграф 1 от настоящия член;
б)
правото на кредиторите да обжалват съгласно член 85 намаляването на сумата на главницата или преобразуването на инструмент или задължение по параграф 4, буква а) или б) от настоящия член;
в)
защитните механизми при частични прехвърляния по глава VII, свързани с активите, правата или задълженията по параграф 1.
Член 67
Правомощия по отношение на активи, права, задължения, акции и други инструменти на собственост, намиращи се в трети държави
1. Държавите членки предвиждат, че когато действие по преструктуриране включва действие по отношение на активи, които се намират в трета държава, или на акции, други инструменти на собственост, права или задължения, уредени от правото на трета държава, органите за преструктуриране могат да изискват:
а)
управителят, синдикът или друго лице, упражняващо контрол над институцията в режим на преструктуриране, и приемателят да предприемат всички необходими мерки, за да породи последици прехвърлянето, обезценяването, преобразуването или действието;
б)
управителят, синдикът или друго лице, упражняващо контрол над институцията в режим на преструктуриране, да държат акциите, другите инструментите на собственост, активите или правата или да изпълняват задълженията от името на приемателя, докато породи последици прехвърлянето, обезценяването, преобразуването или действието;
в)
разумните разходи, направени правомерно от приемателя при извършването на действие, изисквано съгласно букви а) и б) от настоящия параграф, да бъдат покрити по един от начините, посочени в член 37, параграф 7.
2. Когато органът за преструктуриране прецени, че въпреки всички необходими мерки, предприети от управителя, синдика или от друго лице в съответствие с параграф 1, буква а), съществува голяма вероятност прехвърлянето, преобразуването или действието да не породят последици по отношение на определени активи, намиращи се в трета държава, или по отношение на определени акции, други инструменти на собственост, права или задължения, уредени от правото на третата държава, органът за преструктуриране не предприема прехвърляне, обезценяване, преобразуване или действие. Ако прехвърлянето, обезценяването, преобразуването или действието вече са били наредени, съответното нареждане е недействително по отношение на съответните активи, инструменти на собственост, права или задължения.
Член 68
Изключване на определени договорни условия при ранна намеса и преструктуриране
1. Дадена мярка за предотвратяване на кризи или мярка за управление на кризи, взета по отношение на субект в съответствие с настоящата директива, включително настъпването на събитие, което е пряко свързано с прилагането на такава мярка, съгласно договор, сключен от този субект, не се смята сама по себе си за изпълнително събитие по смисъла на Директива 2002/47/ЕО или за производство по несъстоятелност по смисъла на Директива 98/26/ЕО, при условие че продължава изпълнението на съществените договорни задължения, включително задълженията за плащане и изпълнение, както и за осигуряване на обезпечение.
В допълнение мярка за предотвратяване на кризи или мярка за управление на кризи не се счита сама по себе си за изпълнително събитие или за производство по несъстоятелност съгласно договор, по който страна е:
а)
дъщерно предприятие, като задълженията по него са обезпечени или поети по друг начин от предприятието майка или от друг субект от групата; или
б)
някой субект от групата, като в него са включени разпоредби за кръстосано неизпълнение.
2. Когато процедурите за преструктуриране на трета държава се признават в съответствие с член 94 или когато в други случаи органът за преструктуриране е взел решение в този смисъл, за целите на настоящия член тези процедури са мярка за управление на кризи.
3. При условие че продължава изпълнението на съществените договорни задължения, включително задълженията за плащане и изпълнение, както и за осигуряване на обезпечение, дадена мярка за предотвратяване на кризи или мярка за управление на кризи, включително настъпването на събитие, което е пряко свързано с прилагането на такава мярка, сама по себе си не позволява на никого:
а)
да упражни право на прекратяване, спиране, изменение, нетиране или прихващане, включително във връзка с договор, сключен от:
i)
дъщерно предприятие, като задълженията по тях са обезпечени или поети по друг начин от субект от групата; или
ii)
субект от групата, като те включват разпоредби за кръстосано неизпълнение;
б)
да получи владението, да упражнява контрол или да получи изпълнение по обезпечение върху собственост на съответната институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) или субект от група във връзка с договор, който включва разпоредби за кръстосано неизпълнение;
в)
да засегне договорни права на съответната институция или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) или субект от групата във връзка с договор, който включва разпоредби за кръстосано неизпълнение.
4. Настоящият член не засяга правото на дадено лице да предприема действие по параграф 3, когато това право е възникнало по силата на събитие, различно от мярката за предотвратяване на кризи или мярката за управление на кризи или от настъпването на събитие, което е пряко свързано с прилагането на такава мярка.
5. Спирането или ограничаването съгласно член 69, 70 или 71 не съставлява неизпълнение на договорно задължение за целите на параграфи 1 и 2 от настоящия член.
6. Разпоредбите на настоящия член се смятат за особени повелителни норми по смисъла на член 9 от Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета (34).
Член 69
Правомощие за спиране на изпълнението на определени задължения
1. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране разполагат с правомощието да спрат изпълнението на задължения за плащане или изпълнение съгласно договори, по които институцията в режим на преструктуриране е страна, считано от момента на публикуване на съобщение за спирането в съответствие с член 83, параграф 4 до полунощ на следващия работен ден в държавата членка на органа за преструктуриране на институцията в режим на преструктуриране.
2. Когато падежът на дадено задължение за плащане или изпълнение настъпва в рамките на срока на спиране, плащането или изпълнението става дължимо незабавно след изтичане на срока на спирането.
3. В случай че изпълнението на договорни задължения за плащане или изпълнение на институцията в режим на преструктуриране е спряно съгласно параграф 1, изпълнението на задълженията за плащане или изпълнение на контрагентите на институцията в режим на преструктуриране по същия договор се спира за същия срок.
4. Спиране съгласно параграф 1 не се прилага по отношение на:
а)
отговарящи на условията депозити;
б)
задължения за плащане и доставка към системи или системни оператори, определени за целите на Директива 98/26/ЕО, централни контрагенти и централни банки;
в)
допустими вземания за целите на Директива 97/9/ЕО.
5. При упражняването на правомощие по настоящия член органите за преструктуриране вземат предвид възможното въздействие на упражняването на това правомощие върху нормалното функциониране на финансовите пазари.
Член 70
Правомощие за ограничаване на изпълнението на обезпечени интереси
1. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране могат да ограничават правото на обезпечените кредитори на институцията в режим на преструктуриране да налагат изпълнението на обезпечени интереси по отношение на активи на тази институция в режим на преструктуриране от момента на публикуване на съобщението за ограничението в съответствие с член 83, параграф 4 до полунощ на следващия работен ден в държавата членка на органа за преструктуриране на институцията в режим на преструктуриране.
2. Органите за преструктуриране не упражняват правомощието, посочено в параграф 1, по отношение на обезпечени интереси на системи или системни оператори, определени за целите на Директива 98/26/ЕО, централни контрагенти и централни банки във връзка с активи, заложени от институцията в режим на преструктуриране или предоставени от тази институция под формата на маржин или обезпечение.
3. В случаите, в които се прилага член 80, органите за преструктуриране гарантират, че всички ограничения, наложени съгласно посоченото в параграф 1 от настоящия член правомощие, са еднакви за всички субекти от групата, по отношение на които се предприема действие по преструктуриране.
4. При упражняването на правомощие по настоящия член органите за преструктуриране вземат предвид възможното въздействие на упражняването на това правомощие върху нормалното функциониране на финансовите пазари.
Член 71
Правомощие за временно спиране на упражняването на правото на прекратяване
1. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране разполагат с правомощието да спрат упражняването на правата на прекратяване на всяка страна по договор с институцията в режим на преструктуриране от момента на публикуване на съобщението в съответствие с член 83, параграф 4 до полунощ на следващия работен ден в държавата членка на органа за преструктуриране на институцията в режим на преструктуриране, при условие че задълженията за плащане и доставка и за предоставяне на обезпечение продължават да се изпълняват.
2. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране разполагат с правомощието да спрат упражняването на правата на прекратяване на всяка страна по договор с дъщерно предприятие на институция в режим на преструктуриране, когато:
а)
задълженията по този договор са гарантирани или подкрепени по друг начин от институцията в режим на преструктуриране;
б)
правата на прекратяване по този договор се основават единствено на неплатежоспособността или финансовото състояние на институцията в режим на преструктуриране; както и
в)
когато по отношение на институция в режим на преструктуриране е било или може да бъде упражнено правомощие за прехвърляне:
i)
всички свързани с договора активи и задължения на дъщерното предприятие са били или могат да бъдат прехвърлени или поети от приемателя; или
ii)
органът за преструктуриране осигури по друг начин подходяща защита на тези задължения.
Решението за спиране поражда действие от момента на публикуване на съобщението в съответствие с член 83, параграф 4 до полунощ на следващия работен ден в държавата членка, в която е установено дъщерното предприятие на институцията в режим на преструктуриране.
3. Спирането по параграф 1 или 2 не се прилага по отношение на системи или системни оператори, определени за целите на Директива 98/26/ЕО, централни контрагенти или централни банки.
4. Дадено лице може да упражни право на прекратяване по договор преди края на посочения в параграф 1 или 2 срок, ако получи съобщение от органа за преструктуриране, че правата и задълженията по договора няма да бъдат:
а)
прехвърлени на друг субект; или
б)
предмет на обезценяване или преобразуване при прилагането на инструмента за споделяне на загуби в съответствие с член 43, параграф 2, буква а).
5. Ако орган за преструктуриране упражнява правомощията, посочени в параграф 1 или 2 от настоящия член, за спиране на упражняването на права на прекратяване и ако не е изпратено съобщение съгласно параграф 4 от настоящия член, тези права могат да бъдат упражнени след изтичането на срока на спирането, при спазване на член 68, както следва:
а)
ако правата и задълженията по договора са прехвърлени на друг субект, контрагентът може да упражни правата на прекратяване съгласно съответните договорни условия единствено при настъпването на продължаващо или последващо събитие, налагащо изпълнение от страна на субекта приемател;
б)
ако правата и задълженията по договора остават за институцията в режим на преструктуриране и органът за преструктуриране не е приложил инструмента за споделяне на загубите в съответствие с член 43, параграф 2, буква а) по отношение на този договор, контрагентът може да упражни правата на прекратяване съгласно договорните условия след изтичането на срока на спирането по параграф 1.
6. При упражняването на правомощията по настоящия член органите за преструктуриране вземат предвид възможното въздействие на упражняването на тези правомощия върху нормалното функциониране на финансовите пазари.
7. Компетентните органи или органите за преструктуриране могат да изискват от институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) да поддържат подробна документация за финансовите договори.
При поискване от компетентен орган или от орган за преструктуриране регистърът на транзакциите предоставя достъп до необходимата информация на компетентните органи или на органите за преструктуриране, за да могат те да изпълнят съответните си отговорности и мандати, в съответствие с член 81 от Регламент (ЕС) № 648/2012.
8. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които за целите на параграф 7 се конкретизира следното:
а)
минимален набор от информация за финансовите договори, която следва да се съдържа в подробната документация; и
б)
обстоятелствата, при които следва да се наложи изискването.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 3 юли 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 72
Упражняване на правомощия за преструктуриране
1. Държавите членки гарантират, че за целите на предприемането на действие по преструктуриране органите за преструктуриране могат да упражняват контрол върху институцията в режим на преструктуриране, така че:
а)
да извършват и да изпълняват дейностите и услугите на институцията в режим на преструктуриране с всички правомощия на нейните акционери и ръководния ѝ орган; и
б)
да управляват и да се разпореждат с активите и собствеността на институцията в режим на преструктуриране.
Контролът по първа алинея може да бъде упражняван пряко от органа за преструктуриране или непряко - от лице или лица, назначени от органа за преструктуриране. Държавите членки гарантират, че през периода на преструктуриране не могат да се упражняват правата на глас, свързани с акции или инструменти на собственост на институцията в режим на преструктуриране.
2. При спазване на член 85, параграф 1 държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране могат да предприемат действие по преструктуриране чрез изпълнителна заповед в съответствие с националните административни правомощия и процедури, без да упражняват контрол върху институцията в режим на преструктуриране.
3. Органите за преструктуриране решават във всеки отделен случай дали е целесъобразно да предприемат действието по преструктуриране посредством средствата, посочени в параграф 1 или 2, като имат предвид целите на преструктурирането и общите принципи на преструктурирането, конкретните обстоятелства около институцията в режим на преструктуриране и нуждата да се улесни успешното преструктуриране на трансгранични групи.
4. Органите за преструктуриране не се считат за управители „в сянка“, нито за фактически управители съгласно националното право.
ГЛАВА VII
Защитни механизми
Член 73
Третиране на акционерите и кредиторите при частични прехвърляния и използване на инструмента за споделяне на загуби
Държавите членки гарантират, че при прилагането на един или повече инструменти за преструктуриране и по-специално за целите на член 75:
а)
освен в случаите, в които се прилага буква б), ако органите за преструктуриране прехвърлят само части от правата, активите и задълженията на институцията в режим на преструктуриране, полученото от акционерите и кредиторите, чиито вземания не са били прехвърлени, за техните вземания е най-малко равностойно на това, което биха получили, ако институцията в режим на преструктуриране беше ликвидирана чрез обичайно производство по несъстоятелност към момента на вземане на решението, посочено в член 82;
б)
ако органите за преструктуриране приложат инструмента за споделяне на загуби, акционерите и кредиторите, чиито вземания са обезценени или преобразувани в капитал, не понасят по-големи загуби от тези, които биха понесли, ако институцията в режим на преструктуриране беше ликвидирана чрез обичайно производство по несъстоятелност към момента на вземане на решението, посочено в член 82.
Член 74
Оценка на разликата в третирането
1. За целите на оценката дали акционерите и кредиторите биха получили по-добро третиране, ако по отношение на институцията в режим на преструктуриране бе започнало обичайно производство по несъстоятелност, включително, но не само, за целите на член 73, държавите членки гарантират, че оценката се извършва от независимо лице, веднага след като е извършено действието или действията по преструктуриране. Тази оценка се различава от оценката по член 36.
2. С оценката по параграф 1 се определя:
а)
третирането, което акционерите и кредиторите или съответните схеми за гарантиране на депозити биха получили, ако по отношение на институцията в режим на преструктуриране, във връзка с която е извършено действие или действия по преструктуриране, бе започнало обичайно производство по несъстоятелност към момента на вземане на решението, посочено в член 82;
б)
действителното третиране, което са получили акционерите и кредиторите при преструктурирането на институцията в режим на преструктуриране; както и
в)
дали съществува разлика между третирането по буква а) и третирането по буква б)
3. За целите на оценката:
а)
допуска се, че по отношение на институцията в режим на преструктуриране, във връзка с която е извършено действие или действия по преструктуриране, е започнало обичайно производство по несъстоятелност към момента на вземане на решението, посочено в член 82;
б)
допуска се, че действието или действията по преструктуриране не са извършени;
в)
не се отчита предоставянето на извънредна публична финансова подкрепа на институцията в режим на преструктуриране.
4. ЕБО може да разработи проекти на регулаторни технически стандарти за уточняване на методологията за извършване на оценката по настоящия член, по-специално на методологията за оценка на третирането, което акционерите и кредиторите биха получили, ако по отношение на институцията в режим на преструктуриране бе започнало обичайно производство по несъстоятелност към момента на вземане на решението, посочено в член 82.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 75
Защитни механизми за акционерите и кредиторите
Държавите членки гарантират, че ако с оценката по член 74 се установи, че някой акционер или кредитор, посочен в член 73, или схемата за гарантиране на депозити по член 109, параграф 1, са понесли по-големи загуби, отколкото щяха да понесат при ликвидация чрез обичайно производство по несъстоятелност, те имат право разликата да им бъде изплатена от механизмите за финансиране на преструктурирането.
Член 76
Защитни механизми за контрагентите при частични прехвърляния
1. Държавите членки гарантират, че защитата по параграф 2 се прилага при следните обстоятелства:
а)
органът за преструктуриране прехвърля на друг субект част, но не всички активи, права или задължения на институцията в режим на преструктуриране или, в случаите на прилагане на инструмент за преструктуриране, от мостова институция или дружество за управление на активи към друго лице;
б)
органът за преструктуриране упражнява правомощията, посочени в член 64, параграф 1, буква е).
2. Държавите членки осигуряват подходяща защита на следните видове споразумения и контрагентите по тези споразумения:
а)
споразумения за обезпечение, съгласно които дадено лице чрез обезпечение има действително или условно участие в активите или правата, които подлежат на прехвърляне, независимо от това дали участието е обезпечено от конкретни активи или права или чрез плаващо обезпечение или подобно споразумение;
б)
споразумения за финансово обезпечение с прехвърлително действие, съгласно които обезпечението, гарантиращо или покриващо изпълнението на конкретни задължения, се осигурява чрез прехвърляне на пълната собственост върху активите от предоставящия обезпечението към обезпеченото лице със условието, че обезпеченото лице прехвърля активите обратно, ако тези конкретни задължения бъдат изпълнени;
в)
споразумения за прихващане, съгласно които две или повече вземания или задължения между институцията в режим на преструктуриране и контрагент могат да бъдат прихванати едно срещу друго;
г)
споразумения за нетиране;
д)
покрити облигации;
е)
структурирани финансови споразумения, включително секюритизация и инструменти, които се използват за целите на хеджирането, които представляват неразделна част от покритието на групата и които според националното право са обезпечени по сходен начин с покритите облигации, включващи предоставянето и държането на обезпечение от страна по споразумението или от попечител, агент или представител.
Формата на защита, подходяща за класовете споразумения, посочени в букви а)-е) от настоящия параграф, е допълнително определена в членове 77-80, като за нея се прилагат ограниченията, предвидени в членове 68-71.
3. Изискването съгласно параграф 2 се прилага независимо от броя на страните, участващи в споразуменията, както и независимо от това, дали споразуменията:
а)
са възникнали под формата на договор, тръст или по друг начин или възникват автоматично в резултата от действието на правна норма;
б)
възникват съгласно правото на друга държава членка или трета държава или се уреждат от него изцяло или частично.
4. Комисията приема делегирани актове в съответствие с член 115 за допълнително конкретизиране на класовете споразумения, които попадат в обхвата на параграф 2, букви а)-е) от настоящия член.
Член 77
Защита на споразумения за финансово обезпечение, споразумения за прихващане и споразумения за нетиране
1. Държавите членки осигуряват подходяща защита на споразумения за финансово обезпечение с прехвърлително действие, споразумения за прихващане и споразумения за нетиране, така че да се предотврати прехвърляне на някои, но не на всички права и задължения, които са защитени по споразумение за финансово обезпечение с прехвърлително действие, споразумение за прихващане или споразумение за нетиране между институцията в режим на преструктуриране и друго лице, и изменение или прекратяване на правата и задълженията, които са защитени съгласно споразумение за финансово обезпечение с прехвърлително действие, споразумение за прихващане или споразумение за нетиране, чрез използването на допълнителни правомощия.
За целите на първа алинея правата и задълженията трябва да се третират като защитени по такова споразумение, ако страните по него имат право да извършат прихващане или нетиране на тези права или задължения.
2. Независимо от параграф 1, когато това е необходимо, за да се осигури наличност на гарантираните депозити, органът за преструктуриране може да:
а)
прехвърля гарантирани депозити, обхванати от някое от посочените в параграф 1 споразумения, без да прехвърля други активи, права или задължения, обхванати от същото споразумение; както и
б)
прехвърля, изменя или прекратява посочените активи, права или задължения, без да прехвърля гарантираните депозити.
Член 78
Защита за споразумения за обезпечение
1. Държавите членки осигуряват подходяща защита за задължения, обезпечени по споразумения за обезпечение, за да се предотврати настъпването на една от следните ситуации:
а)
прехвърляне на активите, с които е обезпечено задължението, освен ако това задължение и ползата от обезпечението също са прехвърлени;
б)
прехвърлянето на обезпечено задължение, освен ако ползите от обезпечението също са прехвърлени;
в)
прехвърляне на ползата от обезпечението освен ако обезпеченото задължение също е прехвърлено; или
г)
изменението или прекратяването на споразумение за обезпечение чрез използването на допълнителни правомощия, ако в резултат на това изменение или прекратяване задължението престава да бъде обезпечено.
2. Независимо от параграф 1, когато това е необходимо, за да се осигури наличност на гарантираните депозити, органът за преструктуриране може да:
а)
прехвърля гарантирани депозити, обхванати от някое от посочените в параграф 1 споразумения, без да прехвърля други активи, права или задължения, обхванати от същото споразумение; както и
б)
прехвърля, изменя или прекратява посочените активи, права или задължения, без да прехвърля гарантираните депозити.
Член 79
Защита на структурирани финансови споразумения и на покрити облигации
1. Държавите членки осигуряват подходяща защита за структурирани финансови споразумения, включително посочените в член 76, параграф 2, букви д) и е) споразумения, за да се предотврати настъпването на една от следните ситуации:
а)
прехвърлянето на част, но не на всички активи, права и задължения, които представляват или са част от структурирани финансови споразумения, включително посочените в член 76, параграф 2, букви д) и е) споразумения, по които е страна институцията в режим на преструктуриране;
б)
прекратяването или изменението чрез използването на допълнителни правомощия на активи, права и задължения, които представляват или са част от структурирани финансови споразумения, включително посочените в член 76, параграф 2, букви д) и е) споразумения, по които е страна институцията в режим на преструктуриране;
2. Независимо от параграф 1, когато това е необходимо, за да се осигури наличност на гарантираните депозити, органът за преструктуриране може да:
а)
прехвърля гарантирани депозити, обхванати от някое от посочените в параграф 1 споразумения, без да прехвърля други активи, права или задължения, обхванати от същото споразумение; и
б)
прехвърля, изменя или прекратява посочените активи, права или задължения, без да прехвърля гарантираните депозити.
Член 80
Частично прехвърляне: защита на системи за търговия, системи за клиринг и системи за сетълмент
1. Държавите членки гарантират, че прилагането на инструмент за преструктуриране не засяга работата на системи и правилата на системи, попадащи в обхвата на Директива 98/26/ЕО, ако органът за преструктуриране:
а)
прехвърля на друг субект част, но не всички активи, права или задължения на институцията в режим на преструктуриране; или
б)
използва правомощия съгласно член 64, за да обезсили или измени условията на договор, по който институцията в режим на преструктуриране е страна, или да замести приемател като страна по него.
2. По-специално прехвърляне, обезсилване или изменение по параграф 1 от настоящия член не отменя нареждане за прехвърляне в отклонение от член 5 от Директива 98/26/ЕО, нито променя или засяга правното действие на нарежданията за прехвърляне и нетирането съгласно изискванията на членове 3 и 5 от посочената директива, използването на средства, ценни книжа или кредитни улеснения съгласно изискванията на член 4 от нея или защитата на обезпечение съгласно изискванията на член 9 от нея.
ГЛАВА VIII
Процедурни задължения
Член 81
Изисквания за уведомяване
1. Държавите членки изискват от ръководния орган на институцията или дружеството по член 1, параграф1, буква б), в) или г) да уведоми компетентния орган, когато счита, че институцията или дружеството по член 1, параграф1, буква б), в) или г), са проблемни или има вероятност станат проблемни по смисъла на член 32, параграф 4.
2. Компетентните органи информират съответните органи за преструктуриране за всички уведомления, получени в съответствие с параграф 1 от настоящия член, и за всички мерки за предотвратяване на кризи или действия, посочени в член 104 на Директива 2013/36/ЕС, които те изискват да бъдат предприети от институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) от настоящата директива.
3. Когато компетентният орган или органът за преструктуриране констатира, че условията по член 32, параграф 1, букви а) и б) са изпълнени по отношение на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), той незабавно уведомява за тази констатация следните органи, ако са различни:
а)
органа за преструктуриране за институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г);
б)
компетентния орган за институцията или дружеството по член 1, параграф 1,буква б), в) или г);
в)
компетентните органи за всички клонове на институцията или дружеството по член 1, параграф 1,буква б), в) или г);
г)
органите за преструктуриране за всички клонове на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г);
д)
централната банка;
е)
схемата за гарантиране на депозити, с която е свързана кредитна институция, когато това е необходимо за изпълнението на функциите на схемата за гарантиране на депозити;
ж)
органа, който отговаря за механизмите за финансиране преструктурирането, когато това е необходимо, за да могат да се изпълнят функциите на тези механизми;
з)
органа за преструктуриране на групата, когато е приложимо;
и)
компетентното министерство;
й)
консолидиращия надзорник, когато институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) от настоящата директива, попадат в обхвата на надзора на консолидирана основа съгласно дял VII, глава 3 от Директива 2013/36/ЕС; както и
к)
ЕССР и определения национален макропруденциален орган.
4. Когато предаването на информация, посочена в параграф 3, букви е) и ж), не осигурява подходяща степен на поверителност, компетентният орган или органът за преструктуриране установява алтернативни процедури за връзка, които постигат същите цели, като осигуряват подходяща степен на поверителност.
Член 82
Решение на органа за преструктуриране
1. След като бъде уведомен от компетентния орган съгласно член 81, параграф 3 или по собствена инициатива, органът за преструктуриране констатира в съответствие с член 32, параграф 1 и член 33 дали са изпълнени условията по този параграф по отношение на въпросната институция или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г).
2. Решението относно това дали да се предприеме действие по преструктуриране по отношение на институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) съдържа следната информация:
а)
основанията за това решение, включително констатацията дали институцията изпълнява или не условията за преструктуриране;
б)
действието, което органът за преструктуриране възнамерява да предприеме, когато е целесъобразно - решение да се пристъпи към ликвидация, назначаване на управител или всяка друга мярка в съответствие с приложимото обичайно производство по несъстоятелност или, при спазване на член 37, параграф 9, в съответствие с националното право.
3. ЕБО разработва проект на регулаторни технически стандарти, за да конкретизира процедурите и съдържанието във връзка със следните изисквания:
а)
уведомленията по член 81, параграфи 1, 2 и 3,
б)
съобщението за спиране по член 83.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 3 юли 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 83
Процедурни задължения на органите за преструктуриране
1. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране изпълняват изискванията по параграфи 2, 3 и 4, веднага щом е практически възможно, след като предприемат действието по преструктуриране.
2. Органът за преструктуриране информира институцията в режим на преструктуриране и следните органи, ако са различни:
а)
компетентния орган за институцията в режим на преструктуриране;
б)
компетентните органи за клоновете на институцията в режим на преструктуриране;
в)
централната банка;
г)
схемата за гарантиране на депозити, с която е свързана кредитната институция в режим на преструктуриране;
д)
органа, който отговаря за механизмите за финансиране на преструктурирането;
е)
органа за преструктуриране на ниво група, когато е приложимо;
ж)
компетентното министерство;
з)
консолидиращия надзорник в случаите, в които институцията в режим на преструктуриране попада в обхвата на надзора на консолидирана основа съгласно дял VII, глава 3 от Директива 2013/36/ЕС;
и)
определения национален макропруденциален орган и ЕССР;
й)
Комисията, Европейската централна банка, ЕОЦКП, Европейския надзорен орган (Европейски орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване) (ЕОЗППО), създаден с Регламент (ЕС) № 1094/2010, и ЕБО;
к)
когато институцията в режим на преструктуриране е институция съгласно определението в член 2, буква б) от Директива 98/26/ЕО - операторите на системите, в които тя участва.
3. В изискваното съгласно параграф 2 уведомление се включва копие от заповедта или акта, по силата на които се упражняват съответните правомощия, и се посочва датата, от която действието или действията по преструктуриране пораждат последици.
4. Органът за преструктуриране публикува или осигурява публикуването на копие от заповедта или акта, по силата на които се предприема действието по преструктуриране, или съобщение, в което се обобщават последиците на действието по преструктуриране, и по-специално последиците за клиентите и, ако е приложимо - реда и срока в случай на спиране или ограничаване по членове 69, 70 и 71, по следните начини:
а)
на официалната си интернет страница;
б)
на интернет страницата на компетентния орган, ако е различен от органа за преструктуриране, или на интернет страницата на ЕБО;
в)
на интернет страницата на институцията в режим на преструктуриране;
г)
когато акциите, други инструменти на собственост или дългови инструменти на институцията в режим на преструктуриране са допуснати за търговия на регулиран пазар, начините за оповестяване на регулирана информация относно институцията в режим на преструктуриране в съответствие с член 21, параграф 1 от Директива 2004/109/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (35).
5. Ако акциите, инструментите на собственост или дълговите инструменти не са допуснати за търговия на регулиран пазар, органът за преструктуриране гарантира, че документите, доказващи наличието на инструментите по параграф 4, се изпращат на акционерите и кредиторите на институцията в режим на преструктуриране, които могат да бъдат установени чрез регистрите или базите данни на институцията в режим на преструктуриране, които са на разположение на органа за преструктуриране.
Член 84
Поверителност
1. Изискванията за спазване на професионална тайна са задължителни за следните лица:
а)
органите за преструктуриране;
б)
компетентните органи и ЕБО;
в)
компетентните министерства;
г)
извънредните управители или временните управители, назначени съгласно настоящата директива;
д)
потенциални приобретатели, с които органите за преструктуриране са се свързали и на които са направили предложение, независимо дали връзката или предложението са направени като подготовка за използването на инструмента за продажба на стопанска дейност и дали предложението е довело до придобивна сделка;
е)
одитори, счетоводители, правни и професионални съветници, оценители и други експерти, наети пряко или косвено от органите за преструктуриране, компетентните органи, компетентните министерства или от потенциалните приобретатели, посочени в буква д);
ж)
органите, които управляват схеми за гарантиране на депозити;
з)
органите, които управляват схеми за компенсиране на инвеститорите;
и)
органа, който отговаря за механизмите за финансиране на преструктурирането;
й)
централни банки и други органи, участващи в процеса на преструктуриране;
к)
мостова институция или дружество за управление на активи;
л)
всяко друго лице, което пряко или косвено, постоянно или временно предоставя услуги или е предоставяло услуги на лицата, посочени в букви а) - к);
м)
висшето ръководство, членове на ръководния орган и служителите на органите или субекти, посочени в букви а) - к), преди, по време и след назначаването им.
2. За да се осигури спазването на изискванията за поверителност, определени в параграфи 1 и 3, лицата, посочени в параграф 1, букви а), б), в), ж), з), ѝ) и к) гарантират наличието на вътрешни правила, включително правила за гарантиране на запазването на поверителността на информацията в кръга на лицата, участващи пряко в процеса на преструктуриране.
3. Без да се засяга общият характер на изискванията по параграф 1, на посочените в него лица се забранява да разкриват на лице или орган поверителна информация, получена в хода на техните професионални дейности от компетентен орган или орган за преструктуриране във връзка с неговите функции по настоящата директива, освен ако информацията се разкрива при упражняване на функциите им в съответствие с настоящата директива или в обобщена или сбита форма, така че отделната институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) да не могат да бъдат идентифицирани, или след изричното и предварително съгласие на органа или на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), които са предоставили информацията.
Държавите членки гарантират, че лицата, посочени в параграф 1, не разкриват поверителна информация и че се оценяват възможните последици от разкриването на такава информация върху обществения интерес, свързан с финансовата, паричната или икономическата политика, върху търговските интереси на физически и юридически лица, върху целите на проверките, върху разследванията и върху одита.
Процедурата за оценяване на последиците от разкриването на информацията гарантира, че се извършва конкретна оценка на последиците от разкриването на съдържанието и подробностите относно плана за възстановяване и преструктуриране по членове 5, 7, 10, 11 и 12 и резултата от оценките, извършвани в съответствие с членове 6, 8 и 15.
При нарушение на настоящия член всяко лице или субект по параграф 1 носи гражданска отговорност в съответствие с националното право.
4. Настоящият член не възпрепятства:
а)
служителите и експертите на органите или субектите по параграф 1, букви а)-й) да обменят информация помежду си в рамките на всеки орган или субект; или
б)
органите за преструктуриране и компетентните органи, включително техните служители и експерти, да обменят за целите на планирането или изпълнението на дадено действие по преструктуриране информация помежду си и с други органи за преструктуриране в Съюза, други компетентни органи в Съюза, компетентни министерства, централни банки, схеми за гарантиране на депозити, схеми за компенсиране на инвеститорите, органи, отговорни за обичайните производства по несъстоятелност, органите, отговорни за поддържането на стабилността на финансовата система в държавите членки чрез използването на макропруденциални правила, лица, натоварени с извършването на задължителни одити, ЕБО или, при спазване на член 98, органите на трети държави, които изпълняват равностойни функции на тези на органите за преструктуриране, или, при спазване на строги изисквания за поверителност, на потенциален приобретател.
5. Независимо от останалите разпоредби на настоящия член държавите членки могат да разрешат обмена на информация със следните субекти:
а)
при спазване на строгите изисквания за поверителност - с всяко друго лице, когато това е необходимо за целите на планирането и осъществяването на действие по преструктуриране;
б)
при спазване на подходящи условия - с парламентарни анкетни комисии в тези държави членки, със сметните палати в тези държави членки и с други субекти, натоварени в тези държави членки с извършването на проверки; и
в)
с националните органи, отговарящи за надзора върху платежните системи, органите, отговорни за обичайното производство по несъстоятелност, органи, на които са възложени публични задължения за надзор върху други субекти от финансовия сектор, органите, отговорни за надзора върху финансовите пазари и застрахователните предприятия, и инспекторите, които действат от тяхно име, органите на държавите членки, отговорни за поддържането на стабилността на финансовата система в държавите членки чрез използването на макропруденциални правила, органите, отговорни за защитата на стабилността на финансовата система, както и лицата, натоварени с извършването на задължителни одити.
6. Настоящият член не засяга националното право, уреждащо разкриването на информация за целите на съдебните производства по граждански или наказателни дела.
7. До 3 юли 2015 г. ЕБО издава в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 насоки, за да определи по какъв начин да бъде предоставяна информацията в обобщена или сбита форма за целите на параграф 3.
ГЛАВА IX
Право на обжалване и изключване на други действия
Член 85
Предварително съдебно одобрение и право на оспорване на решения
1. Държавите членки могат да изискват предварително съдебно одобрение за вземането на решение за предприемане на мярка за предотвратяване на кризи или мярка за управление на кризи, при условие че по отношение на решение за предприемане на мярка за управление на кризи подаването на заявлението за одобрение и разглеждането на заявлението от съда се извършва по реда на бързо производство съгласно националното право.
2. Държавите членки предвиждат в националната правна уредба право на обжалване на решението за предприемане на мярка за предотвратяване на кризи или на решение за упражняване на правомощие по настоящата директива, различно от мярка за управление на кризи.
3. Държавите членки гарантират, че всички лица, засегнати от решение за предприемане на мярка за управление на кризи, имат правото да обжалват това решение. Държавите членки гарантират, че съдебният контрол се извършва бързо и националните съдилища основават преценката си върху извършените от органа за преструктуриране сложни икономически оценки на фактите.
4. За правото на обжалване, посочено в параграф 3, се прилагат следните разпоредби:
а)
обжалването няма автоматичен суспензивен ефект по отношение на обжалваното решение;
б)
решението на органа за преструктуриране подлежи на незабавно изпълнение и поражда оборимата презумпция, че спирането на неговото изпълнение би било в противоречие с обществения интерес.
Когато трябва да се защитят интересите на добросъвестни трети лица, които са придобили акции, други инструменти на собственост, активи, права или задължения на институцията в режим на преструктуриране в резултат на използването на инструменти за преструктуриране или упражняването на правомощия за преструктуриране от орган за преструктуриране, отмяната на решение на орган за преструктуриране не засяга последващи административни актове или сделки, сключени от съответния орган за преструктуриране и основани на отмененото решение. В такъв случай средствата за защита срещу незаконосъобразно решение или действие на органите за преструктуриране се ограничават до обезщетение за вредите, претърпени от започналото производството лице в резултат от решението или действието.
Член 86
Ограничения на други съдебни производства
1. Без да се засяга член 82, параграф 2, буква б), държавите членки гарантират, че по отношение на институция в режим на преструктуриране или на институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), във връзка с които е констатирано, че са изпълнени условията за преструктуриране, не може да бъде започнато обичайно производство по несъстоятелност, освен по инициатива на органа за преструктуриране, и че не може да бъде взето решение за започване на обичайно производство по несъстоятелност по отношение на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), освен със съгласието на органа за преструктуриране.
2. За целите на параграф 1 държавите членки гарантират, че:
а)
компетентните органи и органите за преструктуриране се уведомяват незабавно за всяко заявление за започване на обичайно производство по несъстоятелност по отношение на институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), независимо дали институцията или дружеството по член 1, параграф1, буква б), в) или г) са в процес на преструктуриране или е оповестено публично решение в съответствие с член 83, параграфи 4 и 5;
б)
съдът не се произнася по заявлението, без да са направени уведомленията по буква а) и да е настъпило едно от следните обстоятелства:
i)
органът за преструктуриране е уведомил органите, отговорни за обичайното производство по несъстоятелност, че не възнамерява да предприема действие по преструктуриране по отношение на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г);
ii)
от датата, на която са направени уведомленията по буква а) са изминали седем дни.
3. Без да се засягат ограничения на изпълнението във връзка с обезпечени интереси, наложени съгласно член 70, държавите членки гарантират, че ако това е необходимо за ефективното прилагане на инструментите и правомощията за преструктуриране, органите за преструктуриране могат да поискат от съда в съответствие с преследваната цел да спре за определен срок всяко съдебно действие или производство, по което институция в режим на преструктуриране е или ще бъде страна.
ДЯЛ V
ПРЕСТРУКТУРИРАНЕ НА ТРАНСГРАНИЧНИ ГРУПИ
Член 87
Общи принципи относно процеса на вземане на решения с участието на повече от една държава членка
Държавите членки гарантират, че при вземането на решения или предприемането на действия съгласно настоящата директива, които могат да окажат въздействие върху една или повече други държави членки, техните органи вземат предвид следните общи принципи:
а)
при предприемането на действия по преструктуриране се вземат ефикасни решения и разходите за преструктуриране се свеждат до възможно най-ниско равнище;
б)
решенията се вземат и действията се предприемат своевременно и със съответната бързина, когато е необходимо;
в)
органите за преструктуриране, компетентните органи и другите органи си сътрудничат, за да гарантират, че решенията се вземат и действията се предприемат координирано и ефективно;
г)
ролите и отговорностите на съответните органи във всяка държава членка са ясно определени;
д)
надлежно се зачитат интересите на държавите членки, в които са установени предприятията майки от Съюза, и по-специално въздействието на всяко решение или действие или бездействие върху финансовата стабилност, фискалните ресурси, фонда за преструктуриране, схемата за гарантиране на депозити или схемата за компенсиране на инвеститорите на тези държави членки;
е)
надлежно се зачитат интересите на всяка отделна държава членка, в която е установено дъщерно предприятие, и по-специално въздействието на всяко решение или действие или бездействие върху финансовата стабилност, фискалните ресурси, фонда за преструктуриране, схемата за гарантиране на депозити или схемата за компенсиране на инвеститорите на тези държави членки;
ж)
надлежно се зачитат интересите на всяка държава членка, в която се намират значими клонове, и по-специално въздействието на всяко решение или действие или бездействие върху финансовата стабилност на тези държави членки;
з)
надлежно се зачитат целите за постигане на баланс между интересите на различните засегнати държави членки и за избягване на несправедливото увреждане или неоправданата защита на интересите на определени държави членки, включително избягване на несправедливото разпределение на тежестта между държавите членки;
и)
всяко задължение по настоящата директива за консултация с орган, преди да бъде взето решение или предприето действие, означава най-малкото задължение за консултация с този орган относно елементите на предлаганото решение или действие, които имат или има вероятност:
i)
да имат последици за предприятието майка от Съюза, дъщерното предприятие или клона; и
ii)
да окажат въздействие върху стабилността на държавата членка, в която е установено или се намира предприятието майка от Съюза, дъщерното предприятие или клона;
й)
при предприемането на действия по преструктуриране органите за преструктуриране отчитат и следват плановете за преструктуриране, посочени в член 13, освен ако органите за преструктуриране преценят, предвид обстоятелствата по случая, че целите на преструктурирането ще бъдат постигнати по-ефективно чрез действия, които не са предвидени в плановете за преструктуриране.
к)
изискването за прозрачност, когато предложено решение или действие може да има последствия за финансовата стабилност, фискалните ресурси, фонда за преструктуриране, схемата за гарантиране на депозити или схемата за компенсиране на инвеститорите на всяка засегната държава членка; и
л)
отчитането на факта, че координацията и сътрудничеството най-вероятно ще доведат до резултат, който намалява цялостните разходи по преструктурирането.
Член 88
Колегии за преструктуриране
1. Органите за преструктуриране на ниво група създават колегии за преструктуриране, които изпълняват задачите по членове 12, 13, 16, 18, 45, 91 и 92 и осигуряват сътрудничеството и координацията с органите за преструктуриране на трети държави, когато е целесъобразно.
Колегиите за преструктуриране осигуряват по-специално рамката, в която органът за преструктуриране на ниво група, другите органи за преструктуриране и, когато е приложимо, съответните компетентни органи и консолидиращи надзорници изпълняват следните задачи:
а)
обменят съответната информация относно разработването на планове за преструктуриране на групата, упражняването на подготвителни и превантивни правомощия по отношение на групите и за преструктуриране на групи;
б)
разработват планове за преструктуриране на групи съгласно членове 12 и 13;
в)
оценяват съгласно член 16 възможността за преструктуриране на групи;
г)
упражняват съгласно член 18 правомощия за преодоляване или отстраняване на пречките по отношение на възможността за преструктуриране на групи;
д)
вземат решение относно нуждата от установяване на схема за преструктуриране на групата, както е посочено в член 91 или 92;
е)
постигат съгласие относно схемата за преструктуриране на групата, предложена в съответствие с член 91 или 92;
ж)
координират връзките с обществеността относно схемите за преструктуриране и стратегии за групата;
з)
координират използването на механизмите за финансиране, създадени съгласно дял VII;
и)
определят минималните изисквания за групите на консолидирано равнище и на ниво дъщерни предприятия съгласно член 45.
Освен това колегиите за преструктуриране могат да бъдат използвани като форум за обсъждане на всякакви въпроси, свързани с преструктурирането на трансгранични групи.
2. В състава на колегията за преструктуриране влизат следните органи:
а)
органът за преструктуриране на ниво група;
б)
органите за преструктуриране на всяка държава членка, в която има установено дъщерно предприятие, попадащо в обхвата на консолидирания надзор;
в)
органите за преструктуриране на държавите членки, в които е установено предприятието майка на една или повече институции в групата, което е дружество по член 1, параграф 1, буква г);
г)
органите за преструктуриране на държави членки, в които се намират значими клонове;
д)
консолидиращият надзорник и компетентните органи на държавите членки, в които органът за преструктуриране е член на колегията за преструктуриране. Ако компетентният орган на дадена държава членка не е централната банка на тази държава членка, компетентният орган може да реши да бъде придружаван от представител на централната банка на държавата членка;
е)
компетентните министерства, когато органите за преструктуриране - членове на колегията за преструктуриране, не са компетентните министерства;
ж)
органът, който отговаря за схемата за гарантиране на депозити на държава членка, когато органът за преструктуриране на тази държава членка е член на колегията за преструктуриране;
з)
ЕБО, при спазване на параграф 4.
3. Когато предприятие майка или институция, установени в Съюза, имат дъщерно предприятие или клон, който би бил считан за значим, ако се намираше в Съюза, органите за преструктуриране от трети държави, могат, по тяхно искане, да бъдат поканени да участват в колегията за преструктуриране като наблюдатели, при условие че органът за преструктуриране на ниво група счита, че към тези органи за преструктуриране се прилагат изисквания за поверителност, които са равностойни на установените в член 98.
4. ЕБО насърчава и наблюдава успешната, ефикасна и съгласувана работа на колегиите за преструктуриране, като отчита международните стандарти. За тази цел до ЕБО се изпраща покана да присъства на заседанията на колегията за преструктуриране. ЕБО няма право на глас, когато в рамките на колегиите за преструктуриране се провежда гласуване.
5. Органът за преструктуриране на ниво група председателства колегията за преструктуриране. В това си качество той:
а)
утвърждава писмени правила и процедури за работата на колегията за преструктуриране, след консултация с останалите членове на колегията за преструктуриране;
б)
координира всички дейности на колегията за преструктуриране;
в)
свиква и председателства всички заседания и предварително предоставя на всички членове на колегията за преструктуриране изчерпателна информация относно организацията на заседанията на колегията за преструктуриране, основните въпроси за обсъждане и точките, които ще бъдат разглеждани;
г)
уведомява членовете на колегията за преструктуриране за всички планирани заседания, така че те да могат да заявят участие;
д)
решава кои членове и наблюдатели да бъдат поканени да присъстват на определени заседания на колегията за преструктуриране въз основа на конкретните нужди, като взема предвид важността на въпроса, който ще бъде обсъждан, за тези членове и наблюдатели, по-специално потенциалното въздействие върху финансовата стабилност в съответните държави членки;
е)
информира редовно всички членове на колегията за решенията и резултатите от тези заседания.
Членовете, които участват в колегията за преструктуриране, поддържат тясно сътрудничество.
Независимо от буква д), органите за преструктуриране имат право да участват в заседанията на колегията за преструктуриране, в чийто дневен ред са включени въпроси, за които се прилага процесът на съвместно вземане на решения или които са свързани със субект от група, намиращ се в тяхната държава членка.
6. Органите за преструктуриране на ниво група не са задължени да създават колегия за преструктуриране, ако други групи или колегии изпълняват същите функции и задачи като посочените в настоящия член и спазват всички условия и процедури, предвидени в настоящия член и в член 90, включително уреждащите членството и участието в колегиите за преструктуриране. В такъв случай всички позовавания на колегии за преструктуриране в настоящата директива се разбират като позовавания на тези групи или колегии.
7. Като отчита международните стандарти, ЕБО разработва проект на регулаторни технически стандарти, с които се определя оперативното функциониране на колегиите за преструктуриране за изпълнение на задачите, посочени в параграф 1.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 3 юли 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10 - 14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 89
Европейски колегии за преструктуриране
1. Когато институция от трета държава или предприятие майка от трета държава има дъщерни предприятия в Съюза, установени в две или повече държави членки, или два или повече клона в Съюза, които се считат за значими клонове от две или повече държави членки, органите за преструктуриране в държавите членки, в които са установени тези дъщерни предприятия в Съюза или в които се намират тези значими клонове, създават европейска колегия за преструктуриране.
2. Европейската колегия за преструктуриране изпълнява посочените в член 88 функции и задачи по отношение на дъщерните институции и - доколкото тези задачи намират приложение - по отношение на клоновете.
3. Ако дъщерни предприятия в Съюза са собственост на финансов холдинг или значимите клонове са клонове на финансов холдинг, установен в рамките на Съюза в съответствие с член 127, параграф 3, трета алинея от Директива 2013/36/ЕС, европейската колегия за преструктуриране се председателства от органа за преструктуриране на държавата членка, в която се намира консолидиращият надзорник за целите на консолидирания надзор съгласно същата директива.
Когато не се прилага първа алинея, членовете на европейската колегия за преструктуриране определят кандидатите за председател и избират председател.
4. Държавите членки могат по взаимно съгласие на всички заинтересовани страни да се отклонят от изискването за създаване на европейска колегия за преструктуриране, ако останалите групи или колегии, включително колегията за преструктуриране, създадена съгласно член 88, изпълняват същите функции и задачи като посочените в настоящия член и спазват всички условия и процедури, установени в настоящия член и член 90, включително уреждащите членството и участието в европейските колегии за преструктуриране. В този случай всички позовавания на европейските колегии за преструктуриране в настоящата директива се разбират като позовавания и на тези други групи или колегии.
5. Европейската колегия за преструктуриране функционира в съответствие с член 88, като спазва параграфи 3 и 4 от настоящия член.
Член 90
Обмен на информация
1. При спазване на член 84 органите за преструктуриране и компетентните органи си предоставят при поискване цялата информация, необходима за изпълнението на задачите на другите органи съгласно настоящата директива.
2. Органът за преструктуриране на ниво група координира потока на цялата относима информация между органите за преструктуриране. По-специално органът за преструктуриране на ниво група предоставя своевременно на органите за преструктуриране в другите държави членки цялата необходима информация с цел да улесни изпълнението на задачите, посочени в член 88, параграф 1, втора алинея, букви б) - и).
3. При искане във връзка с информация, предоставена от орган за преструктуриране на трета държава, за предоставянето на тази информация органът за преструктуриране иска съгласие от органа за преструктуриране от трета държава освен ако органът за преструктуриране на третата държава вече е дал съгласие за предоставянето на тази информация.
Органите за преструктуриране не са задължени да предават информация, предоставена от орган за преструктуриране от трета държава, ако последният не е дал съгласието си за последващото предаване на тази информация.
4. Органите за преструктуриране обменят информация с компетентното министерство, когато информацията засяга решение или въпрос, който изисква уведомяване, консултация или съгласие на компетентното министерство или може да има последствия за публични средства.
Член 91
Преструктуриране на група с участие на дъщерно предприятие на групата
1. Ако орган за преструктуриране реши, че институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), които са дъщерни предприятия на група, отговарят на условията, посочени в член 32 или 33, този орган съобщава незабавно на органа за преструктуриране на ниво група, ако е различен, на консолидиращия надзорник и на органите, участващи в колегията за преструктуриране на групата, следната информация:
а)
решението, че институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) отговарят на условията, посочени в член 32 или 33;
б)
действията по преструктуриране или мерките във връзка с несъстоятелността, които органът за преструктуриране смята за целесъобразни за тази институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г).
2. След като получи уведомлението по параграф 1, органът за преструктуриране на ниво група, след консултация с другите членове на съответната колегия за преструктуриране, оценява вероятното въздействие, което действията за преструктуриране или другите мерки, съобщени в съответствие с параграф 1, буква б), биха оказали върху групата и върху субекти от групата в други държави членки, и по-специално дали действията по преструктуриране или другите мерки има вероятност да доведат до изпълнение на условията за преструктуриране по отношение на субект от групата в друга държава членка.
3. Ако органът за преструктуриране на ниво група прецени, след консултация с другите членове на колегията за преструктуриране, че действията по преструктуриране или другите мерки, съобщени в съответствие с параграф 1, буква б), няма вероятност да доведат до изпълнение на условията, посочени в член 32 или 33, по отношение на субект от групата в друга държава членка, органът за преструктуриране, отговорен за институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), може да предприеме действие по преструктуриране или други мерки, които е съобщил в съответствие с параграф 1, буква б) от настоящия член.
4. Ако органът за преструктуриране на ниво група, след консултация с другите членове на колегията за преструктуриране, прецени, че действията по преструктуриране или другите мерки, съобщени в съответствие с параграф 1, буква б) от настоящия член, има вероятност да доведат до изпълнение на условията, посочени в член 32 или 33, по отношение на субект от групата в друга държава членка, най-късно 24 часа след получаване на уведомлението по параграф 1 органът за преструктуриране на ниво група предлага схема за преструктуриране на групата и я представя на колегията за преструктуриране. Срокът от 24 часа може да бъде удължен със съгласието на органа за преструктуриране, който е изпратил уведомлението по параграф 1 от настоящия член.
5. Ако в рамките на 24 часа или на договорения по-дълъг срок, считано от получаване на уведомлението по параграф 1, няма оценка от органа за преструктуриране на ниво група, органът за преструктуриране, който е изпратил уведомлението по параграф 1, може да предприеме действията по преструктуриране или другите мерки, които е съобщил съгласно буква б) от същия параграф.
6. Изискваната съгласно параграф 4 схема за преструктуриране на групата:
а)
е съобразена и следва плановете за преструктуриране, посочени в член 13, освен ако органите за преструктуриране преценят, предвид обстоятелствата по случая, че целите на преструктурирането ще бъдат постигнати по-ефективно чрез действия, които не са предвидени в плановете за преструктуриране;
б)
очертава действията по преструктуриране, които следва да се предприемат от съответните органи за преструктуриране по отношение на предприятието майка от Съюза или конкретни субекти от групата с цел да се постигнат целите на преструктурирането и да се спазят принципите, посочени в членове 31 и 34;
в)
конкретизира как трябва да бъдат координирани тези действия по преструктуриране;
г)
съдържа план за финансиране, който е съобразен с плана за преструктуриране на групата, принципите за споделяне на отговорността, установени в член 12, параграф 3, буква е), и съвместното използване на средства, посочено в член 107.
7. При спазване на параграф 8 схемата за преструктуриране на групата е под формата на съвместно решение на органа за преструктуриране на ниво група и органите за преструктуриране, които отговарят за дъщерните предприятия, включени в схемата за преструктуриране на групата.
В съответствие с член 31, буква в) от Регламент (ЕС) № 1093/2010 ЕБО може по искане на орган за преструктуриране да съдейства на органите за преструктуриране за постигането на съгласие.
8. Ако орган за преструктуриране не е съгласен с предложената от органа за преструктуриране на ниво група схема за преструктуриране на групата или се отклонява от нея, или смята, че в интерес на финансовата стабилност трябва да предприеме по отношение на институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) самостоятелни действия по преструктуриране или мерки, различни от предложените в схемата, този орган за преструктуриране излага подробно основанията за несъгласието си или за отклоняването от схемата за преструктуриране на групата, съобщава тези основания на органа за преструктуриране на ниво група и на останалите органи за преструктуриране, които са включени в схемата за преструктуриране на групата, и ги информира за действията или мерките, които ще предприеме. При излагането на основанията за несъгласието си този орган за преструктуриране взема предвид плановете за преструктуриране, посочени в член 13, потенциалното въздействие върху финансовата стабилност в съответните държави членки, както и потенциалните последици от действията или мерките за други части от групата.
9. Органите за преструктуриране, които не са изразили несъгласие по параграф 8, могат да постигнат съвместно решение по схема за преструктуриране на групата, която да включва субектите от групата в тяхната държава членка.
10. Съвместното решение, посочено в параграф 7 или 9, и решенията, взети от органите за преструктуриране при липса на съвместно решение, посочени в параграф 8, се признават за окончателни и се прилагат от органите за преструктуриране в съответните държави членки.
11. Органите извършват незабавно всички действия съгласно настоящия член, като отчитат неотложния характер на ситуацията.
12. При всички случаи, в които не се прилага схемата за преструктуриране на групата и органите за преструктуриране предприемат действия по преструктуриране по отношение на субект от групата, тези органи за преструктуриране си сътрудничат тясно в рамките на колегията за преструктуриране с оглед постигане на координирана стратегия за преструктуриране на всички субекти от групата, които са проблемни или има вероятност да станат проблемни.
13. Органите за преструктуриране, които предприемат действие по преструктуриране по отношение на субект от група, информират редовно и изчерпателно членовете на колегията за преструктуриране за тези действия или мерки и постигнатия във връзка с тях напредък.
Член 92
Преструктуриране на група
1. Когато органът за преструктуриране на ниво група реши, че предприятие майка от Съюза, за което той отговаря, изпълнява условията по член 32 или 33, той незабавно съобщава информацията, посочена в член 91, параграф 1, букви а) и б), на консолидиращия надзорник, ако е различен, и на останалите членове на колегията за преструктуриране на групата.
Действията по преструктуриране или мерките във връзка с несъстоятелността за целите на член 91, параграф 1, буква б) могат да включват прилагането на схема за преструктуриране на групата, изготвена в съответствие с член 91, параграф 6, ако е налице някое от следните обстоятелства:
а)
действията по преструктуриране или другите мерки на ниво предприятие майка, съобщени в съответствие с член 91, параграф 1, буква б), има вероятност да доведат до изпълнение на условията, предвидени в член 32 или 33, по отношение на субект от групата в друга държава членка;
б)
действия по преструктуриране или други мерки само на ниво предприятие майка не са достатъчни за стабилизиране на положението или няма вероятност да доведат до оптимални резултати;
в)
едно или повече дъщерни предприятия отговарят на условията, посочени в член 32 или 33, съгласно констатацията на органите за преструктуриране, отговарящи за тези дъщерни предприятия; или
г)
действията по преструктуриране или другите мерки на ниво група ще бъдат от полза за дъщерните предприятия от групата по начин, при който е подходящо прилагането на схема за преструктуриране на групата.
2. Когато предлаганите от органа за преструктуриране на ниво група действия по параграф 1 не включват схема за преструктуриране на групата, органът за преструктуриране на ниво група взема решението си след консултация с членовете на колегията за преструктуриране.
Решението на органа за преструктуриране на ниво група е съобразено със:
а)
и следва плановете за преструктуриране, посочени в член 13, освен ако органите за преструктуриране преценят, предвид обстоятелствата по случая, че целите на преструктурирането ще бъдат постигнати по-ефективно чрез действия, които не са предвидени в плановете за преструктуриране;
б)
финансовата стабилност на съответните държави членки.
3. Когато предлаганите от органа за преструктуриране на ниво група действия по параграф 1 включват схема за преструктуриране на групата, тази схема е под формата на съвместно решение на органа за преструктуриране на ниво група и на органите за преструктуриране, които отговарят за дъщерните предприятия, включени в схемата за преструктуриране на групата.
В съответствие с член 31, буква в) от Регламент (ЕС) № 1093/2010 ЕБО може по искане на орган за преструктуриране да съдейства на органите за преструктуриране за постигането на съгласие.
4. Ако орган за преструктуриране не е съгласен с предложената от органа за преструктуриране на ниво група схема за преструктуриране на групата или се отклонява от нея, или смята, че в интерес на финансовата стабилност трябва да предприеме по отношение на институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) самостоятелни действия или мерки за преструктуриране, различни от предложените в схемата, този орган за преструктуриране излага подробно основанията за несъгласието си или за отклоняването от схемата за преструктуриране на групата, съобщава тези основания на органа за преструктуриране на ниво група и на останалите органи за преструктуриране, които са включени в схемата за преструктуриране на групата, и ги информира за действията или мерките, които възнамерява да предприеме. При излагането на основанията за несъгласието си този орган за преструктуриране взема предвид плановете за преструктуриране, посочени в член 13, потенциалното въздействие върху финансовата стабилност в съответните държави членки, както и потенциалните последици от действията или мерките за други части от групата.
5. Органите за преструктуриране, които не са изразили несъгласие със схемата за преструктуриране на групата по параграф 4, могат да постигнат съвместно решение по схема за преструктуриране на групата, която да включва субектите от групата в тяхната държава членка.
6. Съвместното решение, посочено в параграф 3 или 5, и решенията, взети от органите за преструктуриране при липса на съвместно решение, посочени в параграф 4, се признават за окончателни и се прилагат от органите за преструктуриране в съответните държави членки.
7. Органите извършват незабавно всички действия съгласно настоящия член, като отчитат неотложния характер на ситуацията.
При всички случаи, в които не се прилага схема за преструктуриране на групата и органите за преструктуриране предприемат действия по преструктуриране по отношение на субект от групата, тези органи за преструктуриране си сътрудничат тясно в рамките на колегията за преструктуриране с оглед постигане на координирана стратегия за преструктуриране на всички засегнати субекти от групата.
Органи за преструктуриране, които предприемат действие по преструктуриране по отношение на субект от групата, информират редовно и изчерпателно членовете на колегията за преструктуриране за тези действия или мерки и постигнатия във връзка с тях напредък.
ДЯЛ VI
ОТНОШЕНИЯ С ТРЕТИ ДЪРЖАВИ
Член 93
Споразумения с трети държави
1. В съответствие с член 218 ДФЕС Комисията може да представя на Съвета предложения за договарянето на споразумения с една или повече трети държави относно начините за сътрудничество между органите за преструктуриране и съответните органи на третите държави, наред с другото, с цел обмен на информация във връзка с изготвянето на планове за възстановяване и планове за преструктуриране по отношение на институции, финансови институции, предприятия майки и институции от трети държави, във връзка със следните случаи:
а)
когато предприятие майка от трета държава има дъщерни институции или клонове, считани за значими клонове, в две или повече държави членки;
б)
когато предприятие майка, което е установено в държава членка и има дъщерно предприятие или значим клон в най-малко една друга държава членка, има една или повече дъщерни институции от трета държава;
в)
когато институция, която е установена в държава членка и която има предприятие майка, дъщерно предприятие или значим клон в най-малко една друга държава членка, има един или повече клонове в една или повече трети държави.
2. Споразуменията по параграф 1 имат за цел по-специално да установят процеси и механизми, посредством които да се осъществява сътрудничество между органите за преструктуриране и съответните органи на третата държава при изпълнение на някои или всички от задачите и упражняване на някои или всички от правомощията по член 97.
3. В споразуменията по параграф 1 не се съдържат разпоредби по отношение на отделни институции, финансови институции, предприятия майки или институции от трети държави.
4. Държавите членки могат да сключват двустранни споразумения с дадена трета държава по въпросите, посочени в параграфи 1 и 2, до влизането в сила на посоченото в параграф 1 споразумение със съответната трета държава, доколкото тези двустранни споразумения не противоречат на настоящия дял.
Член 94
Признаване и изпълнение на процедури за преструктуриране на трета държава
1. Настоящият член се прилага по отношение на процедури за преструктуриране на трета държава, когато няма влязло в сила международно споразумение по член 93, параграф 1 със съответната трета държава и до влизането в сила на такова споразумение. Той се прилага и след влизането в сила на международно споразумение по член 93, параграф 1 със съответната трета държава, доколкото признаването и изпълнението на процедури за преструктуриране на третата държава не са уредени от това споразумение.
2. Когато съществува европейска колегия за преструктуриране, създадена в съответствие с член 89, тя взема съвместно решение дали признава, освен в случаите по член 95, процедурите за преструктуриране на трети държави, свързани с институция или предприятие майка от трета държава, които:
а)
имат дъщерни предприятия в Съюза, установени в две или повече държави членки или клонове в Съюза, намиращи се в две или повече държави членки и считани за значими клонове в тези държави членки;
б)
притежават активи, права или задължения в две или повече държави членки или уредени от правото на тези държави членки.
Когато бъде постигнато съвместно решение за признаване на процедурите за преструктуриране на трета държава, съответните национални органи за преструктуриране се стремят към изпълнение на признатите процедури за преструктуриране на трета държава в съответствие със своето национално право.
3. При липсата на съвместно решение на органите за преструктуриране, участващи в европейската колегия за преструктуриране, или при липсата на такава колегия, всеки съответен орган за преструктуриране взема самостоятелно решение, освен в случаите по член 95, дали да признава и изпълнява процедурите за преструктуриране на трета държава, свързани с институция или предприятие майка от трета държава.
В решението се отчитат надлежно интересите на всяка отделна държава членка, в която извършва дейност институция или предприятие майка от трета държава, и по-специално потенциалното въздействие на признаването и изпълнението на процедурите за преструктуриране на третата държава върху други части на групата и финансовата стабилност в тези държави членки.
4. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране са оправомощени да предприемат най-малко следното:
а)
да упражняват правомощията за преструктуриране по отношение на:
i)
активите на институцията или предприятието майка от трета държава, които са разположени в тяхната държава членка или които се уреждат от правото на тяхната държава членка;
ii)
правата или задълженията на институцията от трета държава, които са заведени от клон в Съюза в тяхната държава членка, или претенциите по отношение на които са изпълними в тяхната държава членка;
б)
да извършват, включително да изискат от друго лице да извърши прехвърляне на акции или инструменти на собственост към дъщерно предприятие в Съюза, установено в съответната държава членка;
в)
да упражняват правомощията по член 69, 70 или 71 по отношение на правата на всяка страна по договор със субект, посочен в параграф 2 от настоящия член, когато тези правомощия са необходими за изпълнението на процедурите за преструктуриране на трета държава; и
г)
да лишат от възможност за изпълнение всяко договорно право за прекратяване, приключване или ускоряване на договори или засягане на договорните права на субекти, посочени в параграф 2, и други субекти от група,когато такова право произтича от действие по преструктуриране, предприето по отношение на институция от трета държава, предприятие майка на такива субекти или други субекти от група, независимо дали от самия орган за преструктуриране на третата държава или по друг начин, в съответствие с правни или общи административни изисквания за мерките за преструктуриране в тази държава, при условие че съществените задължения по този договор, включително задълженията за плащане и доставка и предоставянето на обезпечение, продължават да се изпълняват.
5. Когато това е необходимо с оглед на обществения интерес, органите за преструктуриране могат да предприемат действие по преструктуриране спрямо предприятие майка, ако съответният орган от третата държава констатира, че институция, учредена в тази трета държава, отговаря на условията за преструктуриране съгласно правото на тази трета държава. За целта държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране са оправомощени да използват всяко правомощие за преструктуриране по отношение на това предприятие майка, като се прилага член 68.
6. Признаването и изпълнението на процедурите за преструктуриране на трета държава не засяга обичайното производство по несъстоятелност съгласно националното право, приложимо, в зависимост от случая, в съответствие с настоящата директива.
Член 95
Право да се откаже признаването или изпълнението на процедурите за преструктуриране на трета държава
Органът за преструктуриране може, когато е създадена европейска колегия за преструктуриране съгласно член 89 - след консултация с други органи за преструктуриране, да откаже да признае или да изпълни процедурите за преструктуриране на трета държава съгласно член 94, параграф 2, ако прецени, че:
а)
процедурите за преструктуриране на третата държава биха имали неблагоприятни последици за финансовата стабилност в държавата членка, в която е установен органът за преструктуриране, или че процедурите биха имали неблагоприятни последици за финансовата стабилност в друга държава членка;
б)
за постигането на една или повече от целите на преструктуриране по отношение на клона в Съюза е необходимо самостоятелно действие по преструктуриране съгласно член 96;
в)
кредиторите, включително по-специално вложителите, намиращи се в държава членка и на които се дължи плащане в държава членка, не биха получили същото третиране като кредиторите от третата държава и вложителите с подобни права, съгласно вътрешните процедури за преструктуриране на третата държава;
г)
признаването или изпълнението на процедурите за преструктуриране на трета държава би имало съществени фискални последствия за държавата членка; или
д)
последиците от това признаване или изпълнение биха противоречали на националното право.
Член 96
Преструктуриране на клонове в Съюза
1. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране имат необходимите правомощия да предприемат действия по отношение на клон в Съюза, за който не се прилагат процедурите за преструктуриране на трета държава или за който се прилагат процедурите за преструктуриране на трета държава, но е налице някое от обстоятелствата, посочени в член 95.
Държавите членки гарантират, че за упражняването на тези правомощия се прилага член 68.
2. Държавите членки гарантират, че изискваните по параграф 1 правомощия могат да бъдат упражнени от органите за преструктуриране, ако органът за преструктуриране смята, че действието по преструктуриране е в обществен интерес и ако са изпълнени едно или повече от следните условия:
а)
клонът в Съюза вече не отговаря или вероятно няма да отговаря на условията съгласно националното право за неговото лицензиране и функциониране в рамките на тази държава членка и няма вероятност действие в рамките на частния сектор, действие на надзорен орган или действие на съответната трета държава в разумни срокове осигури изпълнението на изискванията от страна на клона или да предотврати неизпълнението на задължения от негова страна;
б)
по мнение на органа за преструктуриране институцията на третата държава не може, не желае или вероятно няма да може да изплати на датата на падежа своите задължения към кредитори от Съюза или задълженията, които са поети или заведени чрез клона, и органът за преструктуриране е убеден, че по отношение на тази институция от трета държава не е започната или няма да бъде започната в разумни срокове процедура за преструктуриране или производство по несъстоятелност на третата държава;
в)
съответният орган на третата държава е започнал процедура за преструктуриране на трета държава по отношение на институцията от третата държава или е уведомил органа за преструктуриране за намерението си да започне такава процедура.
3. Ако органът за преструктуриране предприеме самостоятелно действие по преструктуриране по отношение на клон в Съюза, той отчита целите на преструктурирането и предприема действие в съответствие със следните принципи и изисквания, доколкото те са приложими:
а)
принципите, предвидени в член 34;
б)
изискванията, свързани с прилагането на инструментите за преструктуриране по дял IV, глава III.
Член 97
Сътрудничество с органите на трета държава
1. Настоящият член се прилага по отношение на сътрудничеството с трета държава, когато няма влязло в сила международно споразумение по член 93, параграф 1 със съответната трета държава и до влизането в сила на такова международно споразумение. Той се прилага и след влизането в сила на международно споразумение по член 93, параграф 1 със съответната трета държава, доколкото предметът на настоящия член не се урежда с това споразумение.
2. ЕБО може да сключва незадължителни рамкови споразумения за сътрудничество със следните съответни органи на трета държава:
а)
в случаите, когато в две или повече държави членки е установено дъщерно предприятие в Съюза - съответните органи на третата държава, в която е установено предприятието майка или дружеството по член 1, параграф 1, букви в) и г);
б)
в случаите, когато институцията от трета държава има клонове в Съюза в две или повече държави членки - съответния орган на третата държава, в която е установена институцията;
в)
в случаите, когато установено в държава членка предприятие майка или дружество по член 1, параграф 1, букви в) и г), което има дъщерна институция или значим клон в друга държава членка, има също така една или повече дъщерни институции от трета държава - съответните органи на третите държави, в които са установени тези дъщерни институции;
г)
когато институция с дъщерна институция или значим клон в друга държава членка е установила един или повече клонове в една или повече трети държави - съответните органи на третите държави, в които се намират клоновете.
В споразуменията по настоящия параграф не се съдържат разпоредби по отношение на отделни институции. Те не налагат правни задължения на държавите членки.
3. В рамковите споразуменията за сътрудничество по параграф 2 се установяват процеси и механизми за обмен на необходимата информация и за сътрудничество между участващите органи при изпълнение на някои или всички от следните задачи и при упражняване на някои или всички от следните правомощия по отношение на институциите, посочени в параграф 2, букви а)-г), или на групите, в които участват тези институции:
а)
разработването на планове за преструктуриране в съответствие с членове 10 - 13 и подобни изисквания съгласно правото на съответните трети държави;
б)
оценка на възможността за преструктуриране на такива институции и групи в съответствие с членове 15 и 16 и подобни изисквания съгласно правото на съответните трети държави;
в)
прилагането на правомощия за преодоляване или отстраняване на пречките пред възможността за преструктуриране съгласно членове 17 и 18 и подобни правомощия съгласно правото на съответните трети държави;
г)
прилагането на мерките за ранна намеса съгласно член 27 и подобни правомощия съгласно правото на съответните трети държави;
д)
прилагането на инструменти за преструктуриране и упражняване на правомощия за преструктуриране и подобни правомощия, упражнявани от съответните органи на трети държави.
4. В съответствие с рамковото споразумение на ЕБО компетентните органи или органите за преструктуриране, в зависимост от случая, сключват незадължителни споразумения за сътрудничество с посочените в параграф 2 съответни органи на трета държава.
Настоящият член не възпрепятства държавите членки или техните компетентни органи да сключват двустранни или многостранни споразумения с трети държави в съответствие с член 33 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
5. Сключените в съответствие с настоящия член споразумения за сътрудничество между органите за преструктуриране на държавите членки и трети държави могат да съдържат разпоредби по следните въпроси:
а)
обмена на информация, необходима за подготвянето и поддържането на планове за преструктуриране;
б)
консултациите и сътрудничеството при разработване на плановете за преструктуриране, включително принципите за упражняване на правомощията съгласно членове 94 и 96 и подобни правомощия съгласно правото на съответните трети държави;
в)
обмена на информация, необходима за прилагане на инструментите за преструктуриране и за упражняване на правомощията за преструктуриране и подобни правомощия съгласно правото на съответните трети държави;
г)
ранното предупреждение на страните по споразумението за сътрудничество или консултация с тях преди предприемането на съществено действие съгласно настоящата директива или правото на съответната трета държава, което засяга институцията или групата, за които се отнася споразумението;
д)
координацията на връзките с обществеността при съвместни действия по преструктуриране;
е)
процедурите и договореностите за обмен на информация и сътрудничество съгласно букви а)-д), включително, когато е целесъобразно -посредством създаването и работата на групи за управление на кризи.
6. Държавите членки уведомяват ЕБО за споразуменията за сътрудничество, които органите за преструктуриране и компетентните органи са сключили в съответствие с настоящия член.
Член 98
Обмен на поверителна информация
1. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране, компетентните органи и компетентните министерства обменят поверителна информация, включително планове за възстановяване, със съответните органи на трети държави, само ако са изпълнени следните условия:
а)
за тези органи на трети държави се прилагат изисквания и стандарти за професионална тайна, считани от всички съответни органи за най-малко равностойни на предвидените в член 84;
Доколкото обменът на информация се отнася до лични данни, обработването и предаването на такива лични данни на органите на трети държави се урежда от приложимото право за защитата на данни на равнището на Съюза и на национално равнище;
б)
информацията е необходима на съответните органи на трети държави за изпълнението на възложените им съгласно националното право функции за преструктуриране, които са сравними с тези по настоящата директива, и тя не се използва за никакви други цели, при спазване на буква а) от настоящия параграф 1.
2. Ако поверителната информация произхожда от друга държава членка, органите за преструктуриране, компетентните органи и компетентните министерства не трябва да разкриват тази информация на съответните органи на трети държави, освен ако не са изпълнени следните условия:
а)
съответният орган на държавата членка, от който произхожда информацията (наричан по-долу „органът източник на информацията“), даде съгласие за нейното разкриване;
б)
информацията се разкрива само за целите, позволени от органа - източник на информацията;
3. За целите на настоящия член информацията се счита за поверителна, ако за нея се прилагат изискванията за поверителност по правото на Съюза.
ДЯЛ VII
МЕХАНИЗМИ ЗА ФИНАНСИРАНЕ
Член 99
Европейска система от механизми за финансиране
Създава се Европейска система от механизми за финансиране, която се състои от:
а)
национални механизми за финансиране, създадени съгласно член 100;
б)
заемане на средства между националните механизми за финансиране, както е предвидено в член 106;
в)
съвместно използване на националните механизми за финансиране в случай на преструктуриране на група, както е предвидено в член 107.
Член 100
Изисквания за създаване на механизми за финансиране на преструктурирането
1. Държавите членки създават един или повече механизми за финансиране с цел да се гарантира ефективното прилагане от страна на органа за преструктуриране на инструментите и правомощията за преструктуриране.
Държавите членки гарантират, че определен публичен орган или орган, на който са възложени публични административни правомощия може да вземе решение за използването на механизми за финансиране.
Механизмите за финансиране се използват единствено в съответствие с целите и принципите за преструктуриране, предвидени в членове 31 и 34.
2. Държавите членки могат да използват същата административна структура като своите механизми за финансиране за целите на схемата си за гарантиране на депозити.
3. Държавите членки гарантират, че механизмите за финансиране разполагат с подходящи финансови ресурси.
4. За целите на параграф 3 механизмите за финансиране разполагат по-специално с правомощия за:
а)
набиране на предварителни вноски, както е посочено в член 103, с цел да се достигне определеното в член 102 целево равнище;
б)
набиране на последващи извънредни вноски, както е посочено в член 104, когато определените в буква а) вноски са недостатъчни; и
в)
сключване на договори за заемане на средства и други форми на подкрепа, както е посочено в член 105.
5. Освен в случаите, разрешени по параграф 6, всяка държава членка създава свои национални механизми за финансиране чрез фонд, решение за чието използване може да бъде взето от нейния орган за преструктуриране за целите по член 101, параграф 1.
6. Независимо от параграф 5 от настоящия член държава членка може, за целите на изпълнението на задълженията по параграф 1 от настоящия член, да създаде свои национални механизми за финансиране чрез задължителни вноски от лицензирани на нейна територия институции, като тези вноски се основават на критериите по член 103, параграф 7 и не постъпват във фонд, контролиран от нейния орган за преструктуриране, при условие че са изпълнени всички условия по-долу:
а)
набраната чрез вноски сума е най-малко равна на сумата, която се изисква да бъде достигната съгласно член 102;
б)
органът за преструктуриране на държавата членка има право на сума, равна на сумата от тези вноски, която държавата членка предоставя незабавно на разположение на този орган за преструктуриране по искане на последния и която се използва изключително за целите, посочени в член 101;
в)
държавата членка уведомява Комисията за решението си да се възползва от правото си на преценка във връзка с възможността да структурира своите механизми за финансиране в съответствие с настоящия параграф;
г)
държавата членка уведомява Комисията за сумата, посочена в буква б), най-малко веднъж годишно; и
д)
освен ако в настоящата директива не е предвидено друго, механизмите за финансиране съответстват на членове 99 - 102, член 103, параграфи 1-4 и 6 и членове 104 - 109.
За целите на настоящия параграф наличните финансови средства, които трябва да бъдат взети предвид, за да се постигне посоченото в член 102 целево равнище, могат да включват задължителни вноски от всяка схема на задължителни вноски, създадена от държава членка на която и да е дата между 17 юни 2010 г. и 2 юли 2014 г., от институции на нейна територия с цел покриване на разходите, свързани със системен риск, неизпълнение на задълженията и преструктуриране на институции, при условие че държавата членка спазва настоящия дял. Вноски към схемите за гарантиране на депозити не се вземат предвид за постигането на целевото равнище за механизми за финансиране на преструктурирането, посочено в член 102.
Член 101
Използване на механизми за финансиране на преструктурирането
1. Органите за преструктуриране могат да използват създадените в съответствие с член 100 механизми за финансиране само до степента, необходима за гарантиране на ефективното прилагане на инструментите за преструктуриране за следните цели:
а)
да гарантират активите или задълженията на институцията в режим на преструктуриране, нейните дъщерни предприятия, мостова институция или дружество за управление на активи;
б)
да отпускат заеми на институцията в режим на преструктуриране, нейните дъщерни предприятия, мостова институция или дружество за управление на активи;
в)
да закупуват активи на институцията в режим на преструктуриране;
г)
да правят вноски в мостова институция и дружество за управление на активи;
д)
да изплащат обезщетения на акционери или кредитори в съответствие с член 75;
е)
да правят вноска в институцията в режим на преструктуриране вместо да обезценяват или преобразуват задълженията към определени кредитори, когато се прилага инструментът за споделяне на загуби и отговорният за преструктурирането орган реши да изключи определени кредитори от обхвата на споделянето на загубите в съответствие с член 44, параграфи 3-8;
ж)
да заемат средства на други механизми за финансиране на доброволна основа в съответствие с член 106;
з)
да предприемат комбинация от действията, посочени в букви а) - ж).
Механизмите за финансиране могат да се използват, за да бъдат предприети действията по първа алинея и по отношение на купувача в контекста на инструмента за продажба на стопанска дейност.
2. Механизмите за финансиране не се използват за пряко поемане на загубите на институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), нито за рекапитализация на институцията или дружеството. В случай че използването на механизъм за финансиране на преструктурирането за целите на параграф 1 от настоящия член косвено води до частично прехвърляне на загубите на институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) към механизма за финансиране на преструктурирането, се прилагат принципите, уреждащи използването на механизма за финансиране на преструктурирането, предвидени в член 44.
Член 102
Целево равнище
1. Държавите членки гарантират, че до 31 декември 2024 г. наличните финансови средства в техните механизми за финансиране достигат поне 1 % от размера на гарантираните депозити на всички институции, лицензирани на тяхна територия. Държавите членки могат да определят целеви равнища над този размер.
2. По време на първоначалния срок по параграф 1 вноските в механизми за финансиране, набрани съгласно член 103, се разпределят възможно най-равномерно във времето, докато се достигне целевото равнище, но при това се отчитат надлежно фазата на икономическия цикъл и въздействието, което процикличните вноски могат да имат върху финансовото състояние на участващите институции.
Държавите членки могат да удължат първоначалния срок с най-много четири години, ако от механизмите за финансиране бъде изплатена обща сума в размер на над 0,5 % от гарантираните депозити на всички институции, лицензирани на тяхна територия, които са гарантирани съгласно Директива 2014/49/ЕС.
3. Ако след края на първоначалния срок по параграф 1 наличните финансови средства намалеят под целевото равнище по посочения параграф, набирането на редовни вноски в съответствие с член 103 се възобновява, докато се достигне целевото равнище. Когато целевото равнище е достигнато за първи път и впоследствие наличните финансови средства намалеят до по-малко от две трети от целевото равнище, тази вноска се определя на ниво, което позволява достигането на целевото равнище в срок от шест години.
Редовната вноска трябва да е съобразена с фазата на икономическия цикъл и евентуалното въздействие на процикличните вноски при определянето на годишните вноски в контекста на настоящия параграф.
4. До 31 октомври 2016 г. ЕБО представя на Комисията доклад с препоръки относно подходяща основа за определянето на целевото равнище за механизмите за финансиране на преструктурирането, и по-специално дали общите задължения представляват по-подходяща основа от гарантираните депозити.
5. Въз основа на заключенията в посочения в параграф 4 доклад до 31 декември 2016 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета законодателно предложение относно основата за целевото равнище за механизмите за финансиране на преструктурирането.
Член 103
Предварителни вноски
1. С цел да се достигне целевото равнище по член 102 държавите членки гарантират, че лицензираните на тяхна територия институции, включително клоновете в Съюза, правят вноските най-малко ежегодно.
2. Вноската на всяка институция е пропорционална на сумата на нейните задължения (без собствения капитал) минус гарантираните депозити спрямо общите задължения (без собствения капитал) минус гарантираните депозити на всички институции, лицензирани на територията на съответната държава членка.
Тези вноски се коригират в зависимост от рисковия профил на институциите в съответствие с приетите съгласно параграф 7 критерии.
3. Наличните финансови средства, които се вземат предвид за достигане на целевото равнище по член 102, могат да включват неотменими ангажименти за плащане, които са изцяло гарантирани от обезпечение с нискорискови активи, необременени с права на трети лица, които са на свободно разположение и са определени за изключително ползване от органите за преструктуриране за целите, посочени в член 101, параграф 1. Делът на неотменимите ангажименти за плащане не може да надхвърля 30 % от общата сума на вноските, набрани съгласно настоящия член.
4. Държавите членки гарантират, че предвиденото в настоящия член задължение за плащане на вноски подлежи на изпълнение съгласно националното право и че дължимите вноски се плащат в пълен размер.
Държавите членки налагат подходящи регулаторни, счетоводни, отчетни и други задължения, за да гарантират, че дължимите вноски се плащат в пълен размер. Държавите членки приемат мерки за надлежна проверка на това дали вноските са платени правилно. Държавите членки приемат мерки за предотвратяване на избягването, отклоняването и злоупотребата с вноските.
5. Набраните в съответствие с настоящия член суми се използват единствено за целите на член 101, параграф 1.
6. При спазване на членове 37, 38, 40, 41 и 42 получените от институцията в режим на преструктуриране или мостовата институция суми, лихвата и други приходи от инвестиции и други печалби могат да отиват в полза на механизми за финансиране.
7. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 115 за уточняване на понятието за коригиране на вноските в зависимост от рисковия профил на институциите, както е посочено в параграф 2 от настоящия член, като взема предвид всяко едно от следните:
а)
рисковите експозиции на институцията, включително и значимостта на дейности за търгуване, задбалансовите експозиции и ливъриджа;
б)
сигурността и разнообразието на източниците за финансиране на дружеството и необременените с тежести високоликвидни активи;
в)
финансовото състояние на институцията,
г)
вероятността институцията да бъде подложена на преструктуриране,
д)
степента, до която институцията се е възползвала от извънредна публична финансова подкрепа в миналото;
е)
сложността на структурата на институцията и възможността за преструктурирането ѝ;
ж)
значението на институцията за стабилността на финансовата система или икономиката на една или повече държави членки или на Съюза;
з)
обстоятелството, че институцията е част от институционална защитна схема.
8. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 115 с цел да определи:
а)
регистрационните, счетоводните, отчетните и други задължения, посочени в параграф 4, чрез които се гарантира, че вноските действително се плащат;
б)
мерките по параграф 4, с които се гарантира надлежната проверка на правилното плащане на вноските.
Член 104
Извънредни последващи вноски
1. Когато размерът на наличните финансови средства не е достатъчен, за да покрие загубите, разходите или другите разноски, свързани с използването на механизмите за финансиране, държавите членки гарантират, че от лицензираните на техни територии институции се набират извънредни последващи вноски, за да се покрият допълнителните суми. Тези извънредни последващи вноски се разпределят между институциите в съответствие с правилата, предвидени в член 103, параграф 2.
Извънредните последващи вноски не надхвърлят трикратния размер на годишната сума от вноските, определени в съответствие с член 103.
2. Член 103, параграфи 4 - 8 се прилага за вноските, набрани съгласно настоящия член.
3. Органът за преструктуриране може да отложи изцяло или частично изпълнението на задължението на дадена институция за плащане на извънредни последващи вноски към механизъм за финансиране на преструктурирането, ако плащането на тези вноски би застрашило ликвидността или платежоспособността на институцията. Такова отлагане не може да бъде предоставено за срок над шест месеца, но може да бъде подновявано по искане на институцията. Вноските, чието плащане е отложено съгласно настоящият параграф, се плащат, когато плащането вече не застрашава ликвидността или платежоспособността на институцията.
4. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 115 за определяне на обстоятелствата и условията, при които плащането на вноски от страна на институцията може да бъде отложено съгласно параграф 3 от настоящия член.
Член 105
Алтернативни средства за финансиране
Държавите членки гарантират, че механизмите за финансиране под тяхната юрисдикция могат да сключват договори за заемане на средства или други форми на подкрепа от институции, финансови институции или други трети лица, в случай че набраните съгласно член 103 суми не са достатъчни за покриване на загубите, разходите или другите разноски, свързани с използването на механизми за финансиране, и извънредните последващи вноски по член 104 не са непосредствено достъпни или достатъчни.
Член 106
Заемане на средства между механизми за финансиране
1. Държавите членки гарантират, че механизмите за финансиране под тяхната юрисдикция могат да отправят искане за заемане на средства от всички други механизми за финансиране в Съюза, в случай че:
а)
набраните съгласно член 103 суми не са достатъчни за покриване на загубите, разходите или другите разноски, свързани с използването на механизмите за финансиране;
б)
извънредните последващи вноски, предвидени в член 104, не са непосредствено достъпни; и
в)
алтернативни средства за финансиране, предвидени в член 105, не са непосредствено достъпни при разумни условия.
2. Държавите членки гарантират, че механизмите за финансиране под тяхната юрисдикция разполагат с правомощието да заемат средства на други механизми за финансиране в Съюза при посочените в параграф 1 обстоятелства.
3. При искане съгласно параграф 1 всеки един от другите механизми за финансиране в Съюза взема решение дали да заеме средства на отправилия искането механизъм за финансиране. Държавите членки могат да изискват решението да бъде взето след консултация с компетентното министерство или правителство или с неговото съгласие. Решението се взема със съответната бързина.
4. Лихвеният процент, срокът на изплащане и другите условия по заема се договарят между механизма за финансиране заемател и другите механизми за финансиране, които са решили да участват. Заемите на всеки участващ механизъм за финансиране са с един и същ лихвен процент, срок на изплащане и други условия, освен ако всички участващи механизми за финансиране не се договорят за друго.
5. Заетите средства от всеки участващ механизъм за финансиране на преструктурирането са пропорционални на размера на гарантираните депозити в държавата членка на този механизъм за финансиране на преструктурирането спрямо общия размер на гарантираните депозити в държавите членки на участващите механизми за финансиране на преструктурирането. Този размер на участието може да се различава, когато всички участващи механизми за финансиране са постигнали съгласие за това.
6. Текущ заем към механизъм за финансиране на преструктурирането на друга държава членка съгласно настоящия член се разглежда като актив на механизма за финансиране на преструктурирането заемодател и може да се отчита като част от целевото равнище на този механизъм за финансиране.
Член 107
Съвместно използване на националните механизми за финансиране при преструктуриране на група
1. Държавите членки гарантират, че в случай на преструктуриране на група, както е предвидено в член 91 или 92, националният механизъм за финансиране на всяка институция, която е част от групата, участва във финансирането на преструктурирането на групата в съответствие с настоящия член.
2. За целите на параграф 1 органът за преструктуриране на ниво група, след консултации с органите за преструктуриране на институциите, които са част от групата, предлага- ако е необходимо преди да предприеме действие по преструктуриране - план за финансиране като част от схемата за преструктуриране на групата, предвидена в членове 91 и 92.
Съгласие по плана за финансиране се постига в съответствие с процедурата за вземане на решения, посочена в членове 91 и 92.
3. Планът за финансиране включва:
а)
оценка по член 36 по отношение на засегнатите субекти от групата;
б)
загубите, които ще бъдат признати от всеки засегнат субект в групата при използването на инструментите за преструктуриране;
в)
за всеки засегнат субект в групата - загубите, които ще бъдат понесени от всеки клас акционери и кредитори;
г)
всяка вноска, която се изисква да бъде направена от схемите за гарантиране на депозити в съответствие с член 109, параграф 1;
д)
общата вноска от механизми за финансиране на преструктурирането и целта и формата на вноската;
е)
основата за изчисляване на сумата, която всеки национален механизъм за финансиране на държавите членки, в които са разположени засегнатите субекти от групата, трябва да предостави за финансиране на преструктурирането на групата, за да се достигне общата вноска, посочена в буква д);
ж)
сумата, която националният механизъм за финансиране на всеки засегнат субект от групата трябва да предостави за финансиране на преструктурирането на групата, и формата на тези вноски;
з)
размера на средствата, които механизмите за финансиране на държавите членки, в които са засегнатите субекти от групата, ще получат като заем от институции, финансови институции и други трети лица съгласно член 105;
и)
срокове за използването на механизмите за финансиране на държавите членки, в които са засегнатите субекти от групата, които следва да може да се удължават, когато е целесъобразно.
4. Основата за пропорционално разпределяне на вноската, посочена в параграф 3, буква д), трябва да съответства на параграф 5 от настоящия член и на принципите, предвидени в плана за преструктуриране на групата съгласно член 12, параграф 3, буква е), освен ако в плана за финансиране не е договорено друго.
5. Освен ако не е договорено друго в плана за финансиране, основата за изчисляване на вноската на всеки национален механизъм за финансиране е съобразена по-специално със:
а)
частта от активите с претеглен риск на групата, която се държи в институции и дружества по член 1, параграф 1, букви б), в) и г), които са установени в държавата членка на този механизъм за финансиране на преструктурирането;
б)
частта от активите на групата, която се държи в институции и дружества по член 1, параграф 1, букви б), в) и г), които са установени в държавата членка на този механизъм за финансиране на преструктурирането;
в)
частта от загубите, довели до необходимостта от преструктуриране на групата, която се дължи на субекти от групата под надзора на компетентните органи на държавата членка на този механизъм за финансиране на преструктурирането; и
г)
частта от ресурсите на механизмите за преструктуриране на ниво група, която съгласно плана за финансиране се очаква да се използва пряко в полза на субекти от групата, установени в държавата членка на този механизъм за финансиране на преструктурирането.
6. Държавите членки приемат предварително правила и процедури, с които да гарантират, че всеки национален механизъм за финансиране може да извършва вноската за финансиране на преструктурирането на групата незабавно, без да се засяга параграф 2.
7. За целите на настоящия член държавите членки гарантират, че механизмите за финансиране на ниво група могат при условията по член 105 да сключват договори за заем или други форми на подкрепа от институции, финансови институции или други трети лица.
8. Държавите членки гарантират, че националните механизми за финансиране под тяхната юрисдикция могат да гарантират всеки договор за заем, сключен от механизмите за финансиране на ниво група в съответствие с параграф 7.
9. Държавите членки гарантират, че приходите или ползите, получени от използването на механизмите за финансиране на ниво група, се разпределят за националните механизми за финансиране в съответствие с техните вноски във финансирането на преструктурирането, както е определено в параграф 2.
Член 108
Ред на депозитите при несъстоятелност
Държавите членки гарантират, че в националното право, уреждащо обичайното производство по несъстоятелност:
а)
следните вземания са с еднакъв ред, като той е по-висок от реда, предвиден за обикновените необезпечени, непривилегировани кредитори:
i)
частта от отговарящите на условията депозити на физически лица и микро-, малки и средни предприятия, която надхвърля размера на гаранцията, предвиден в член 6 от Директива 2014/49/ЕС;
ii)
депозити на физически лица и микро-, малки и средни предприятия, които биха били отговарящи на условията депозити, ако не бяха направени в намиращи се извън Съюза клонове на институции, установени в Съюза;
б)
следните вземания са с еднакъв ред, като той е по-висок от реда, предвиден съгласно буква а):
i)
гарантираните депозити;
ii)
вземанията на схеми за гарантиране на депозити, които се суброгират в правата и задълженията на вложителите, чиито депозити са гарантирани при несъстоятелност.
Член 109
Използване на схемите за гарантиране на депозити в контекста на преструктурирането
1. Държавите членки гарантират, че ако органите за преструктуриране предприемат действие по преструктуриране и ако това действие запазва достъпа на вложителите до техните депозити, схемата за гарантиране на депозити, с която е свързана институцията, се задължава:
а)
когато се използва инструментът за споделяне на загуби, за сумата, с която гарантираните депозити биха били обезценени за поемане на загубите на институцията съгласно член 46, параграф 1, буква а), ако гарантираните депозити бяха включени в обхвата на действие на този инструмент и бяха обезценени в същата степен като вземанията на кредиторите от същия ред съгласно националното право, уреждащо обичайното производство по несъстоятелност; или
б)
когато се използват един или повече инструмента за преструктуриране, различни от инструмента за споделяне на загуби, за размера на загубите, които вложителите, чиито депозити са гарантирани, биха понесли, ако тези вложители понасяха загуби, пропорционални на загубите, понесени от кредиторите от същия ред съгласно националното право, уреждащо обичайното производство по несъстоятелност.
Във всички случаи задълженията на схемата за гарантиране на депозити не надхвърлят размера на загубите, които тя би понесла, ако институцията беше ликвидирана чрез обичайно производство по несъстоятелност.
Когато се използва инструментът за споделяне на загуби, от схемата за гарантиране на депозити не се изисква да прави вноски към разходите за рекапитализация на институцията или мостовата институция съгласно член 46, параграф 1, буква б).
Когато при оценка съгласно член 74 е констатирано, че вноската на схемата за гарантиране на депозити към преструктурирането надхвърля нетните загуби, които тя би понесла при ликвидация на институцията чрез обичайно производство по несъстоятелност, схемата за гарантиране на депозити има право да получи разликата като плащане от механизма за финансиране на преструктурирането в съответствие с член 75.
2. Държавите членки гарантират, че определянето на сумата, с която схемата за гарантиране на депозити се задължава в съответствие с параграф 1 от настоящия член, съответства на условията, посочени в член 36.
3. Вноската от схемата за гарантиране на депозити за целите на параграф 1 се извършва чрез внасяне на парични средства.
4. Ако отговарящите на условията депозити в институция в режим на преструктуриране са прехвърлени към друг субект посредством инструмента за продажба на стопанска дейност или инструмента „мостова институция“, вложителите нямат право на вземане съгласно Директива 2014/49/ЕС срещу схемата за гарантиране на депозити по отношение на частта от техните депозити в институция в режим на преструктуриране, която не е била прехвърлена, ако размерът на прехвърлените средства е равен или по-голям от общия размер на гаранцията, предвиден в член 6 от Директива 2014/49/ЕС.
5. Независимо от параграфи 1 - 4, ако наличните финансови средства на схема за гарантиране на депозити се използват в съответствие с посочените разпоредби и впоследствие намалеят на по-малко от две трети от целевото равнище, редовната вноска към схемата за гарантиране на депозити се определя на ниво, което позволява постигането на целевото равнище в срок от шест години.
Във всички случаи задължението на схема за гарантиране на депозити не трябва да е по-голямо от сумата, равна на 50 % от нейното целево равнище, предвидено в член 10 от Директива 2014/49/ЕС. Държавите членки могат, като вземат предвид особеностите на своите национални банкови сектори, да определят процент над 50 %.
При никакви обстоятелства участието на схемата за гарантиране на депозитите съгласно настоящата директива не трябва да надхвърля загубите, които би понесла при ликвидация чрез обичайното производство по несъстоятелност.
ДЯЛ VIII
САНКЦИИ
Член 110
Административни санкции и други административни мерки
1. Без да се засяга правото на държавите членки да предвиждат и налагат наказателноправни санкции, държавите членки установяват система от административни санкции и други административни мерки, приложими при нарушение на националните разпоредби, транспониращи настоящата директива, и предприемат всички необходими мерки, за да гарантират прилагането на тези санкции и мерки. Когато държавите членки решат да не установяват система от административни санкции за нарушения, които попадат в обхвата на националното наказателно право, те съобщават на Комисията съответните разпоредби от наказателното право. Административните санкции и другите административни мерки трябва да са ефективни, пропорционални и възпиращи.
2. Държавите членки гарантират, че когато посочените в параграф 1 задължения се прилагат за институции, финансови институции и предприятия майки от Съюза, в случай на нарушение и в съответствие с предвидените в националното право условия могат да бъдат налагани административни санкции на членовете на ръководния орган и на други физически лица, които съгласно националното право носят отговорност за нарушението.
3. Правомощията за налагане на административни санкции, предвидени в настоящата директива, се предоставят на органите за преструктуриране или на компетентните органи в зависимост от вида на нарушението. На органите за преструктуриране и компетентните органи се предоставят всички правомощия за събиране на информация и провеждане на разследвания, които са им необходими, за да изпълняват съответните си функции. За да упражняват правомощията си за налагане на санкции, органите за преструктуриране и компетентните органи си сътрудничат активно с цел да гарантират, че съответните административни санкции или други административни мерки постигат желания резултат, и координират действията си при трансгранични случаи.
4. Органите за преструктуриране и компетентните органи упражняват правомощията си за налагане на административни санкции в съответствие с настоящата директива и националното право по някой от следните начини:
а)
пряко;
б)
в сътрудничество с други органи;
в)
под тяхно ръководство, чрез делегиране на правомощия на тези органи;
г)
чрез сезиране на компетентните съдебни органи.
Член 111
Специални разпоредби
1. Държавите членки гарантират, че в техните законови, подзаконови и административни разпоредби са предвидени санкции и други административни мерки най-малко по отношение на следните ситуации:
а)
не са изготвени, поддържани и актуализирани плановете за възстановяване и плановете за възстановяване на групата в нарушение на член 5 или 7;
б)
компетентният орган не е уведомен за намерението да се предостави вътрешногрупова финансова подкрепа в нарушение на член 25;
в)
не е предоставена цялата информация, необходима за разработването на плановете за преструктуриране, в нарушение на член 11;
г)
ръководният орган на институция или дружество по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) не е уведомил компетентния орган, когато институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) са проблемни или има вероятност да станат проблемни, в нарушение на член 81, параграф 1.
2. Държавите членки гарантират, че в случаите по параграф 1 възможните административни санкции и други административни мерки включват най-малко следното:
а)
публично обявление с посочване на отговорното физическо лице, институция, финансова институция, предприятие майка от Съюза или друго юридическо лице и естеството на нарушението;
б)
разпореждане, с което се изисква отговорното физическо или юридическо лице да прекрати това поведение и да не извършва повторно нарушение;
в)
временна забрана за член на ръководния орган или висшето ръководство на институцията или дружеството по член 1, параграф 1, буква б), в) или г) или за всяко физическо лице, за което се счита, че носи отговорност, да заема длъжности в институции или дружества по член 1, параграф 1, буква б), в) или г);
г)
за юридически лица - административни глоби в размер до 10 % от общия годишен нетен оборот на юридическото лице за предходната стопанска година. Когато юридическото лице е дъщерно предприятие на предприятие майка, за нетен оборот се приема оборотът съгласно консолидираните отчети на предприятието майка на най-високо ниво за предходната стопанска година;
д)
за физически лица - административни глоби в размер до 5 000 000 EUR или - в държавите членки, в които еврото не е официална парична единица - равностойността в националната парична единица към 2 юли 2014 г.;
е)
административни глоби в размер до удвоения размер на ползите, получени от нарушението, когато размерът на тези ползи може да бъде определен.
Член 112
Публикуване на информация за административни санкции
1. Държавите членки гарантират, че органите за преструктуриране и компетентните органи оповестяват на официалната си интернет страница най-малко административните санкции, които са наложили за нарушение на националните разпоредби, транспониращи настоящата директива, когато такива санкции не подлежат на обжалване или правото на обжалване е погасено. Публикуването се извършва без неоправдано забавяне, след като санкционираното физическо или юридическо лице е уведомено за това решение, и включва информация за вида и естеството на нарушението и идентификационни данни на физическото или юридическото лице, на което е наложена санкцията.
Когато държавите членки допускат публикуването на информация за санкции, които могат да бъдат обжалвани, компетентни органи незабавно публикуват на официалната си интернет страница и информация за евентуалното обжалване и резултата от него.
2. Органите за преструктуриране и компетентните органи публикуват информацията за наложени от тях санкции, без да посочват лични или други идентификационни данни, в съответствие с националното право във всеки един от следните случаи:
а)
когато санкцията е наложена на физическо лице и след задължителна предварителна проверка на пропорционалността на публикуването на лични данни е станало ясно, че това публикуване е непропорционално;
б)
когато публикуването би застрашило стабилността на финансовите пазари или текущо наказателно разследване;
в)
когато публикуването би причинило, доколкото това може да бъде установено, непропорционални вреди на институциите или дружествата по член 1, параграф 1, буква б), в) или г), или на замесените физически лица.
Друга възможност в тези случаи е публикуването на тази информация да бъде отложено за определен разумен срок, ако се смята, че основанията за публикуване на информация без посочване на лични или други идентификационни данни ще отпаднат след изтичането на този срок.
3. Органите за преструктуриране и компетентните органи гарантират, че публикуваната съгласно настоящия член информация остава на тяхната официална интернет страница за срок от най-малко пет години. Личните данни, които се съдържат в публикуваната информация, се съхраняват на официалната интернет страница на органа за преструктуриране или компетентния орган само за необходимия срок в съответствие с приложимите правила за защита на данните.
4. До 3 юли 2016 г. ЕБО представя на Комисията доклад относно публикуването от държавите членки на информация за санкциите без посочване на лични или други идентификационни данни съгласно предвиденото в параграф 2, и по-специално относно евентуални съществени различия между държавите членки в това отношение. Този доклад отразява също така всички съществени различия по отношение на сроковете, в които публикуваната информация за санкции остава на достъпна съгласно националното право на държавите членки за публикуване на санкции.
Член 113
Поддържане на централна база данни от ЕБО
1. При спазване на изискванията за професионална тайна, посочени в член 84, органите за преструктуриране и компетентните органи уведомяват ЕБО за всички административни санкции, които са наложили съгласно член 111, и за евентуални обжалвания и резултатите от тях. ЕБО поддържа централна база данни с докладвани санкции единствено с цел обмен на информация между органите за преструктуриране, до която имат достъп само органите за преструктуриране и която се актуализира въз основа на подадената информация от органите за преструктуриране. ЕБО поддържа централна база данни с докладвани санкции единствено с цел обмен на информация между компетентните органи, до която имат достъп само компетентните органи и която се актуализира въз основа на подадената информация от компетентните органи.
2. ЕБО поддържа интернет страница с връзки към публикуваната информация за санкции от всеки орган за преструктуриране и от всеки компетентен орган съгласно член 112 и посочва срока, за който всяка държава членка публикува информация за санкциите.
Член 114
Ефективно налагане на санкции и упражняване на правомощията за налагане на санкции от страна на компетентните органи и органите за преструктуриране
Държавите членки гарантират, че при определянето на вида на административните санкции или другите административни мерки и на размера на административните глоби компетентните органи и органите за преструктуриране отчитат всички относими обстоятелства, включително, когато е целесъобразно:
а)
тежестта и продължителността на нарушението;
б)
степента на отговорност на отговорното физическо или юридическо лице;
в)
финансовото състояние на отговорното физическо или юридическо лице, определено например според общия оборот на отговорното юридическо лице или годишния доход на отговорното физическо лице;
г)
размерът на реализираната печалба или избегнатата загуба от отговорното физическо или юридическо лице, когато размерът им може да бъде определен;
д)
загубите, понесени от трети лица в резултат на нарушението, доколкото могат да бъдат определени;
е)
степента на съдействие, което отговорното физическо или юридическо лице оказва на компетентния орган и на органа за преструктуриране;
ж)
предходни нарушения на отговорното физическо или юридическо лице;
з)
потенциалните последици от нарушението за системата.
ДЯЛ IX
ИЗПЪЛНИТЕЛНИ ПРАВОМОЩИЯ
Член 115
Упражняване на делегирането
1. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в член 2, втора алинея, член 44, параграф 11, член 76, параграф 4, член 103, параграфи 7 и 8 и член 104, параграф 4 се предоставя на Комисията за неопределен срок, считано от 2 юли 2014 г.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 2, втора алинея, член 44, параграф 11, член 76, параграф 4, член 103, параграфи 7 и 8 и член 104, параграф 4, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 2, втора алинея, член 44, параграф 11, член 76, параграф 4, член 103, параграфи 7 и 8 или член 104, параграф 4, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът са представили възражения в срок от три месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с три месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
6. Комисията не приема делегирани актове, когато времето за парламентарния контрол, упражняван от Европейския парламент, е намалено поради прекъсване в упражняването на функциите му до по-малко от пет месеца, включително с удължаването.
ДЯЛ X
ИЗМЕНЕНИЯ НА ДИРЕКТИВИ 82/891/ЕИО, 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС И 2013/36/ЕС И НА РЕГЛАМЕНТИ (ЕС) № 1093/2010 И (ЕС) № 648/2012
Член 116
Изменение на Директива 82/891/ЕИО
Член 1, параграф 4 от Директива 82/891/ЕИО се заменя със следното:
„4. Прилага се член 1, параграфи 2, 3 и 4 от Директива 2011/35/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (36).
Член 117
Изменения на Директива 2001/24/ЕО
Директива 2001/24/ЕО се изменя, както следва:
1)
В член 1 се добавят следните параграфи:
„3. Настоящата директива се прилага по отношение на инвестиционни посредници по член 4, параграф 1, точка 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета (37) и техните клонове, намиращи се в държави членки, различни от тези, в които се намира главното им управление.
4. Когато се прилагат инструментите за преструктуриране и се упражняват правомощията за преструктуриране, предвидени в Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (38), настоящата директива се прилага и по отношение на финансови институции, посредници и предприятия майки, които попадат в обхвата на Директива 2014/59/ЕС.
5. Членове 4 и 7 от настоящата директива не се прилагат в случаите, когато се прилага член 75 от Директива 2014/59/ЕС.
6. Член 33 от настоящата директива не се прилага в случаите, когато се прилага член 84 от Директива 2014/59/ЕС.
(37) Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (ОВ L 176, 27.6.2013 г., стр. 1)." 						
(38) Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 г. за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) № 1093/2010 и (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 173, 12.6.2014 г., стр. 190).“" 						
2)
Член 2 се заменя със следното:
„Член 2
Определения
По смисъла на настоящата директива:
-
„държава членка по произход“ означава държава членка по произход съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 43 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
-
„приемаща държава членка“ означава приемаща държава членка съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 44 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
-
„клон“ означава клон съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 17 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
-
„компетентен орган“ означава компетентен орган съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 40 от Регламент (ЕС) № 575/2013 или орган за преструктуриране по смисъла на член 2, параграф 1, точка 18 от Директива 2014/59/ЕС по отношение на мерките за оздравяване съгласно посочената директива;
-
„управител“ означава всяко лице или орган, които са назначени от административни или съдебни органи и имат задачата да ръководят изпълнението на мерки за оздравяване;
-
„административни или съдебни органи“ означава административни или съдебни органи на държавите членки, които са компетентни по отношение на мерки за оздравяване или производства по ликвидация;
-
„мерки за оздравяване“ означава мерки, които имат за цел да запазят или възстановят финансовото положение на кредитна институция или инвестиционен посредник съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013 и които биха могли да засегнат съществуващите права на трети лица, включително мерки, свързани с възможност за спиране на плащания, спиране на изпълнителни действия или намаляване на вземанията; тези мерки включват прилагане на инструментите за преструктуриране и упражняване на правомощията за преструктуриране, предвидени в Директива 2014/59/ЕС;
-
„ликвидатор“ означава всяко лице или орган, които са назначени от административни или съдебни органи и имат задачата да ръководят провеждането на производство по ликвидация;
-
„производство по ликвидация“ означава колективно производство, което е открито и контролирано от административни или съдебни органи на държава членка за реализация на активи под надзора на тези органи, включително когато производството се прекратява със споразумение между кредитора и длъжника или друга подобна мярка;
-
„регулиран пазар“ означава регулиран пазар съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 21 от Директива 2014/65/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (39);
-
„инструмент“ означава финансов инструмент съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 50, буква б) от Регламент (ЕС) № 575/2013.
(39) Директива 2014/65/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 г. относно пазарите на финансови инструменти и за изменение на Директива 2002/92/ЕО и Директива 2011/61/ЕС (ОВ L 173, 12.6.2014 г., стр. 349).“" 						
3)
Член 25 се заменя със следното:
„Член 25
Споразумения за нетиране
Без да се засягат членове 68 и 71 от Директива 2014/59/ЕС, споразуменията за нетиране се уреждат единствено от правото, приложимо за договора, който урежда такива споразумения.“
4)
Член 26 се заменя със следното:
„Член 26
Репо споразумения
Без да се засягат членове 68 и 71 от Директива 2014/59/ЕС, репо споразуменията се уреждат единствено от правото, приложимо за договора, който урежда такива споразумения.“
Член 118
Изменение на Директива 2002/47/ЕО
Директива 2002/47/ЕО се изменя, както следва:
1)
В член 1 се добавя следният параграф:
„6. Членове 4- 7 не се прилагат за ограничения при изпълнението на споразуменията за финансово обезпечение или за ограничения на действието на споразумение за финансово обезпечение с предоставяне на залог, разпоредби за приключващо нетиране или за прихващане, наложени съгласно дял IV, глава V или VI от Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (40) или за подобно ограничение, наложено съгласно сходни правомощия по правото на държава членка за улесняване на организираното преструктуриране на всеки субект, посочен в параграф 2, буква в), подточка iv) и буква г), за което се прилагат защитни механизми, които са най-малко равностойни на посочените в дял IV, глава VII от Директива 2014/59/ЕС.
(40) Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 г. за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕИО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) № 1093/2010 и (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 173, 12.6.2014 г., стр. 190).“" 						
2)
Член 9а се заменя със следното:
„Член 9а
Директиви 2008/48/ЕО и 2014/59/ЕС
Настоящата директива не засяга директиви 2008/48/ЕО и 2014/59/ЕС.“
Член 119
Изменение на Директива 2004/25/ЕО
В член 4, параграф 5 от Директива 2004/25/ЕО се добавя следната алинея:
„Държавите членки гарантират, че член 5, параграф 1 от настоящата директива не се прилага при използване на инструменти, правомощия и механизми за преструктуриране, предвидени в дял IV от Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (41).
Член 120
Изменение на Директива 2005/56/ЕО
В член 3 от Директива 2005/56/ЕИО се добавя следният параграф:
„4. Държавите членки гарантират, че настоящата директива не се прилага по отношение на дружество или дружества, по отношение на които се прилагат инструменти, правомощия и механизми за преструктуриране, предвидени в дял IV от Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (42).
Член 121
Изменения на Директива 2007/36/ЕО
Директива 2007/36/ЕО се изменя, както следва:
1)
В член 1 се добавя следният параграф:
„4. Държавите членки гарантират, че настоящата директива не се прилага при използване на инструменти, правомощия и механизми за преструктуриране, предвидени в дял IV от Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (43).
(43) Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 г. за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) № 1093/2010 и (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 173, 12.6.2014 г., стр. 190).“" 						
2)
В член 5 се добавят следните параграфи:
„5. Държавите членки гарантират, че за целите на Директива 2014/59/ЕС общото събрание може да вземе решение с мнозинство от две трети от действително подадените гласове за свикване на общо събрание или за изменения в устава, които да въвеждат изискване за свикване на общо събрание за вземане на решение за увеличение на капитала с по-кратко предизвестие от предвиденото по параграф 1 от настоящия член, при условие че това събрание не се провежда в рамките на десет календарни дни от поканата за свикване и че са изпълнени условията по член 27 или 29 от Директива 2014/59/ЕС, както и че увеличението на капитала е необходимо за предотвратяване на настъпването на условията, налагащи преструктуриране, посочени в членове 27 и 28 от същата директива.
6. За целите на параграф 5 не се прилагат задължението всяка държава членка да определи единен краен срок по член 6, параграф 3, задължението да се гарантира своевременното предоставяне на разположение на изменения дневен ред по член 6, параграф 4 и задължението всяка държава членка да определи единна дата на вписване в регистъра по член 7, параграф 3.“
Член 122
Изменения на Директива 2011/35/ЕС
В член 1 от Директива 2011/35/ЕС се добавя следният параграф:
„4. Държавите членки гарантират, че настоящата директива не се прилага по отношение на дружество или дружества, по отношение на които се прилагат инструменти, правомощия и механизми за преструктуриране, предвидени в дял IV от Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (44).
Член 123
Изменение на Директива 2012/30/ЕС
В член 45 от Директива 2012/30/ЕС се добавя следният параграф:
„3. Държавите членки гарантират, че член 10, член 19, параграф 1, член 29, параграфи 1, 2 и 3, член 31, параграф 2, първа алинея, членове 33 - 36 и членове 40, 41 и 42 от настоящата директива не се прилагат при използването на инструментите, правомощията и механизмите за преструктуриране, предвидени в дял IV от Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (45).
Член 124
Изменение на Директива 2013/36/ЕС
В член 74 от Директива 2013/36/ЕС параграф 4 се заличава.
Член 125
Изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010
Регламент (ЕС) № 1093/2010 се изменя, както следва:
1)
В член 4 точка 2 се заменя със следното:
„2) „компетентен орган“ означава:
i)
компетентен орган съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 40 от Регламент (ЕС) № 575/2013 и по смисъла на директиви 2007/64/ЕО и 2009/110/ЕО;
ii)
по отношение на директиви 2002/65/ЕО и 2005/60/ЕО - органите, компетентни за осигуряване на спазването на изискванията на тези директиви от страна на кредитните и финансовите институции;
iii)
по отношение на Директива 2014/49/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (46) - определеният орган съгласно определението в член 2, параграф 1, точка 18 от посочената директива; както и
iv)
по отношение на Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (47) - органът за преструктуриране по смисъла на член 2, параграф 1, точка 18 от посочената директива.
(46) Директива 2014/49/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 16 април 2014 г. относно схемите за гарантиране на депозити (ОВ L 173, 12.6.2014 г., стр. 149)." 						
(47) Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 г. за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) № 1093/2010 и (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 173, 12.6.2014 г., стр. 190).“" 						
2)
В член 40, параграф 6 се добавя следната алинея:
„За целите на действия, попадащи в обхвата на Директива 2014/59/ЕС, посоченият в параграф 1, буква б) член на Съвета на надзорниците може, когато е целесъобразно, да бъде придружен от представител на органите за преструктуриране на всяка държава членка, като последният е без право на глас.“
Член 126
Изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012
В член 81, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 648/2012 се добавя следната буква:
„к)
органите за преструктуриране, определени съгласно член 3 от Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (48).
ДЯЛ XI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 127
Комитет за преструктуриране към ЕБО
ЕБО създава постоянен вътрешен комитет съгласно член 41 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, който да подготвя решенията на ЕБО, които се вземат в съответствие с член 44 от същия регламент, включително решенията относно проекти на регулаторни технически стандарти и технически стандарти за изпълнение, свързани със задачи, които са възложени на органи за преструктуриране съгласно настоящата директива. По-специално в съответствие с член 38, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 ЕБО гарантира, че никое решение, посочено в този член, не засяга по никакъв начин фискалните отговорности на държавите членки. Вътрешният комитет е съставен органите за преструктуриране, посочени в член 3 от настоящата директива.
За целите на настоящата директива ЕБО си сътрудничи с ЕОЗППО и ЕОЦКП в рамките на Съвместния комитет на европейските надзорни органи, създаден съгласно член 54 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, от Регламент (ЕС) № 1094/2010 и от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
За целите на настоящата директива ЕБО гарантира структурно разграничение между комитета за преструктуриране и другите функции, посочени в Регламент (ЕС) № 1093/2010. Комитетът за преструктуриране насърчава разработването и координацията на планове за преструктуриране и изготвя методи за преструктуриране на проблемни финансови институции.
Член 128
Сътрудничество с ЕБО
Компетентните органи и органите за преструктуриране си сътрудничат с ЕБО за целите на настоящата директива в съответствие с Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Компетентните органи и органите за преструктуриране незабавно предоставят на ЕБО цялата необходима информация за изпълнение на неговите задължения в съответствие с член 35 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 129
Преглед
До 1 юни 2018 г. Комисията извършва преглед на изпълнението на настоящата директива и представя доклад във връзка с това пред Европейския парламент и пред Съвета. Комисията прави оценка по-специално на следното:
а)
въз основа на доклада на ЕБО, посочен в член 4, параграф 7 - нуждата от изменения за свеждане до минимум на различията на национално равнище;
б)
въз основа на доклада на ЕБО, посочен в член 45, параграф 19 - нуждата от изменения за свеждане до минимум на различията на национално равнище;
в)
функционирането и ефикасността на ролята, възложена на ЕБО с настоящата директива, включително провеждането на медиация.
Когато е целесъобразно, този доклад се придружават от законодателно предложение.
Независимо от предвидения в параграф 1 преглед, до 3 юли 2017 г. Комисията прави преглед, по-специално на прилагането на членове 13, 18 и 45 по отношение на правомощията на ЕБО да провежда обвързваща медиация, като взема предвид последващите промени на правото в областта на финансовите услуги. Докладът и придружаващите го предложения, когато представянето на такива е целесъобразно, се предават на Европейския парламент и на Съвета.
Член 130
Транспониране
1. Държавите членки приемат и публикуват до 31 декември 2014 г. законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези мерки.
Държавите членки прилагат тези мерки от 1 януари 2015 г.
Държавите членки прилагат разпоредбите, приети за спазването на дял IV, глава IV, раздел 5, най-късно от 1 януари 2016 г.
2. Когато държавите членки приемат посочените в параграф 1 мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
3. Държавите членки съобщават на Комисията и на ЕБО текста на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 131
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 124 влиза в сила на 1 януари 2015 г.
Член 132
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 15 май 2014 година.
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2014/59/EU
av den 15 maj 2014
om inrättande av en ram för återhämtning och resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av rådets direktiv 82/891/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/24/EG, 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2005/56/EG, 2007/36/EG, 2011/35/EU, 2012/30/EU och 2013/36/EU samt Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) nr 1093/2010 och (EU) nr 648/2012
(Text av betydelse för EES)
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 114,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande (1),
med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2),
i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (3), och
av följande skäl:
(1)
Finanskrisen har visat att det finns en klar brist på lämpliga verktyg på unionsnivå för att effektivt hantera kreditinstitut med osunda finanser eller fallissemang och värdepappersföretag (nedan kallade institut). Sådana verktyg behövs särskilt för att förebygga insolvens, eller när insolvens är ett faktum, för att minska de negativa följdverkningarna genom att bevara systemviktiga funktioner inom det berörda institutet. Under krisen var dessa problem en viktig orsak till att medlemsstater tvingades rädda institut med hjälp av skattebetalarnas pengar. Målet för en trovärdig återhämtnings- och resolutionsram är att i största möjliga utsträckning förebygga behovet av sådana åtgärder.
(2)
Finanskrisen var systematisk i den bemärkelsen att den påverkade tillgången till finansiering för en stor del av kreditinstituten. För att undvika fallissemang, med följder för hela ekonomin, kräver en sådan kris åtgärder som syftar till att säkra tillgången till finansiering på likvärdiga villkor för alla kreditinstitut som annars är solventa. Sådana åtgärder innebär likviditetsstöd från centralbanker och garantier från medlemsstater för värdepapper som emitterats av solventa kreditinstitut.
(3)
Unionens finansiella marknader är mycket integrerade och inbegriper många institut med stor gränsöverskridande verksamhet. Om ett institut med gränsöverskridande verksamhet fallerat, torde detta påverka de finansiella marknadernas stabilitet i de olika medlemsstater där det är verksamt. Medlemsstaternas oförmåga att ta kontroll över ett institut på obestånd och försätta det i resolution på ett sätt som effektivt förhindrar omfattande systemskador kan undergräva medlemsstaternas ömsesidiga förtroende och den inre marknadens trovärdighet när det gäller finansiella tjänster. De finansiella marknadernas stabilitet är därför en väsentlig förutsättning för upprättandet av den inre marknaden och dess funktion.
(4)
På unionsnivå finns det för närvarande ingen harmonisering av resolutionsförfaranden för institut. För institut använder vissa medlemsstater samma förfaranden som för andra företag som fallerat, i vissa fall anpassade till institut. Mellan medlemsstaterna finns det betydande materiella och formella skillnader mellan lagar och andra författningar om insolvens för institut. Dessutom har finanskrisen visat det faktum att de allmänna insolvensförfarandena för företag inte alltid är lämpliga för institut, eftersom de inte alltid medger tillräckligt snabba ingrepp, fortsatt fungerande kritiska funktioner inom institut och bevarad finansiell stabilitet.
(5)
Därför behövs det en ordning som ger myndigheter en trovärdig uppsättning verktyg för att ingripa tillräckligt tidigt och snabbt i institut med osunda finanser eller på obestånd, så att deras kritiska finansiella och ekonomiska funktioner kan fortsätta, samtidigt som det innebär att institutens fallissemang minimalt påverkar ekonomin och det finansiella systemet. Ordningen bör säkerställa att aktieägare bär förluster först och att borgenärer bär förluster efter aktieägare, under förutsättning att ingen borgenär åsamkas större förluster än vad som skulle ha varit fallet om institutet hade avvecklats enligt normala insolvensförfaranden i enlighet med den princip om ”inte sämre villkor för borgenär” som anges i detta direktiv. Med nya befogenheter bör myndigheterna t.ex. kunna säkra oavbruten tillgång till insättningar och betalningstransaktioner, vid behov sälja bärkraftiga delar av institutet och fördela förluster på ett rimligt och förutsägbart sätt. Med de målen bör en destabilisering av finansiella marknader kunna undvikas och skattebetalarnas kostnader minimeras.
(6)
Den pågående översynen av regelverket, särskilt förstärkningen av kapital- och likviditetsbuffertar och bättre verktyg för makrotillsynspolitik, bör minska sannolikheten för framtida kriser och öka institutens motståndskraft mot ekonomisk stress, oavsett om detta orsakas av systemstörningar eller händelser som är specifika för det enskilda institutet. Det är dock inte möjligt att utforma ett regelverk eller tillsynsramar som kan hindra de instituten från att någonsin råka i svårigheter. Medlemsstaterna bör därför vara förberedda och ha lämpliga återhämtnings- och resolutionsverktyg för att hantera situationer med både systemkriser och enskilda institut som fallerar. Sådana verktyg bör innefatta mekanismer som gör det möjligt för myndigheterna att effektivt hantera institut som fallerar eller sannolikt kommer att fallera.
(7)
När sådana befogenheter utövas och åtgärderna vidtas bör de omständigheter under vilka fallissemang uppstår beaktas. Om problemet uppstår i ett enskilt institut och resten av det finansiella systemet inte berörs bör myndigheterna kunna utöva sina resolutionsbefogenheter utan större hänsyn till spridningseffekter. I ett skört läge bör dock större hänsyn tas för att undvika destabilisering av finansiella marknaderna.
(8)
Resolution av ett institut för att säkra dess fortlevnad kan som en sista åtgärd innebära statliga finansstabiliseringsverktyg, inbegripet tillfälligt offentligt ägande. Det är därför avgörande att utforma resolutionsbefogenheterna och finansieringsarrangemangen för resolution på ett sådant sätt att skattebetalarna blir förmånstagare till alla överskott som kan bli resultatet av att ett institut räddas tillbaka till stabil grund av myndigheterna. Ansvar och övertagande av risk bör åtföljas av en belöning.
(9)
Vissa medlemsstater har redan ändrat lagstiftningen och infört mekanismer för resolution av fallerande institut, och andra har meddelat sina avsikter att införa sådana mekanismer, om de inte antas på unionsnivå. Avsaknaden av gemensamma villkor, befogenheter och förfaranden för resolution av institut torde utgöra ett hinder för en väl fungerande inre marknad samt hindra samarbete mellan nationella myndigheter vid hanterandet av fallerande gränsöverskridande institutkoncerner. Så är särskilt fallet när olika angreppssätt gör att nationella myndigheter inte har samma kontrollmöjligheter eller möjligheter att försätta institut i resolution. Skiljaktiga resolutionsförfaranden kan göra att institutens finansieringskostnader påverkas olika i olika medlemsstater och snedvrida konkurrensen mellan institut. Effektiva resolutionsförfaranden i alla medlemsstater krävs för att säkerställa att instituts etableringsfrihet på den inre marknaden inte begränsas av hemmedlemsstatens finansiella kapacitet att hantera institutens fallissemang.
(10)
Dessa hinder bör undanröjas och regler bör antas för att säkerställa att inremarknadsbestämmelserna inte åsidosätts. I detta syfte bör resolutionsregler för institut bli föremål för gemensamma harmoniserade minimiregler.
(11)
För att säkerställa överensstämmelse med gällande unionslagstiftning om finansiella tjänster och största möjliga finansiella stabilitet över hela spektrumet av institut, bör resolutionsordningen tillämpas på institut och med beaktande av tillsynskraven i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 (4) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU (5). Ordningen bör också tillämpas på finansiella holdingföretag, blandade finansiella holdingföretag enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/87/EG (6), finansiella holdingföretag med blandad verksamhet samt finansinstitut, om de senare är dotterföretag till ett institut eller till ett finansiellt holdingföretag, ett blandat finansiellt holdingföretag eller ett finansiellt holdingföretag med blandad verksamhet och som omfattas av tillsynen över moderbolaget på grundval av gruppbaserad tillsyn. Krisen har visat att om en företagsenhet i en koncern blir insolvent, kan detta snabbt påverka hela koncernens solvens och på detta sätt få sin egen systempåverkan. I de företagsenheternas fall bör myndigheter därför ha effektiva handlingsmöjligheter för att kunna förebygga spridningseffekter och utforma en heltäckande resolutionslösning för koncernen, i och med att en enskild företagsenhets fallissemang snabbt kan påverka hela koncernens solvens.
(12)
För att säkerställa en enhetlig rättslig ram bör centrala motparter enligt definitionen i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012 (7) och värdepapperscentraler enligt definitionen i Europaparlamentets och rådets kommande förordning om förbättrad värdepappersavveckling i Europeiska unionen och om värdepapperscentraler kunna omfattas av ett separat lagstiftningsinitiativ för att inrätta en återhämtnings- och resolutionsram för de företagsenheterna.
(13)
Användningen av resolutionsverktyg och resolutionsbefogenheter enligt detta direktiv kan inkräkta på aktieägares och borgenärers rättigheter. Myndigheternas befogenhet att utan aktieägarnas medgivande överföra ett instituts aktier eller helt eller delvis överföra dess tillgångar till en privat köpare påverkar särskilt aktieägares äganderätt. Dessutom kan likabehandlingen av borgenärer påverkas av befogenheten att kunna besluta vilka skulder som ska lyftas ur ett fallerande institut, för att trygga fortsatt tillhandahållande av tjänster och undvika negativa effekter på den finansiella stabiliteten. Följaktligen bör resolutionsåtgärder endast vidtas i de fall där de är nödvändiga av hänsyn till allmänintresset, och alla eventuella ingrepp i aktieägares och borgenärers rättigheter till följd av resolutionsåtgärder bör vara förenliga med Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan). I synnerhet gäller att skiljaktig behandling av borgenärer i samma klass inom ramen för resolutionsåtgärder bör motiveras av allmänintresset och stå i proportion till de risker som hanteras och bör varken direkt eller indirekt vara diskriminerande på grund av nationalitet.
(14)
Myndigheter bör beakta vilken art av affärsverksamhet som ett institut bedriver, dess aktieägarstruktur, juridiska form, riskprofil, storlek, juridiska ställning och graden av sammanlänkning med andra institut eller med finanssystemet i allmänhet, omfattningen och komplexiteten hos institutets verksamheter, samt om institutet ingår i ett institutionellt skyddssystem eller är underställt andra former av solidariskt ansvar, om det utför några investeringstjänster eller driver någon verksamhet, och om dess fallissemang och därpå följande avveckling under normala insolvensförfaranden sannolikt skulle få en betydande negativ påverkan på finansiella marknaderna, andra institut, finansieringsvillkor eller ekonomin i stort, i samband med återhämtnings- och resolutionsplaner, och vid användning av olika tillgängliga befogenheter och verktyg bör de säkerställa att ordningen tillämpas på ett lämpligt och proportionerligt sätt samt att de administrativa bördorna i samband med förpliktelsen att utarbeta återhämtnings- och resolutionsplaner minimeras. Innehållet och informationen som preciseras i detta direktiv och i dess bilaga sätter minimistandarden för institut med uppenbar systemrelevans, men myndigheterna är tillåtna att specifikt tillämpa andra och betydligt mer begränsade krav på återhämtnings- och resolutionsplanering och information för ett institut och med mindre frekventa uppdateringar än ett år. För ett litet institut med låg grad av sammanlänkning och komplexitet skulle en återhämtningsplan kunna begränsas till viss basinformation om dess struktur, utlösare för återhämtningsåtgärder och återhämtningsval. Om ett institut skulle tillåtas att bli insolvent skulle resolutionsplanen kunna begränsas. Dessutom bör ordningen tillämpas så att finansiella marknaders stabilitet inte äventyras. Särskilt i situationer som kännetecknas av mer övergripande problem eller till och med tvivel om många instituts motståndskraft är det avgörande att myndigheterna beaktar spridningsriskerna av de åtgärder som vidtas avseende ett enskilt institut.
(15)
För att säkerställa behovet av snabba ingrepp, garantera oberoendet gentemot ekonomiska aktörer och undvika intressekonflikter bör medlemsstaterna välja offentliga administrativa myndigheter eller myndigheter med förvaltningsbefogenheter att utföra resolutionsfunktionerna och resolutionsuppgifterna enligt detta direktiv. Medlemsstaterna bör se till att de resolutionsmyndigheterna får adekvata resurser. Att offentliga myndigheter utses bör inte utesluta delegering, under en resolutionsmyndighets ansvar. Det är dock inte nödvändigt att exakt föreskriva vilken eller vilka slags myndigheter medlemsstaterna bör utse till resolutionsmyndighet. Även om en harmonisering här kan underlätta samordningen, skulle den väsentligt inkräkta på medlemsstaternas författningar och förvaltningssystem. Tillräcklig samordning kan ändå uppnås med ett mindre inkräktande krav: att alla nationella myndigheter som handlägger resolution av institut bör vara företrädda i resolutionskollegier som samordnar över gränserna eller på unionsnivå. Medlemsstater bör därför fritt kunna välja vilka myndigheter som ska tillämpa de resolutionsverktyg och utöva de befogenheter som föreskrivs i detta direktiv. När en medlemsstat utser den myndighet som ansvarar för tillsyn över institut (nedan kallad behörig myndighet) till resolutionsmyndighet bör lämpliga strukturarrangemang finnas för att separera tillsyns- och resolutionsfunktionerna. Den separationen bör inte hindra resolutionsfunktionen från att få tillgång till all information som tillsynsfunktionen har tillgång till.
(16)
Med tanke på vilka konsekvenser ett instituts fallissemang kan få för en medlemsstats finansiella system och ekonomi och att offentliga medel kan krävas för en krislösning, bör finansministerierna eller andra relevanta ministerier i medlemsstaterna redan på ett tidigt stadium involveras i krishantering och resolution.
(17)
En effektiv resolution av institut eller koncernenheter som verkar över hela unionen kräver ett samarbete mellan behöriga myndigheter och resolutionsmyndigheter inom tillsyns- och resolutionskollegier i alla led som omfattas av detta direktiv, från förberedandet av återhämtnings- och resolutionsplaner till institutets faktiska resolution. I händelse av oenighet mellan nationella myndigheter om beslut om institut som ska fattas i enlighet med detta direktiv, bör den europeiska tillsynsmyndigheten (Europeiska bankmyndigheten) (EBA), som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1093/2010 (8) i de fall som anges i detta direktiv, som en sista utväg svara för medling. I vissa fall föreskrivs i detta direktiv bindande medling från EBA:s sida i enlighet med artikel 19 i förordning (EU) nr 1093/2010. Sådan bindande medling förhindrar inte icke-bindande medling i enlighet med artikel 31 i förordning (EU) nr 1093/2010 i andra fall.
(18)
När det gäller resolution av institut eller koncerner som verkar över hela unionen bör de beslut som fattas också syfta till att bevara den finansiella stabiliteten och minimera de ekonomiska och sociala effekterna i den medlemsstat där institutet eller koncernen verkar.
(19)
För att effektivt hantera fallerande institut bör myndigheterna ha befogenhet att vidta förberedande och förebyggande åtgärder.
(20)
Med hänsyn till utökningen av EBA:s ansvarsområden och uppgifter som följer av detta direktiv, bör Europaparlamentet, rådet och kommissionen säkerställa att tillräckliga personalresurser och finansiella medel ställs till förfogande utan dröjsmål. I detta syfte bör det förfarande för fastställande och genomförande av samt kontroll över dess budget som anges i artiklarna 63 och 64 i förordning (EU) nr 1093/2010 ta vederbörlig hänsyn till de uppgifterna. Europaparlamentet och rådet bör se till att högsta effektivitetsstandarder uppfylls.
(21)
Det är viktigt att institut utarbetar och regelbundet uppdaterar återhämtningsplaner med åtgärder som de ska vidta för återställandet av sin finansiella ställning efter en betydande försämring. Planerna bör vara detaljerade och baseras på realistiska antaganden om en rad olika detaljerade och strikta scenarier. Kravet på att ta fram en återhämtningsplan bör dock tillämpas proportionerligt och återspegla institutets eller koncernens systemvikt och dess sammanlänkningar, även genom ömsesidiga garantiordningar. Sålunda bör det krävas att planen anger institutets finansieringskällor, även genom finansiering i form av ömsesidiga garantier eller skyldigheter, och i vilken utsträckning man rimligen kan påräkna koncernens stöd. Det bör krävas att institut lämnar in sina planer till behöriga myndigheter för en fullständig bedömning, inklusive av om planerna är heltäckande och om de i tid torde kunna återställa ett instituts bärkraft, även under perioder av allvarlig finansiell stress.
(22)
Återhämtningsplaner bör omfatta möjliga åtgärder som institutets ledning skulle kunna vidta när villkoren för tidigt ingripande är uppfyllda.
(23)
Vid bedömningen av huruvida åtgärder från den privata sektorn kan förhindra att institutet fallerar inom en rimlig tid bör den berörda myndigheten beakta effektiviteten av åtgärder för tidigt ingripande som vidtas inom den tidsram som bestämts i förväg av den behöriga myndigheten. När det gäller koncernåterhämtningsplaner bör potentiella följder av återhämtningsåtgärder i alla medlemsstater där koncernen verkar beaktas vid utarbetandet av planerna.
(24)
Om ett institut inte lägger fram en lämplig återhämtningsplan, bör de behöriga myndigheterna ha befogenhet att kräva att det vidtar åtgärder som är nödvändiga för att avhjälpa planens väsentliga brister. Det kravet kan påverka näringsfriheten som garanteras genom artikel 16 i stadgan. Begränsningen av denna grundläggande rättighet är dock nödvändig för att uppfylla målen om finansiell stabilitet. En sådan begränsning är särskilt nödvändig för att stärka institutens verksamhet och undvika att de växer för mycket eller tar alltför stora risker, utan att kunna hantera bakslag och förluster och återställa sin kapitalbas. Begränsningen är proportionerlig, eftersom den möjliggör förebyggande åtgärder i den utsträckning som är nödvändig för att ta itu med bristerna, och är därför förenlig med artikel 52 i stadgan.
(25)
Resolutionsplanering är en nyckelkomponent i effektiv resolution. Myndigheterna bör ha all nödvändig information för att identifiera kritiska funktioner och säkerställa att dessa kan upprätthållas. Innehållet i en resolutionsplan bör dock stå i proportion till institutets eller koncernens systemvikt.
(26)
Eftersom instituten har en unik kunskap om den egna verksamheten och de problem som kan uppstå i samband med denna, bör resolutionsmyndigheterna ta fram resolutionsplanerna bland annat på grundval av den information som tillhandahålls av det berörda institutet.
(27)
För att proportionalitetsprincipen ska kunna följas och en alltför stor administrativ börda ska kunna undvikas bör behöriga myndigheter och, när så är lämpligt, resolutionsmyndigheter ha möjlighet att, i de begränsade fall som anges i detta direktiv, från fall till fall bevilja undantag från de krav som avser utarbetande av återhämtnings- och resolutionsplaner. Sådana fall innefattar institut som är underställda en central företagsenhet och som helt eller delvis är undantagna från tillsynskraven i nationell rätt i enlighet med artikel 21 i direktiv 2013/36/EU och institut som ingår i ett institutionellt skyddssystem i enlighet med artikel 113.7 i förordning (EU) nr 575/2013. I varje fall bör ett undantag endast beviljas på de villkor som anges i det här direktivet.
(28)
Med hänsyn till kapitalstrukturen för institut som är underställda en central företagsenhet bör, vid tillämpningen av detta direktiv, de instituten inte vara ålagda att var för sig upprätta separata återhämtnings- och resolutionsplaner enbart på grund av att den centrala företagsenheten som de är underställda står under direkt tillsyn från Europeiska centralbanken.
(29)
Resolutionsmyndigheter bör, på grundval av de berörda resolutionsmyndigheternas bedömning av möjligheterna till resolution, ha befogenhet att kräva ändringar av ett instituts eller koncerners struktur och organisation, direkt eller indirekt genom de behöriga myndigheterna, att vidta åtgärder som är nödvändiga och proportionerliga för att minska eller undanröja väsentliga hinder för tillämpningen av resolutionsverktyg och säkerställa att berörda företagsenheter kan försättas i resolution. Alla instituts potentiella systempåverkan gör det viktigt att myndigheterna har möjlighet att försätta vilka institut som helst i resolution för att bevara den finansiella stabiliteten. Av hänsyn till rätten till näringsfriheten enligt artikel 16 i stadgan, bör myndigheternas bestämmanderätt begränsas till vad som är nödvändigt för att förenkla institutets struktur och drift och därmed underlätta dess resolution. Alla åtgärder som vidtas i detta syfte bör vara förenliga med unionsrätten. Åtgärder bör varken direkt eller indirekt vara diskriminerande på grund av nationalitet och bör ytterst motiveras av allmänintresset av finansiell stabilitet. Dessutom bör en åtgärd inte gå utöver vad som är absolut nödvändigt för att uppnå de tänkta målen. Vid övervägandet av vilka åtgärder som ska vidtas, bör resolutionsmyndigheter beakta varningar och rekommendationer från Europeiska systemrisknämnden, inrättad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1092/2010 (9).
(30)
Insatser för att åtgärda eller undanröja hinder för ett instituts eller en koncerns resolution bör inte hindra dessa från att utöva sin etableringsfrihet enligt fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget).
(31)
Återhämtnings- och resolutionsplaner bör inte förutsätta tillgång till extraordinärt offentligt finansiellt stöd eller utsätta skattebetalarna för risker för förluster.
(32)
Den koncernbehandling av återhämtnings- och resolutionsplanering som föreskrivs i detta direktiv bör tillämpas på alla institutkoncerner som står under gruppbaserad tillsyn, inbegripet företag som har ett förhållande till varandra enligt artikel 22.7 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/34/EU (10). Återhämtnings- och resolutionsplanerna bör beakta den relevanta koncernens finansiella och tekniska struktur samt dess affärsstruktur. Om enskilda återhämtnings- och resolutionsplaner för institut som ingår i en koncern utarbetas bör berörda myndigheter i största möjliga mån eftersträva samstämmighet med återhämtnings- och resolutionsplaner för resten av koncernen.
(33)
Som allmän regel bör gälla att koncernåterhämtnings- och koncernresolutionsplaner utarbetas för hela koncernen och att åtgärder i sådana anges med avseende på såväl ett moderinstitut som på samtliga enskilda dotterföretag som ingår i en koncern. De berörda myndigheterna bör i samverkan inom ett resolutionskollegium göra allt som står i deras makt för att nå ett gemensamt beslut om bedömningen och antagandet av de planerna. I specifika fall där en enskild återhämtnings- respektive resolutionsplan har utarbetats bör tillämpningsområdet för den koncernåterhämtningsplan som bedömts av den samordnande tillsynsmyndigheten eller den koncernresolutionsplan som resolutionsmyndigheten på koncernnivå fattat beslut om emellertid inte omfatta de koncernenheter för vilka enskilda planer har bedömts eller utarbetats av de berörda myndigheterna.
(34)
När det gäller koncernresolutionsplaner bör de potentiella effekterna av resolutionsåtgärderna i alla medlemsstater där koncernen verkar särskilt beaktas vid utarbetandet av koncernresolutionsplanerna. Resolutionsmyndigheterna i de medlemsstater där koncernen har dotterföretag bör delta i utarbetandet av planen.
(35)
Återhämtnings- och resolutionsplaner bör när så är lämpligt inbegripa förfaranden för information till och samråd med anställda och deras representanter under hela återhämtnings- och resolutionsprocessen. I det avseendet bör i tillämpliga fall kollektivavtal eller andra arrangemang som arbetsmarknadens parter fastställt efterlevas, liksom nationell rätt och unionsrätten om fackföreningars och arbetstagarföreträdares deltagande i omstrukturering av företag.
(36)
Med tanke på hur känslig informationen i återhämtnings- och resolutionsplaner är bör sekretessbelagd information i dessa omfattas av sekretessbestämmelserna enligt detta direktiv.
(37)
De behöriga myndigheterna bör översända återhämtningsplanerna och eventuella ändringar av dessa till de berörda resolutionsmyndigheterna, som i sin tur bör översända resolutionsplanerna och eventuella ändringar av dessa till de behöriga myndigheterna, så att samtliga berörda myndigheter är fullständigt informerade.
(38)
Finansiellt stöd från en företagsenhet i en multinationell koncern till en annan i samma koncern omfattas för närvarande av en rad begränsningar enligt vissa medlemsstaters nationella rätt. Syftet med dessa är att skydda varje företagsenhets borgenärer och aktieägare. Emellertid tar de ingen hänsyn till företagsenheternas ömsesidiga beroende inom en viss koncern. Det är därför lämpligt att uppställa villkor för finansiellt stöd mellan företagsenheter i multinationella institutkoncerner, för säkerställande av hela koncernens finansiella stabilitet utan att äventyra likviditeten eller solvensen i den koncernenhet som ger stödet. Finansiellt stöd mellan koncernenheter bör vara frivilligt och föremål för lämpliga skyddsåtgärder. Det är lämpligt att medlemsstaterna inte direkt eller indirekt förenar utövandet av etableringsrätten med villkor om att det finns ett avtal om finansiellt stöd. Bestämmelserna om koncerninternt finansiellt stöd i detta direktiv inverkar inte på avtalsgrundade eller lagstadgade ansvarssystem mellan institut som skyddar de medverkande instituten genom ömsesidiga garantier och motsvarande arrangemang. Om en behörig myndighet begränsar eller förbjuder koncerninternt finansiellt stöd och om koncernåterhämtningsplanen hänvisar till koncerninternt finansiellt stöd bör ett sådant förbud eller en sådan begränsning anses vara en väsentlig förändring som föranleder en översyn av resolutionsplanen.
(39)
Under återhämtningsfasen och fasen med tidigt ingripande enligt detta direktiv bör aktieägarna behålla fullt ansvar för och kontroll över institutet, utom när en tillfällig förvaltare utsetts av den behöriga myndigheten. De bör inte längre behålla sådant ansvar när institutet väl satts under resolution.
(40)
För att säkerställa bevarad finansiell stabilitet är det viktigt att behöriga myndigheter kan åtgärda ett instituts försämrade finansiella och ekonomiska situation, innan detta når en punkt där myndigheterna inte har något annat alternativ än att försätta det i resolution. I det syftet bör behöriga myndigheter ges befogenheter att ingripa tidigt, inklusive befogenheten att utse en tillfällig förvaltare för att antingen ersätta eller tillfälligt arbeta tillsammans med ett instituts ledningsorgan och verkställande ledning. Den tillfällige förvaltarens uppgift bör vara att utöva alla befogenheter som ges denne, i syfte att verka för lösningar som återställer institutets finansiella ställning. Tillsättandet av den tillfällige förvaltaren får dock inte på otillbörligt sätt inkräkta på aktieägarnas eller ägarnas rättigheter eller avvika från formella förfarandekrav som fastställs i unionens eller medlemsstaternas bolagsrätt och bör följa unionens eller medlemsstaternas internationella skyldigheter när det gäller investeringsskydd. Befogenheter att tidigt ingripa bör även inbegripa de som redan anges i direktiv 2013/36/EU för andra fall än tidigt ingripande och fall där det anses nödvändigt att återställa ett instituts finanser.
(41)
Resolutionsramen bör sörja för att finansinstitut träder i resolution i tid, innan det är insolvent och innan hela kapitalbasen förbrukats. Resolution bör inledas när en behörig myndighet, efter samråd med en resolutionsmyndighet, fastställer att ett institut fallerar eller sannolikt kommer att fallera och att sådana alternativa åtgärder som anges i detta direktiv inom rimlig tid skulle kunna förhindra att det fallerar. I undantagsfall får medlemsstaterna föreskriva att inte bara den behöriga myndigheten utan även resolutionsmyndigheten, efter samråd med den behöriga myndigheten, får avgöra huruvida ett institut fallerar eller sannolikt kommer att fallera. Det faktum att ett institut inte uppfyller villkoren för auktorisation bör i sig inte motivera att det träder i resolution, särskilt om institutet fortfarande är, eller sannolikt är, bärkraftigt. Ett institut bör anses fallera, eller sannolikt komma att fallera inom den närmaste framtiden, när det bryter mot eller inom den närmaste framtiden sannolikt kommer att bryta mot kraven för fortsatt auktorisation, när institutets tillgångar understiger eller inom den närmaste framtiden sannolikt kommer att understiga dess skulder, när institutet är eller inom den närmaste framtiden sannolikt kommer att vara oförmöget att betala sina skulder när de förfaller till betalning, eller när institutet kräver extraordinärt offentligt finansiellt stöd, utom under de särskilda omständigheter som anges i detta direktiv. Enbart behovet av ett brådskande likviditetsstöd från en centralbank bör inte vara ett villkor som ger tillräckligt stöd för att ett institut är eller inom den närmaste framtiden kommer att bli oförmöget att betala sina skulder när de förfaller till betalning.
Om den faciliteten garanteras av en stat bör ett institut som utnyttjar en sådan facilitet bli föremål för reglerna om statligt stöd. För att bevara den finansiella stabiliteten, bland annat vid systembetingad likviditetsbrist, bör statliga garantier för centralbankers likviditetsfaciliteter eller statliga garantier för nyligen emitterade skulder för att avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi inte utlösa resolution, förutsatt att ett antal villkor är uppfyllda. Särskilt bör de statliga garantiåtgärderna godkännas enligt regelverket om statligt stöd och bör inte vara en del av ett större stödpaket, och användningen av garantiåtgärderna bör vara strikt tidsbegränsad. Garantier för aktieägares fordringar bör förbjudas. När en garanti ges för nyligen emitterade skulder som inte är kapitalandelar bör medlemsstaten säkerställa att institutet ger tillräcklig ersättning för garantin. Dessutom bör tillhandahållande av extraordinärt offentligt finansiellt stöd inte utlösa resolution i de fall där en medlemsstat, som en säkerhetsåtgärd, förvärvar en kapitalandel i ett institut, inbegripet i ett offentligägt institut, som uppfyller sina kapitalkrav. Detta kan till exempel vara fallet när ett institut på grund av utfallet av ett scenariobaserat stresstest eller motsvarande test som utförs av makrotillsynsmyndigheter som innehåller ett krav som syftar till upprätthålla finansiell stabilitet i samband med en systemkris, är tvunget att anskaffa nytt kapital men inte kan anskaffa kapital privat på marknaderna. Ett institut bör inte anses fallera eller sannolikt komma att fallera av den enda anledningen att extraordinärt offentligt finansiellt stöd gavs innan detta direktiv trädde i kraft. Tillgång till likviditetsstöd, inbegripet akut likviditetsstöd från centralbanker, kan slutligen utgöra statligt stöd enligt reglerna om statligt stöd.
(42)
Vid en resolution av en koncern med gränsöverskridande verksamhet bör alla resolutionsåtgärder beakta de potentiella effekterna av resolutionen i alla de medlemsstater där institutet eller gruppen bedriver verksamhet.
(43)
Resolutionsmyndigheternas befogenheter bör även tillämpas på holdingföretag, om holdingföretaget fallerar eller sannolikt kommer att fallera och även ett dotterföretag, inom unionen eller i ett tredjeland, fallerar eller sannolikt kommer att fallera. Dessutom bör resolutionsmyndigheternas befogenheter också omfatta holdingföretaget, om ett eller flera institut som är dess dotterföretag uppfyller villkoren för resolution eller ett tredjelandsinstitut uppfyller villkoren för resolution i det tredjelandet och verktygen och befogenheterna för detta måste tillämpas på holdingföretaget för att kunna försätta ett eller flera av dess dotterföretag eller hela koncernen i resolution, detta gäller utan hinder av om holdingföretaget inte har fallerat eller sannolikt kommer att fallera.
(44)
Om ett institut fallerar eller sannolikt kommer att fallera, bör nationella resolutionsmyndigheter ha en harmoniserad minsta uppsättning verktyg och befogenheter för resolution. Användningen bör regleras av allmänna villkor, syften och allmänna principer. När resolutionsmyndigheten har fattat beslutet om att institutet ska bli föremål för resolution, bör normala insolvensförfaranden inte komma i fråga, utom i fall där de behöver kombineras med användningen av resolutionsverktyg och på initiativ av resolutionsmyndigheten. Medlemsstaterna bör kunna ge resolutionsmyndigheterna befogenheter och verktyg utöver dem som de har enligt detta direktiv. Användningen av de kompletterande verktygen och befogenheterna bör emellertid vara förenlig med principerna och målen för resolution enligt detta direktiv. Särskilt bör användningen av sådana verktyg eller befogenheter inte inkräkta på en effektiv resolution av gränsöverskridande koncerner.
(45)
För att undvika s.k. moralisk risk bör alla fallerade institut, oberoende av storlek och sammanlänkningar, kunna utträda från marknaden utan att detta leder till systemstörningar. Ett fallerat institut bör i princip avvecklas enligt normala insolvensförfaranden. Emellertid kan avveckling enligt sådana normala förfaranden äventyra den finansiella stabiliteten, tillhandahållandet av kritiska funktioner och inverka på insättarskyddet. I ett sådant fall är det högst sannolikt att det skulle föreligga ett allmänintresse i att försätta institutet i resolution och tillämpa resolutionsverktygen snarare än att använda normala insolvensförfaranden. Målen med resolution bör därför vara att säkerställa kontinuitet för kritiska funktioner för att undvika negativa effekter på den finansiella stabiliteten, för att skydda offentliga medel genom att minimera att fallerade institut förlitar sig på extraordinärt offentligt finansiellt stöd till fallerade institut och för att skydda garanterade insättare, investerare, kundmedel och kundtillgångar.
(46)
Det bör alltid övervägas att ett fallerat institut avvecklas genom normala insolvensförfaranden innan resolutionsverktyg tillämpas. Ett fallerat institut bör genom användning av resolutionsverktyg i största möjliga utsträckning drivas vidare med användning av privata medel. Detta kan antingen ske genom försäljning till eller sammanslagning med en privat köpare, genom att institutets skulder skrivs ned eller dess skulder konverteras till aktier för en rekapitalisering.
(47)
När resolutionsmyndigheter använder resolutionsverktyg och utövar resolutionsbefogenheter bör de vidta alla nödvändiga åtgärder för att tillse att resolutionsåtgärder vidtas i enlighet med vissa principer, bl.a. att aktieägare och borgenärer bär en rimlig del av förlusterna, att ledningen i princip byts ut, att institutets resolutionskostnader minimeras och att borgenärer med samma förmånsrätt behandlas likvärdigt. I synnerhet gäller att skiljaktig behandling av borgenärer i samma klass av förmånsrätt inom ramen för resolutionsåtgärder bör motiveras av allmänintresset och varken direkt eller indirekt vara nationellt diskriminerande. När användningen av resolutionsverktyg även inbegriper beviljande av statligt stöd, bör ingripandena bedömas i enlighet med de relevanta bestämmelserna om statligt stöd. Statligt stöd kan bland annat förekomma, om resolutions- eller insättningsgarantimedel används för att bistå resolutionen av fallerade institut.
(48)
När resolutionsmyndigheterna tillämpar resolutionsverktyg och utövar resolutionsbefogenheter bör de vid behov informera och samråda med de anställda och deras representanter. I tillämpliga fall bör kollektivavtal eller andra arrangemang som fastställts av arbetsmarknadens parter beaktas fullt ut i det avseendet.
(49)
Begränsandet av aktieägares och borgenärers rättigheter bör följa artikel 52 i stadgan. Resolutionsverktyg bör därför bara tillämpas på de institut som fallerar eller sannolikt kommer att fallera, och bara om det är nödvändigt för att tillgodose det allmänna intresset av finansiell stabilitet. I synnerhet bör resolutionsverktyg tillämpas om institutet inte kan avvecklas genom normala insolvensförfaranden och utan att destabilisera det finansiella systemet, om åtgärderna krävs för att trygga en snabb överföring och upprätthålla systemviktiga funktioner, och om det inte finns några rimliga utsikter till andra alternativa privata lösningar, inklusive kapitaltillskott från befintliga aktieägare eller någon tredje part, tillräckligt för att återställa institutets fulla bärkraft. Vid tillämpning av resolutionsåtgärder och utövandet av resolutionsbefogenheter bör dessutom proportionalitetsprincipen och särdragen i ett kreditinstituts juridiska form beaktas.
(50)
Inskränkandet av äganderätten bör inte vara oproportionerligt. Om aktieägare och borgenärer påverkas bör de inte drabbas av större förluster än vad de skulle ha burit om institutet hade avvecklats vid den tidpunkt då resolutionsbeslutet fattas. Om delar av tillgångarna hos ett institut under resolution överförts till en privat köpare eller en brobank, bör institutets återstående del avvecklas genom normala insolvensförfaranden. Aktieägare och borgenärer som blir föremål för institutets avvecklingsförfaranden bör skyddas, genom att vid avvecklingen vara berättigade att för sina fordringar inte få ut lägre belopp, eller kompensation, än vad de hade fått ut om hela institutet hade avvecklats genom normala insolvensförfaranden.
(51)
För att säkra aktieägares och borgenärers rätt, bör tydliga skyldigheter fastställas för värderingen av tillgångar och skulder hos institutet under resolution och, i de fall där det krävs enligt detta direktiv, en värdering av hur aktieägare och borgenärer skulle ha behandlats om hela institutet hade avvecklats genom normala insolvensförfaranden. Det bör vara möjligt att inleda en värdering redan under den tidiga ingripandefasen. Innan någon resolutionsåtgärd vidtas, bör en rättvis och realistisk värdering göras av institutets tillgångar och skulder. Sådana värderingar bör bli föremål för en rätt att överklaga endast tillsammans med resolutionsbeslutet. I de fall där det krävs enligt detta direktiv bör det dessutom, efter att resolutionsverktygen tillämpats, genomföras en efterhandsjämförelse mellan den behandling som aktieägare och borgenärer faktiskt fått och hur de skulle ha behandlats vid normala insolvensförfaranden. Om det konstateras att aktieägare och borgenärer som betalning, eller kompensation för, sina fordringar fått ut ett motsvarande lägre belopp än vad de hade erhållit vid normala insolvensförfaranden, bör de i de fall där det krävs inom ramen för detta direktiv ha rätt att få ut mellanskillnaden. I motsats till värderingen före resolutionsåtgärden bör det vara möjligt att bestrida den jämförelsen separat från resolutionsbeslutet. Medlemsstaterna bör ha frihet att besluta om förfarandet för hur utbetalning av eventuell mellanskillnad ska ske till aktieägare och borgenärer. Den eventuella mellanskillnaden bör betalas med hjälp av de finansiella arrangemang som fastställs i enlighet med detta direktiv.
(52)
Det är viktigt att förlusterna fastställs när institutet har fallerat. Värderingen av sådana instituts tillgångar och skulder bör baseras på rättvisa, försiktiga och realistiska antaganden vid tidpunkten då resolutionsverktygen används. Värdet på skulderna bör dock inte påverkas av värderingen av institutets finansiella ställning. Det bör vara möjligt för resolutionsmyndigheterna att i brådskande fall skyndsamt värdera ett sådant instituts tillgångar eller skulder. Den värderingen bör vara provisorisk och tillämpas till dess att en oberoende värdering görs. De bindande tekniska standarderna från EBA avseende värderingsmetoderna bör fastställa ett ramverk med principer som ska tillämpas vid utförandet av sådana värderingar och bör möjliggöra att olika specifika metoder tillämpas av resolutionsmyndigheter och, när så är lämpligt, oberoende värderare.
(53)
Det krävs skyndsamma och samordnade åtgärder för att behålla marknadens förtroende och minimera spridningseffekterna. När det har bedömts att ett institut fallerat eller sannolikt kommer att fallera och det inte finns några rimliga utsikter att någon annan alternativ åtgärd från privata sektorn eller tillsynsåtgärd inom rimlig tid skulle kunna förhindra att institutet fallerar, bör resolutionsmyndigheterna vidta lämpliga och samordnade resolutionsåtgärder i allmänhetens intresse utan dröjsmål. Resolutionsmyndigheter bör kunna vidta resolutionsåtgärder utan att först vara skyldiga att använda tidiga insatsbefogenheter, om omständigheterna för ett instituts fallissemang föranleder detta, särskilt i en eventuellt brådskande situation.
(54)
Resolutionsmyndigheterna bör när de vidtar resolutionsåtgärder beakta och följa de åtgärder som anges i resolutionsplanerna såvida resolutionsmyndigheterna inte, med beaktande av omständigheterna i fallet, gör bedömningen att målen skulle uppnås effektivare genom att vidta åtgärder som inte anges i resolutionsplanerna.
(55)
Resolutionsverktygen bör, om inget annat uttryckligen anges i detta direktiv, användas före eventuella offentliga kapitaltillskott eller motsvarande extraordinärt offentligt finansiellt stöd till ett institut. Detta bör emellertid inte förhindra användning av medel från insättningsgarantisystem eller resolutionsfonder för att absorbera förluster som insättare som omfattas av garantin eller diskretionärt undantagna borgenärer annars skulle ha drabbats av. Relevanta bestämmelser om statligt stöd bör i det avseendet följas vid användning av extraordinärt offentligt finansiellt stöd, resolutionsfonder, eller insättningsgarantisystem, för att bistå resolutionen av fallerade institut.
(56)
Problem på finansiella marknader i unionen som uppstår till följd av systemomfattande händelser kan få negativa effekter på unionens ekonomi och medborgare. Därför bör resolutionsverktyg utformas och vara lämpliga för att möta en bred uppsättning av i hög grad oförutsägbara scenarier, med beaktande av att det kan vara en skillnad mellan ett enstaka institut i kris och en bredare systemomfattande bankkris.
(57)
När kommissionen bedömer statligt stöd enligt artikel 107 i EUF-fördraget genom de statliga stabiliseringsverktyg som avses i detta direktiv, bör den göra en separat bedömning huruvida de statliga stabiliseringsverktyg som anmälts inte strider mot någon relaterad bestämmelse i unionsrätten, inbegripet bestämmelser avseende minimiförlustabsorberingskravet på 8 % i detta direktiv, samt huruvida det föreligger en mycket exceptionell situation med en systemkris som motiverar tillgripandet av de verktygen enligt detta direktiv, och samtidigt säkerställa lika spelregler på den inre marknaden. I enlighet med artiklarna 107 och 108 i EUF-fördraget ska denna bedömning göras innan något statligt stabiliseringsverktyg får börja tillämpas.
(58)
Tillämpningen av statliga stabiliseringsverktyg bör vara budgetneutrala på medellång sikt.
(59)
Resolutionsverktygen bör omfatta en försäljning av verksamheten vid eller aktierna i institutet under resolution, inrättande av ett broinstitut, avskiljande av lönsamma tillgångar från osäkra eller underpresterande tillgångar hos det fallerade institutet samt skuldnedskrivning (”bail-in”) för aktieägarna och borgenärerna.
(60)
Om resolutionsverktygen har använts för att överföra ett instituts systemviktiga tjänster eller bärkraftiga verksamhet till en företagsenhet med sunda finanser, exempelvis en privat köpare eller ett broinstitut, bör resten av verksamheten avvecklas, vilket bör ske inom en lämplig tidsram, med beaktande av behovet av att det fallerade institutet tillhandahåller tjänster eller bistår köparen eller broinstitutet vid fortsättandet av de verksamheter eller tjänster som överförts till dessa.
(61)
Verktyget försäljning av verksamhet bör kunna ge myndigheterna möjlighet att avyttra institutet eller delar av dess verksamhet till en eller flera köpare, utan aktieägarnas medgivande. Vid tillämpningen av detta verktyg bör myndigheterna vidta åtgärder för saluföring av det institutet eller en del av dess verksamhet genom ett öppet, transparent och icke-diskriminerande förfarande, och samtidigt eftersträva högsta möjliga försäljningspris. Om ett sådant förfarande på grund av sakens brådskande natur är omöjligt bör myndigheterna vidta åtgärder för att motverka skadliga effekter på konkurrensen och den inre marknaden.
(62)
Eventuella nettoinkomster från överföringen av tillgångarna eller skulderna hos institutet under resolution vid tillämpning av verktyget för försäljning av verksamhet bör komma institutet som blivit föremål för avvecklingsförfaranden till godo. Vid överförande av aktier eller andra äganderättsinstrument som emitterats av institutet under resolution vid tillämpning av verktyget för försäljning av verksamhet, bör eventuella nettointäkter från överföringen komma ägarna till aktierna eller andra äganderättsinstrumenten till godo. Intäkterna bör beräknas netto, efter avdrag för de kostnader som uppstått genom institutets fallissemang och resolutionsförfarandet.
(63)
För att i tid genomföra försäljningen av en verksamhet och skydda den finansiella stabiliteten bör, genom undantag från de tidsfrister och förfaranden som anges i direktiv 2013/36/EU och Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/65/EU (11), bedömningen av köparen av ett kvalificerat innehav göras i så god tid att det inte försenar användningen av verktyget för försäljning av verksamhet i enlighet med det här direktivet.
(64)
Information beträffande saluföringen av ett fallerat institut och förhandlingarna med potentiella köpare före tillämpningen av verktyget försäljning av verksamhet är sannolikt systemviktig. För att säkerställa finansiell stabilitet är det viktigt att offentliggörandet till allmänheten av sådan information som föreskrivs i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 596/2014 (12) får uppskjutas så länge som det krävs för att planera och organisera resolutionen av institutet i enlighet med tidsfrister som tillåts enligt ordningen om marknadsmissbruk.
(65)
Ett broinstitut som helt eller delvis ägs eller kontrolleras av en eller flera offentliga myndigheter eller kontrolleras av resolutionsmyndigheten, skulle ha som huvudsakligt syfte att säkerställa att väsentliga finansiella tjänster fortsätter att tillhandahållas kunder till det fallerade institutet och att väsentlig finansiell verksamhet fortsätter att bedrivas. Broinstitutet bör drivas som en bärkraftig fortsatt verksamhet och antingen återintroduceras på marknaden när villkoren för det är lämpliga och inom den tidsperiod som anges i detta direktiv eller avvecklas om det inte är bärkraftigt.
(66)
Verktyget avskiljande av tillgångar bör ge myndigheterna möjlighet att föra över tillgångar, rättigheter eller skulder som hör till ett institut under resolution till en separat förvaltningsenhet. Det verktyget bör bara användas i förening med andra verktyg, för att förhindra att det fallerade institutet får en otillbörlig konkurrensfördel.
(67)
En effektiv resolutionsordning bör minimera de kostnader som drabbar skattebetalarna för resolutionen av ett fallerat institut. Den bör säkerställa att systemviktiga institut kan omstruktureras utan att den finansiella stabiliteten äventyras. Skuldnedskrivningsverktyget uppfyller det målet genom att säkerställa att aktieägare och borgenärer i det fallerade institutet lider relevanta förluster och bär en lämplig del av de kostnaderna till följd av det fallerade institutet. Skuldnedskrivningsverktyget kommer därför att ge instituts aktieägare och borgenärer starkare incitament att övervaka ett instituts hälsotillstånd under normala omständigheter och följa FSB:s rekommendation att lagstadgade skuldnedskrivnings- och konverteringsbefogenheter ingår i en resolutionsram, som ett ytterligare alternativ i förening med andra resolutionsverktyg.
(68)
För att säkerställa att resolutionsmyndigheter har den tillräckliga flexibiliteten att fördela förluster till borgenärer under en rad olika omständigheter, är det lämpligt att myndigheterna i fråga kan använda skuldnedskrivningsverktyget både när syftet är att försätta det fallerade institutet i resolution som en verksamhet i fortsatt drift om det finns en realistisk möjlighet att återställa institutets bärkraft, och när systemviktiga tjänster överförs till ett broinstitut medan driften i institutets övriga verksamhet upphör och avvecklas.
(69)
Om skuldnedskrivningsverktyget används för att återställa kapitalet i det fallerade institutet för att möjliggöra fortsatt drift bör en resolution genom skuldnedskrivning åtföljas av ett utbyte av ledningen, utom i de fall då det anses lämpligt och nödvändigt att behålla ledningen för att kunna uppfylla resolutionsmålen, och en påföljande omstrukturering av institutet och dess verksamhet på ett sätt som åtgärdar orsakerna till dess fallissemang. Den omstruktureringen bör åstadkommas genom att en plan för omorganisering av verksamheten genomförs. I förekommande fall bör sådana planer vara förenliga med den omstruktureringsplan som institutet är skyldigt att inkomma med till kommissionen enligt regler om statligt stöd. I synnerhet bör planen, förutom åtgärder som syftar till att återställa institutets långsiktiga bärkraft, inkludera åtgärder för att begränsa stödet till minimifördelning av bördorna, samt åtgärder för att begränsa snedvridning av konkurrensen.
(70)
Det är inte lämpligt att använda skuldnedskrivningsverktyget på fordringar som är säkrade av inteckningar, panter eller på annat sätt garanterade. För att säkerställa att skuldnedskrivningsverktyget är effektivt och ändamålsenligt är det dock önskvärt att det kan tillämpas på så många av skulderna utan säkerhet som möjligt i det fallerade institutet. Det är dock lämpligt att skuldnedskrivningsverktyget inte används på vissa typer av skulder utan säkerhet. För att skydda personer som har garanterade insättningar bör skuldnedskrivningsverktyget inte tillämpas på de insättningar som är skyddade enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/49/EU (13). För att säkerställa kontinuiteten för kritiska funktioner bör skuldnedskrivningsverktyget inte tillämpas på vissa skulder gentemot anställda i det fallerade institutet eller på affärsmässiga fordringar som avser varor och tjänster som är kritiska för institutets löpande drift. För att pensionsrättigheter och pensionsbelopp som tillkommer pensionsorgan och pensionsförvaltare ska kunna fullgöras bör skuldnedskrivningsverktyget inte tillämpas på de skulder som ett fallerat institut har till ett pensionssystem. Skuldnedskrivningsverktyget skulle vara tillämpligt på skulder för pensionsförmåner som hänför sig till rörlig ersättning som inte grundas på kollektivavtal, samt på den rörliga delen av ersättning till risktagare med väsentlig inverkan. För att minska risken för spridningseffekter på systemnivå bör skuldnedskrivningsverktyget inte tillämpas på skulder som hänför sig till deltagande i betalningssystem med en återstående löptid på mindre än sju dagar eller på skulder till institut, med undantag för enheter inom en och samma koncern, med en ursprunglig löptid på mindre än sju dagar.
(71)
Eftersom skyddet av garanterade insättare är ett av de viktigaste resolutionsmålen bör garanterade insättningar inte omfattas av tillämpningen av skuldnedskrivningsverktyget. Insättningsgarantisystemet bör emellertid bidra till att finansiera resolutionsprocessen genom att absorbera förluster till en omfattning av de nettoförluster som det skulle ha behövt lida efter att ha ersatt insättarna inom ramen för normala insolvensförfaranden. Utövandet av skuldnedskrivningsbefogenheterna skulle säkerställa att insättare fortsätter att kunna förfoga över sina insättningar, åtminstone upp till täckningsnivån, vilket är den huvudsakliga anledningen till inrättandet av insättningsgarantisystemen. Att inte fastställa medverkan av de ordningarna i sådana fall skulle innebära en oberättigad fördel i förhållande till de övriga borgenärer som skulle omfattas av resolutionsmyndighetens utövande av sina befogenheter.
(72)
Resolutionsmyndigheterna bör under flera olika omständigheter helt eller delvis kunna undanta skulder, bland annat i de fall där sådana skulder inte kan skrivas ned inom rimlig tid, där undantaget är absolut nödvändigt och står i proportion till uppnåendet av kontinuitet för kritiska funktioner och kärnaffärsområden eller där tillämpningen av skuldnedskrivningsverktyget på skulder skulle leda till en sådan värdeförstörelse att förlusterna för andra borgenärer skulle bli högre än om de skulderna inte undantogs från skuldnedskrivning. Resolutionsmyndigheterna bör kunna undanta eller delvis undanta skulder när detta är nödvändigt för att undvika spridningseffekter och finansiell instabilitet som kan förorsaka allvarliga störningar av en medlemsstats ekonomi. När resolutionsmyndigheterna genomför de bedömningarna bör de beakta följderna av en möjlig nedskrivning av skulder som består av kvalificerade insättningar som tillhör fysiska personer och mikroföretag och små och medelstora företag över den täckningsnivå som föreskrivs i direktiv 2014/49/EU.
(73)
I de fall där de undantagen tillämpas får nedskrivnings- och konverteringsnivån avseende andra kvalificerade skulder höjas för att ta hänsyn till sådana undantag, under förutsättning att principen om ”inte sämre villkor för borgenär än vid normala insolvensförfaranden” följs. I de fall där förlusterna inte kan överföras på andra borgenärer får ett bidrag göras från finansieringsarrangemanget för resolution till institutet under resolution på ett antal stränga villkor, bl.a. att förluster på minst 8 % av de totala skulderna inklusive kapitalbasen redan har absorberats och att finansieringen från resolutionsfonden begränsas till mindre än 5 % av de totala skulderna inklusive kapitalbasen eller de medel som resolutionsfonden har tillgång till och det belopp som kan uppbringas genom efterhandsbidrag inom tre år.
(74)
Under exceptionella omständigheter bör resolutionsmyndigheten kunna söka finansiering från alternativ finansiering i de fall där skulder har undantagits och resolutionsfonden i stället för till de skulderna har använts för att ge ett bidrag till nedskrivningen till och med det tak som kan tillåtas.
(75)
Miniminedskrivningsbeloppet för bidraget till förlustabsorbering och rekapitalisering på 8 % av de totala skulderna, inklusive kapitalbasen, eller, i tillämpliga fall, 20 % av riskvägda tillgångar, bör beräknas med utgångspunkt i värderingen vid tillämpning av resolutionen i enlighet med detta direktiv. Tidigare förluster som absorberats av aktieägare genom en minskning av kapitalbasen redan före en sådan värdering bör inte inbegripas i de procenttalen.
(76)
Inget i detta direktiv bör kräva att medlemsstaterna finansierar finansieringsarrangemang för resolution med medel från deras allmänna budget.
(77)
Om inte annat anges i detta direktiv bör resolutionsmyndigheter tillämpa skuldnedskrivningsverktyget så att borgenärerna behandlas lika och fordringars prioritet respekteras enligt gällande insolvensrätt. Förluster bör först absorberas av kapitalbasinstrument och bör fördelas på aktieägare antingen genom indragning eller överföring av aktier eller genom kraftig utspädning. Där de instrumenten inte är tillräckliga, bör efterställda skulder konverteras eller skrivas ned. Skulder med hög förmånsrätt bör konverteras eller nedskrivas om de efterställda skuldklasserna har konverterats eller skrivits ned helt.
(78)
När det finns undantag för skulder, till exempel för betalnings- och avvecklingssystem, borgenärer som är anställda eller har kommersiella fordringar, eller en förmånsrätt, till exempel för insättningar gjorda av fysiska personer och mikroföretag och små och medelstora företag, bör de tillämpas både i tredjeländer och i unionen. För att säkerställa en möjlighet att vid behov skriva ned eller konvertera skulder i tredjeländer, bör den möjligheten inkluderas i de avtalsbestämmelser som omfattas av tredjelandets rätt, i synnerhet när det gäller de skulder inom borgenärshierarkin som rankas lägre. Det bör inte krävas ett sådant avtalsvillkor för skulder som undantas från nedskrivningar för insättningar som gjorts av fysiska personer, mikroföretag och små och medelstora företag, eller i de fall tredjelandets rätt eller ett bindande avtal som ingåtts med det berörda tredjelandet tillåter medlemsstatens resolutionsmyndighet att utöva sina nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheter.
(79)
För att undvika att institut strukturerar sina skulder på ett sätt som förhindrar att skuldnedskrivningsverktyget blir verkningsfullt är det lämpligt att fastställa att instituten vid varje tidpunkt uppfyller minimikravet på kapitalbasen och de kvalificerade skulderna uttryckt i procent av institutets totala skulder och kapitalbas. Resolutionsmyndigheter bör från fall till fall kunna kräva att den procentandelen helt eller delvis består av kapitalbas eller en viss typ av skulder.
(80)
I detta direktiv bestäms minimikrav för kapitalbas och kvalificerade skulder inom en koncern enligt ”uppifrån-och-ned”-modellen. Enligt modellen vidtas resolutionsåtgärder mot en enskild juridisk person och det är helt avgörande att den juridiska person inom koncernen där förlusterna uppstår har, eller har tillgång till, förlustabsorberingskapacitet. Därför bör resolutionsmyndigheterna se till att förlusttäckningskapaciteten inom en koncern är fördelad över koncernen alltefter risknivån för de juridiska personer som ingår i den. En separat bedömning av vilket minimikrav som är nödvändigt bör göras för varje enskilt dotterföretag. Dessutom bör resolutionsmyndigheterna se till att allt kapital och alla skulder som räknas med när det gäller koncernminimikravet antingen finns hos enheter där det är sannolikt att förluster kommer att uppstå eller på annat sätt finns att tillgå för att absorbera förluster. Detta direktiv bör möjliggöra resolution med flera ingångspunkter eller med en enda ingångspunkt. Minimikraven för kapitalbas och kvalificerade skulder bör återspegla en resolutionsstrategi som är lämplig för koncernen i enlighet med resolutionsplanen. Dessa minimikrav bör i synnerhet gälla på lämplig nivå i koncernen för att återspegla en metod med flera ingångspunkter eller med en enda ingångspunkt, i enlighet med resolutionsplanen, samtidigt som det beaktas att det kan finnas omständigheter då en annan metod än den som finns i planen används eftersom den till exempel möjliggör att resolutionsmålen uppnås mer effektivt. Mot den bakgrunden, oavsett om koncernen har valt metoden med en enda ingångspunkt eller den med flera ingångspunkter, bör alla institut och andra juridiska personer i koncernen om det krävs av resolutionsmyndigheterna alltid ha robusta minimikrav för kapitalbas och kvalificerade skulder så att risken för en spridningseffekt eller bankrusning kan undvikas.
(81)
Medlemsstaterna bör säkerställa att instrument som utgör övrigt primärkapital och supplementärt kapital fullt ut tas i anspråk för att absorbera förluster vid den tidpunkt då ett utfärdande institut inte längre är bärkraftigt. Följaktligen bör resolutionsmyndigheterna uppmanas att skriva ned de instrumenten till hela beloppet eller konvertera dem till kärnprimärkapitalinstrument, vid den tidpunkt då institutet inte längre är bärkraftigt och innan resolutionsåtgärder vidtas. Den tidpunkt då ett institut inte längre är bärkraftigt bör i det sammanhanget förstås som den tidpunkt då den berörda myndigheten fastslår att institutet uppfyller villkoren för resolution eller den tidpunkt då myndigheten beslutar att institutet upphör att vara bärkraftigt om de kapitalinstrumenten inte skrivs ned eller konverteras. Det faktum att instrumenten kommer att skrivas ned eller konverteras av myndigheterna om de omständigheter som krävs enligt detta direktiv föreligger, bör anges i de villkor som reglerar instrumenten och i alla prospekt eller emissionsdokument som offentliggörs eller lämnas i förbindelse med instrumenten.
(82)
För att möjliggöra effektiva resolutionsresultat bör det vara möjligt att tillämpa skuldnedskrivningsverktyget före den 1 januari 2016.
(83)
Resolutionsmyndigheterna bör kunna tillämpa skuldnedskrivningsverktyget endast delvis om en bedömning av de potentiella effekterna på det finansiella systemets stabilitet i de berörda medlemsstaterna och i övriga unionen visar att en tillämpning fullt ut skulle strida mot medlemsstatens eller unionens övergripande allmänintresse.
(84)
Resolutionsmyndigheter bör ha alla rättsliga befogenheter som krävs och som i olika kombinationer får utövas när resolutionsverktygen används. I dessa bör ingå befogenheter att överföra aktier, tillgångar, rättigheter eller skulder i ett fallerat institut till en annan enhet, som exempelvis ett annat institut eller ett broinstitut, befogenheter att skriva ned eller dra in aktier, eller skriva ned eller konvertera skulder i ett fallerat institut, befogenheten att byta ut ledningen och befogenhet för att införa en tillfällig inställning av betalningen av fordringar. Kompletterande befogenheter behövs, exempelvis befogenheten att kräva fortsatt upprätthållna bastjänster från andra delar av koncernen.
(85)
Det är inte nödvändigt att exakt föreskriva hur resolutionsmyndigheterna bör ingripa i det fallerade institutet. Resolutionsmyndigheterna bör kunna välja mellan att ta över kontroll genom ett direkt ingripande i institutet eller genom föreskrifter. De bör besluta med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Det förefaller inte nödvändigt att föreskriva en enhetlig modell på detta stadium för att säkerställa ett effektivt samarbete mellan medlemsstater.
(86)
Resolutionsramen bör innehålla procedurkrav för att säkerställa att resolutionsåtgärder vederbörligen meddelas och, med de begränsade undantag som anges i detta direktiv, offentliggörs. Eftersom uppgifter som resolutionsmyndigheter och deras yrkesmässiga rådgivare inhämtar under resolutionsförfarandet sannolikt är känsliga innan resolutionsbeslutet offentliggörs, bör emellertid sådana uppgifter omfattas av en effektiv sekretessordning. Det måste beaktas att information om innehållet och de närmare uppgifterna i återhämtnings- och resolutionsplanerna och resultatet av en bedömning av de planerna kan få vittgående konsekvenser, särskilt på företagen i fråga. All information som tillhandahålls om ett beslut innan det fattas måste antas få effekter på offentliga och privata intressen som berörs av åtgärden, oavsett om det gäller huruvida villkoren för resolution är uppfyllda eller tillämpningen av ett specifikt verktyg eller någon åtgärd under förfarandena. Redan uppgiften om att resolutionsmyndigheten undersöker ett visst institut skulle enbart det emellertid kunna få negativa följder för det institutet. Det är därför nödvändigt att säkerställa att det finns lämpliga mekanismer för att upprätthålla sekretessen kring sådan information, såsom innehållet och de närmare uppgifterna i återhämtnings- och resolutionsplaner och resultatet av bedömningar som genomförts i det sammanhanget.
(87)
Resolutionsmyndigheter bör ha ytterligare befogenheter för att säkerställa att överföringen av aktier eller skuldinstrument, tillgångar, rättigheter och skulder effektivt genomförs. Befogenheterna bör, med förbehåll för de skyddsåtgärder som anges i detta direktiv, inkludera befogenheten att avlägsna tredje mäns rättigheter från de överförda instrumenten eller tillgångarna och befogenheten att verkställa avtal och att tillgodose kontinuitet i överenskommelser gentemot mottagaren av de överförda tillgångarna och aktierna. Emellertid bör anställdas rätt att säga upp ett anställningsavtal inte påverkas. En parts rätt att säga upp ett avtal med ett institut under resolution eller en koncernenhet till ett sådant av andra skäl än resolution av ett fallerat institut bör inte heller påverkas. Resolutionsmyndigheterna bör ha den kompletterande befogenheten att kräva att den resterande delen av ett institut som avvecklas enligt normala insolvensförfaranden tillhandahåller tjänster som är nödvändiga för att institutet till vilket tillgångar eller aktier har överförts genom användning av verktyget försäljning av verksamhet eller broinstitutverktyget ska kunna bedriva sin verksamhet.
(88)
I enlighet med artikel 47 i stadgan har de berörda parterna rätt till en rättvis rättegång och till ett effektivt rättsmedel mot åtgärder som berör dem. Därför bör beslut som fattas av resolutionsmyndigheterna kunna överklagas.
(89)
Krishanteringsåtgärder som vidtas av nationella resolutionsmyndigheter kan kräva en komplicerad ekonomisk bedömning och ett stort handlingsutrymme. De nationella resolutionsmyndigheterna har specifikt utrustats med den expertis som behövs för att utföra de bedömningarna och besluta om lämplig användning av handlingsutrymmet. Det är därför viktigt att säkerställa att de komplicerade ekonomiska bedömningar som görs i det sammanhanget av de nationella resolutionsmyndigheterna används som grund av de nationella domstolarna när de ser över de berörda krishanteringsåtgärderna. De bedömningarnas komplicerade karaktär bör dock inte hindra nationella domstolar från att undersöka om de bevis som resolutionsmyndigheter åberopar är materiellt riktiga, tillförlitliga och samstämmiga, om dessa bevis utgör samtliga relevanta uppgifter som bör beaktas för att bedöma en komplicerad situation och om de styrker de slutsatser som dragits.
(90)
Eftersom detta direktiv syftar till att täcka synnerligen brådskande situationer och eftersom uppskjutandet av ett beslut av resolutionsmyndigheterna skulle kunna förhindra kontinuiteten för kritiska funktioner, är det nödvändigt att föreskriva att inlämnandet av en ansökan om omprövning inte automatiskt bör skjuta upp verkan av det beslut som ansökan gäller och att resolutionsmyndighetens beslut bör vara verkställbart omedelbart med en presumtion att det skulle strida mot allmänintresset att skjuta upp det.
(91)
Där det behövs för att skydda tredje män som i god tro har förvärvat tillgångar, rättigheter och skulder i institutet under resolution genom myndigheternas utövande av sina resolutionsbefogenheter, och för att säkerställa stabiliteten på de finansiella marknaderna, bör ett överklagande vidare inte påverka någon senare förvaltningshandling eller transaktion som ingåtts på grundval av ett ogiltigförklarat beslut. Rättsverkningar vid ett felaktigt beslut bör därför i sådana fall begränsas till ersättning för den skada som de berörda personerna lidit.
(92)
Eftersom krishanteringsåtgärder får vidtas akut på grund av allvarliga finansiella stabilitetsrisker i medlemsstaten och unionen, bör den nationella rätten föreskriva skyndsamma förfaranden avseende en ansökan till en rättslig myndighet om förhandsgodkännande av en krishanteringsåtgärd och domstolens behandling av en sådan ansökan. Med tanke på kravet att en krishanteringsåtgärd måste vidtas brådskande, bör domstolen ge sitt svar inom 24 timmar och medlemsstaterna bör säkerställa att den berörda myndigheten kan fatta sitt beslut omedelbart efter det att domstolen gett sitt godkännande. Detta påverkar inte den rätt som de berörda parterna kan ha att lämna en ansökan till domstolen om att upphäva en krishanteringsåtgärd under en begränsad period efter det att resolutionsmyndigheten fattat krishanteringsåtgärden.
(93)
För att uppnå en effektiv resolution och för att undvika lagvalskonflikter är det väsentligt att inga normala insolvensförfaranden med avseende på det fallerade institutet inleds eller fortgår medan resolutionsmyndigheten utövar sina resolutionsbefogenheter eller tillämpar resolutionsverktygen, utom på resolutionsmyndighetens initiativ eller med dess samtycke. Det är lämpligt och nödvändigt att för en begränsad period uppskjuta vissa avtalsförpliktelser, för att ge resolutionsmyndigheten tid att faktiskt tillämpa resolutionsverktygen. Detta bör dock inte gälla förpliktelser avseende system som förtecknas i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/26/EG (14), centrala motparter och centralbanker. Direktiv 98/26/EG minskar risken som är förknippad med att delta i system för överföring av betalningar och värdepapper, i synnerhet genom att minska störningarna i händelse av att en deltagare i systemet blir insolvent. För att säkerställa att de skydden tillämpas korrekt i krissituationer, samtidigt som lämplig säkerhet för operatörer av system för överföring av betalningar och värdepapper och andra marknadsaktörer upprätthålls, föreskriver detta direktiv att en krisförebyggande åtgärd eller en krishanteringsåtgärd inte ensamt anses vara insolvensförfaranden i den mening som avses i direktiv 98/26/EG, under förutsättning att väsentliga förpliktelser enligt avtalet fortsätter att uppfyllas. Ingenting i detta direktiv inkräktar dock på driften av ett system enligt direktiv 98/26/EG eller den rätt till säkerhet som garanteras i artikel 9 i direktiv 98/26/EG.
(94)
För att säkerställa att resolutionsmyndigheter, när de överför tillgångar och skulder till en privat köpare eller ett broinstitut, har en tillräcklig period för att identifiera avtal som behöver överföras, kan det vara lämpligt att införa proportionerliga begränsningar för motparters rätt att säga upp, påskynda eller på annat sätt avsluta finansiella avtal innan överföringen görs. Sådana begränsningar skulle vara nödvändiga för att myndigheterna ska kunna få en rättvisande bild av balansräkningen för det fallerade institutet, utan de förändringar av värden och omfattning som en utbredd användning av rättigheter att säga upp avtal skulle medföra. För att i så liten utsträckning som möjligt ingripa i motparters avtalsmässiga rättigheter, bör begränsningen av rättigheter att säga upp avtal enbart gälla med avseende på den krisförebyggande åtgärden eller krishanteringsåtgärden, inbegripet en inträffad händelse med direkt koppling till tillämpningen av en sådan åtgärd, medan rättigheter att säga upp avtal på grund av försummelser, inklusive underlåtenhet att betala eller tillhandahålla marginalsäkerheter, bör kvarstå.
(95)
För att bevara rättmätiga kapitalmarknadsarrangemang vid överföring av vissa, men inte alla, tillgångar, rättigheter och skulder i ett fallerat institut, är det lämpligt att inkludera skyddsåtgärder för att i förekommande fall förhindra uppdelning av skulder med koppling till varandra, rättigheter och avtal. En sådan begränsning av viss praxis i samband med avtal med koppling till varandra bör utsträckas till att även gälla avtal med samma motpart som täcks av säkerhetsarrangemang, finansiella säkerhetsarrangemang med överföring av äganderätt, kvittnings- eller nettningsarrangemang och strukturerade finansieringsarrangemang. Om skyddsåtgärden är tillämplig bör resolutionsmyndigheterna vara skyldiga att överföra alla avtal med koppling till varandra i ett skyddat arrangemang eller låta alla ligga kvar i det resterande fallerande institutet. Skyddsåtgärderna bör säkerställa att behandlingen av exponeringar som täcks av ett nettningsavtal i enlighet med direktiv 2013/36/EU inte påverkas vid beräkning av lagstadgat kapital.
(96)
Säkerställandet av att resolutionsmyndigheter förfogar över samma verktyg och befogenheter kommer att underlätta samordnade insatser om en gränsöverskridande fallerande koncern, men samtidigt framstår ytterligare insatser nödvändiga för att främja samarbete och förhindra splittrade nationella reaktioner. Resolutionsmyndigheter bör vara skyldiga att samråda och samarbeta inom resolutionskollegier när de försätter koncernenheter i resolution för att kunna enas om en koncernresolutionsordning. Resolutionskollegier bör inrättas kring en kärna bestående av de redan befintliga tillsynskollegierna, genom att inkludera resolutionsmyndigheter, med deltagande av behöriga ministerier, centralbanker, EBA och, där så är lämpligt, myndigheter med ansvar för tillsyn av insättningsgarantisystemen. Vid en kris bör resolutionskollegiet utgöra ett forum för informationsutbyte och samordning av resolutionsåtgärder.
(97)
Vid resolution av gränsöverskridande koncerner bör en avvägning göras mellan, å ena sidan, behovet av förfaranden som tar hänsyn till situationens brådskande karaktär och möjliggör effektiva, rättvisa och snabba lösningar för koncernen som helhet, och, å andra sidan, behovet av att skydda den finansiella stabiliteten i alla de medlemsstater som koncernen är verksam i. De olika resolutionsmyndigheterna bör dela med sig av sina synpunkter i resolutionskollegiet. Resolutionsåtgärder som föreslås av resolutionsmyndigheten på koncernnivå bör utarbetas och diskuteras mellan olika resolutionsmyndigheter inom ramen för koncernresolutionsplanerna. Resolutionskollegier bör införliva synpunkterna från resolutionsmyndigheterna i alla de medlemsstater där koncernen är verksam, i syfte att underlätta snabba och gemensamma beslut närhelst möjligt. När resolutionsmyndigheten vidtar åtgärder på koncernnivå bör den alltid beakta effekterna på den finansiella stabiliteten i de medlemsstater där koncernen är verksam. Detta bör säkerställas genom möjligheten för resolutionsmyndigheterna i den medlemsstat där dotterföretaget är etablerat att invända mot koncernresolutionsmyndighetens beslut, inte enbart om resolutionsåtgärdernas lämplighet, utan även med hänvisning till behovet att skydda den finansiella stabiliteten i den medlemsstaten.
(98)
Resolutionskollegiet bör inte vara ett beslutsfattande organ utan ett forum som gör det lättare för nationella myndigheter att fatta beslut. De gemensamma besluten bör fattas av de berörda nationella myndigheterna.
(99)
Framtagandet av en koncernresolutionsordning bör underlätta en samordnad resolution som mer sannolikt ger det bästa resultatet för koncernens alla institut. Resolutionsmyndigheten på koncernnivå bör föreslå koncernresolutionsordningen och överlämna den till resolutionskollegiet. Nationella resolutionsmyndigheter som inte samtycker till ordningen eller beslutar att vidta andra separata resolutionsåtgärder bör ange skälen till invändningarna och underrätta resolutionsmyndigheten på koncernnivå och de övriga resolutionsmyndigheter som omfattas av koncernresolutionsordningen om de skälen tillsammans med uppgifter om alla eventuella separata resolutionsåtgärder de avser att vidta. En nationell myndighet som beslutar att avvika från koncernresolutionsordningen bör noggrant överväga de potentiella effekterna på den finansiella stabiliteten i de medlemsstater där övriga resolutionsmyndigheter är belägna och de potentiella effekterna på andra delar av koncernen.
(100)
Som en del av koncernresolutionsordningen bör myndigheter uppmanas använda samma verktyg på juridiska personer som uppfyller kraven för resolution. Resolutionsmyndigheterna på koncernnivå bör ha befogenhet att använda broinstitut-verktyget på koncernnivå för att stabilisera koncernen som helhet (vilket där så är lämpligt kan inbegripa överenskommelser om bördefördelning). Äganderätten till dotterföretag kan överföras till brobanken för att senare säljas vidare, antingen som ett helhetspaket eller var för sig, på rimliga marknadsvillkor. Vidare bör resolutionsmyndigheterna på koncernnivå ha befogenhet att tillämpa skuldnedskrivningsverktyget på moderföretagsnivå.
(101)
En effektiv resolution av internationellt verksamma institut och koncerner kräver samarbete mellan unionen, medlemsstater och resolutionsmyndigheter i tredjeland. Samarbetet kommer att underlättas, om tredjeländers resolutionsordningar baseras på gemensamma principer och strategier som håller på att utvecklas av rådet för finansiell stabilitet och G20-gruppen. EBA bör i det syftet ges befogenhet att utarbeta och ingå icke-bindande ramavtal för samarbete med myndigheter i tredjeland i enlighet med artikel 33 i förordning (EU) nr 1093/2010 och nationella myndigheter bör ha tillåtelse att ingå bilaterala överenskommelser som ligger i linje med EBA:s ramavtal. Utvecklingen av de överenskommelserna mellan nationella myndigheter som ansvarar för hanteringen av fallerande globala företag bör vara ett sätt att säkerställa effektiv planering, effektivt beslutsfattande och samordning vad gäller internationella koncerner. Arrangemangen bör generellt sett vara ömsesidiga. Nationella resolutionsmyndigheter bör, i förekommande fall som en del av ett europeiskt resolutionskollegium, erkänna och verkställa tredjelands resolutionsförfaranden under de omständigheter som anges i detta direktiv.
(102)
Samarbete bör äga rum både med avseende på dotterföretag inom unionen eller tredjelandskoncerner och med avseende på filialer till unionsinstitut eller institut i tredjeland. Dotterföretag till tredjelandskoncerner är företag som är etablerade i unionen och därför omfattas fullt ut av unionsrätten, inklusive de resolutionsverktyg som föreskrivs i detta direktiv. Det är emellertid nödvändigt att medlemsstaterna behåller rätten att agera i fråga om filialer till institut med huvudkontor i tredjeland, när erkännandet och tillämpningen av resolutionsförfaranden i tredjeland i samband med en filial skulle äventyra den finansiella stabiliteten i unionen eller när insättare i unionen inte skulle behandlas likvärdigt med insättare från tredjeland. Under de omständigheterna och under övriga omständigheter som anges i detta direktiv bör medlemsstaterna, efter samråd med de nationella resolutionsmyndigheterna, ha rätten att vägra erkännande av resolutionsförfaranden i tredjeland med avseende på unionsfilialer till tredjelandsinstitut.
(103)
Det finns omständigheter där de tillämpade resolutionsverktygens effektivitet kan bero på tillgången till kortfristig finansiering för ett institut eller ett broinstitut, utställandet av garantier till potentiella köpare eller tillhandahållandet av kapital till broinstitutet. Oberoende av centralbankernas uppgift att tillhandahålla likvida medel till det finansiella systemet även i svåra tider, är det viktigt att medlemsstaterna upprättar finansieringsordningar för att undvika att de medel som krävs för sådana ändamål tas från de nationella budgetarna. Det bör vara finanssektorn som helhet som finansierar stabiliseringen av det finansiella systemet.
(104)
Som en allmän regel bör medlemsstaterna inrätta sina nationella finansieringsarrangemang genom fonder som kontrolleras av resolutionsmyndigheterna och som ska användas för de ändamål som anges i detta direktiv. Det bör dock anges ett strängt avgränsat undantag som, under förutsättning att vissa villkor är uppfyllda, tillåter medlemsstater att inrätta sina nationella finansieringsarrangemang genom obligatoriska bidrag från institut som är auktoriserade inom deras territorium och som inte ägs genom fonder som kontrolleras av deras resolutionsmyndigheter.
(105)
I princip bör bidrag insamlas från finanssektorn före och oberoende av en eventuell resolutionsinsats. Om sådan förhandsfinansiering inte räcker till för att täcka de förluster eller kostnader som tillämpningen av finansieringsordningarna ger upphov till, bör ytterligare bidrag insamlas för att bära den ytterligare kostnaden eller förlusten.
(106)
För att uppnå en kritisk massa och undvika procykliska effekter som skulle uppstå om finansieringsordningar enbart byggde på bidrag i efterhand i en systemkris, är det absolut nödvändigt att de på förhand tillgängliga finansiella medlen i de nationella finansieringsordningarna som minimum uppgår till en viss lägsta målnivå.
(107)
För att säkerställa en rättvis beräkning av bidragen och ge incitament att driva verksamhet enligt en mindre riskfylld modell, bör bidrag till nationella finansieringsordningar spegla den grad av kredit-, likviditets- och marknadsrisk som instituten har tagit på sig.
(108)
Att säkerställa effektiv resolution av fallerande institut inom unionen utgör en väsentlig del i fullbordandet av den inre marknaden. Sådana instituts fallissemang påverkar inte bara den finansiella stabiliteten på de marknader där de är verksamma, utan också hela unionens finansiella marknad. Med fullbordandet av den inre marknaden för finansiella tjänster har växelverkan mellan de olika nationella finansiella systemen förstärkts. Institut är verksamma utanför den medlemsstat där de är etablerade och är sammankopplade genom interbankmarknaden och andra marknader som i huvudsak är alleuropeiska. Säkerställande av en effektiv finansiering av resolutionen av de instituten i alla medlemsstater ligger inte bara i de medlemsstaters intresse i vilka instituten är verksamma utan också i alla medlemsstaters allmänna intresse som ett medel att säkerställa likvärdiga spelregler och få inre marknaden för finansiella tjänster att fungera bättre. Inrättande av ett europeiskt system för finansieringsordningar bör säkerställa att alla institut som är verksamma inom unionen omfattas av lika effektiva finansieringsordningar för resolution och bidra till den inre marknadens stabilitet.
(109)
För att bygga upp motståndskraften hos det europeiska systemet för finansieringsordningar, och i enlighet med det uppställda kravet att finansieringen i första hand bör komma från aktieägare och borgenärer i institutet under resolution och sedan från finanssektorn snarare än från offentliga budgetar, får finansieringsordningar vid behov begära att få lån från andra finansieringsordningar. Likaledes bör de ha befogenhet att bevilja lån till andra ordningar som har behov. Sådan utlåning bör vara helt frivillig. Beslutet att låna ut till andra ordningar bör fattas av den utlånande finansieringsordningen, men medlemsstaterna bör med anledning av potentiella budgetkonsekvenser kunna kräva samråd med eller samtycke från det behöriga ministeriet.
(110)
Även om finansieringsordningar upprättas på nationell nivå, bör de göras ömsesidiga när det gäller resolution av koncerner under förutsättning att nationella myndigheter kan komma överens om resolutionen av institutet. Insättningar som omfattas av insättningsgarantisystem bör inte bära några förluster under resolutionsprocessen. När en resolutionsåtgärd säkerställer att insättare fortsätter att ha tillgång till sina insättningar, bör de insättningsgarantisystem som ett institut under resolution är anslutet till vara skyldiga att lämna ett bidrag som högst uppgår till de förluster som de skulle ha drabbats av om institutet hade avvecklats enligt normala insolvensförfaranden.
(111)
Även om garanterade insättningar är skyddade från förluster vid resolution kan andra kvalificerade insättningar finnas tillgängliga för att absorbera förluster. För att ge ett visst skydd åt fysiska personer och mikroföretag samt små och medelstora företag som har kvalificerade insättningar som överstiger beloppet för garanterade insättningar bör sådana insättningar i den nationella rätten som reglerar normala insolvensförfaranden ges högre prioritet än fordringar från vanliga oprioriterade borgenärer. Insättningsgarantisystemets fordring bör i sådan nationell rätt ges ännu högre prioritet än de ovannämnda kategorierna kvalificerade insättningar. Det behövs en harmonisering av nationell insolvensrätt inom det området för att minimera exponeringen för medlemsstaters resolutionsfonder enligt principen om ”inte sämre villkor för borgenär” som anges i detta direktiv.
(112)
När insättningar överförs till ett annat kreditinstitut i samband med resolutionen av ett institut, bör insättare inte försäkras utöver den garantinivå för insättningar som föreskrivs i direktiv 2014/49/EU. Därför bör fordringar som avser kvarvarande insättningar i institutet under resolution begränsas till skillnaden mellan de medel som överförts och insättningsgarantinivån som anges i direktiv 2014/49/EU. I de fall överförda insättningar överskrider insättningsgarantinivån, bör insättaren inte ha någon fordran på insättningsgarantisystemet vad gäller kvarvarande insättningar i institutet under resolution.
(113)
Upprättandet av finansiella ordningar som inrättar det europeiska system för finansieringsordningar som fastställs i detta direktiv bör säkerställa samordning av användningen av tillgängliga medel för resolution på nationell nivå.
(114)
Befogenheten att anta akter enligt artikel 290 i EUF-fördraget bör delegeras till kommissionen för att specificera kriterier för definition av kritiska funktioner och kärnaffärsområden vid tillämpningen av detta direktiv, de omständigheter när uteslutning av skulder från nedskrivning eller krav för omvandling enligt detta direktiv är nödvändiga, ordningsklasserna för vilka medlemsstaterna ska säkerställa lämpligt skydd genom partiella överföringar, sättet på vilket institutets bidrag till finansiella arrangemang vid resolution bör anpassas i förhållande till deras riskprofil, skyldigheter i fråga om registrering, redovisning och rapportering och andra skyldigheter för att säkerställa att förhandsbidrag faktiskt betalas, och enligt vilka omständigheter och på vilka villkor ett institut tillfälligt får undantas från att betala efterhandsbidrag. Det är av särskild betydelse att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå. När kommissionen förbereder och utarbetar delegerade akter bör den se till att relevanta handlingar översänds samtidigt till Europaparlamentet och rådet och att detta sker så snabbt som möjligt och på lämpligt sätt.
(115)
När det anges i detta direktiv är det är lämpligt att EBA bör främja konvergens i nationella myndigheters praxis genom riktlinjer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010. På de områden som inte omfattas av tekniska standarder för tillsyn eller genomförande kan EBA på eget initiativ utfärda riktlinjer och rekommendationer om tillämpningen av unionsrätten.
(116)
Europaparlamentet och rådet bör kunna invända mot den delegerade akten inom en period på tre månader från delgivningsdatum. Europaparlamentet och rådet bör kunna underrätta de andra institutionerna om sina avsikter att inte invända.
(117)
Tekniska standarder på området för finansiella tjänster bör underlätta en konsekvent harmonisering och ett tillfredsställande skydd för insättare, investerare och konsumenter över hela unionen. Det skulle i de fall som anges i detta direktiv vara effektivt och lämpligt att anförtro EBA, som är ett organ med mycket specialiserad sakkunskap, uppdraget att utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn och genomförande som inte inbegriper politiska val, att läggas fram för kommissionen.
(118)
Kommissionen bör, när så anges i detta direktiv, anta förslag till tekniska standarder för tillsyn som utarbetats av EBA genom delegerade akter enligt artikel 290 i EUF-fördraget i enlighet med artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010. Kommissionen bör, när så anges i detta direktiv, anta förslag till tekniska standarder för genomförande som utarbetats av EBA genom genomförandeakter enligt artikel 291 i EUF-fördraget, i enlighet med artikel 15 i förordning (EU) nr 1093/2010.
(119)
Ömsesidigt erkännande och verkställighet i alla medlemsstater av beslut om resolution eller likvidation av institut med filialer i andra medlemsstater än där institutet har sitt säte regleras av Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/24/EG (15). I det direktivet säkerställs att alla institutets tillgångar och skulder, oberoende av det land där de finns, hanteras med ett enda förfarande i hemmedlemsstaten och att borgenärer i värdmedlemsstaterna behandlas på samma sätt som borgenärer i hemmedlemsstaten. För att uppnå en effektiv resolution bör direktiv 2001/24/EG vara tillämpligt vid användningen av resolutionsverktygen både när de instrumenten tillämpas på institut och när de tillämpas på andra enheter som täcks av resolutionssystemet. Direktiv 2001/24/EG bör därför ändras i enlighet med detta.
(120)
Unionens bolagsrättsdirektiv innehåller tvingande regler för skyddet av aktieägare och borgenärer i institut som omfattas av tillämpningsområdet för de direktiven. I en situation där resolutionsmyndigheter måste agera snabbt, kan reglerna hindra effektiva insatser från resolutionsmyndigheters sida och deras användning av resolutionsverktyg och resolutionsbefogenheter, och lämpliga undantag bör anges i detta direktiv. För att garantera största möjliga rättsliga förutsebarhet för intressenter bör undantagen vara tydligt och snävt definierade, och de bör endast användas i allmänintresset och när de utlösande villkoren för resolution har uppfyllts. Användningen av resolutionsverktyg förutsätter att de resolutionsmål och villkor för resolution som anges i detta direktiv har uppfyllts.
(121)
Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/30/EU (16) innehåller regler om aktieägares rättigheter att besluta om ökningar och minskningar av kapitalet, om deras rättighet att delta i en eventuell ny kontant aktieemission, om borgenärsskydd i fall av nedsättning av kapitalet och sammankallande av bolagsstämma i händelse av allvarlig kapitalförlust. Dessa regler kan förhindra snabba ingrepp från resolutionsmyndigheters sida och det bör föreskrivas lämpliga undantag från dem.
(122)
I Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/35/EU (17) fastställs regler bland annat om att fusioner ska godkännas av bolagsstämman i varje fusionerande bolag, om kraven på skriftlig fusionsplan, redogörelser från ledning och sakkunniga samt om borgenärsskydd. Rådets direktiv 82/891/EEG (18) innehåller liknande regler om delning av aktiebolag. I Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/56/EG (19) fastställs motsvarande regler för gränsöverskridande fusioner av bolag med begränsat ansvar. Det bör införas lämpliga undantag från de direktiven för att möjliggöra snabba åtgärder från resolutionsmyndigheters sida.
(123)
I Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/25/EG (20) föreskrivs en skyldighet att lämna ett obligatoriskt uppköpserbjudande för alla bolagets aktier till skäligt pris, som definieras i det direktivet, om en aktieägare, direkt eller indirekt och ensam eller i samförstånd med andra, förvärvar en viss procentandel av det bolagets aktier, vilket ger denne kontroll över bolaget och definieras i nationell rätt. Syftet med regeln om obligatoriskt uppköpserbjudande är att skydda minoritetsägarna i händelse av förändringar av kontrollen över bolaget. Emellertid kan en sådan kostsam skyldighet avskräcka möjliga investerare i det berörda institutet, och därigenom göra det svårt för resolutionsmyndigheterna att utöva alla sina resolutionsbefogenheter. Det bör föreskrivas lämpliga undantag från regeln om obligatoriskt uppköpserbjudande i den mån som utövandet av resolutionsbefogenheterna så kräver. Efter resolutionsperioden bör emellertid regeln om obligatoriskt uppköpserbjudande tillämpas på alla aktieägare som förvärvar kontrollen över det berörda institutet.
(124)
I Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/36/EG (21) föreskrivs om aktieägares processuella rättigheter i samband med bolagsstämmor. I direktiv 2007/36/EG föreskrivs bland annat om minimitiden för kallelser till bolagsstämmor och om innehållet i kallelsen till bolagsstämma. De reglerna kan förhindra snabba insatser från resolutionsmyndigheters sida och lämpliga undantag från direktivet bör föreskrivas. Före en resolution kan det finnas behov av en snabb ökning av kapitalet, när institutet inte uppfyller eller sannolikt inte kommer att uppfylla kraven i förordning (EU) nr 575/2013/EG och direktiv 2013/36/EU och en ökning av kapitalet sannolikt kan återställa den finansiella situationen och undvika en situation där tröskelvillkoren för resolution är uppfyllda. I sådana situationer bör det tillåtas en möjlighet att med kort varsel sammankalla en bolagsstämma. Emellertid bör aktieägarna ha fortsatt beslutanderätt om ökningen och om en förkortad tid för kallelser till bolagsstämmor. Lämpliga undantag från direktiv 2007/36/EG bör föreskrivas för införandet av den mekanismen.
(125)
För att se till att resolutionsmyndigheter är representerade i det europeiska system för finansiell tillsyn som inrättades genom förordning (EU) nr 1092/2010, förordning (EU) nr 1093/2010, Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1094/2010 (22) och Europaparlamentet och rådets förordning (EU) nr 1095/2010 (23) och för att säkerställa att EBA har den sakkunskap som krävs för att utföra de uppgifter som föreskrivs i detta direktiv, bör förordning (EU) nr 1093/2010 ändras för att inkludera nationella resolutionsmyndigheter enligt definitionen i detta direktiv i det begrepp behöriga myndigheter som fastställs genom den förordningen. Ett sådant likställande av resolutionsmyndigheter och behöriga myndigheter enligt förordning (EU) nr 1093/2010 är förenligt med de uppgifter som tilldelas EBA enligt artikel 25 i förordning (EU) nr 1093/2010 för att bidra till och aktivt delta i utvecklingen och samordningen av effektiva och konsekventa planer för återhämtning och resolution och att eftersträva att underlätta en resolution av fallerande institut och särskilt gränsöverskridande koncerner.
(126)
För att säkerställa att institut, de som i praktiken kontrollerar deras affärsverksamhet och deras ledningsorgan fullgör de skyldigheter som följer av detta direktiv och för att säkerställa att de behandlas på ett likartat sätt i hela unionen bör medlemsstaterna vara skyldiga att föreskriva administrativa sanktioner och andra administrativa åtgärder som är effektiva, proportionerliga och avskräckande. Administrativa sanktioner och andra administrativa åtgärder som fastställs av medlemsstaterna bör därför uppfylla vissa väsentliga krav vad gäller adressater, kriterier som bör beaktas när en sanktion eller annan administrativ åtgärd tillämpas, offentliggörande av sanktioner eller andra administrativa åtgärder, centrala sanktioneringsbefogenheter och nivåer för administrativa avgifter. EBA bör, under sträng sekretess, upprätthålla en central databas över alla administrativa sanktioner och information om de överklaganden som behöriga myndigheter och resolutionsmyndigheter rapporterat till EBA.
(127)
I detta direktiv hänvisas till både administrativa sanktioner och andra administrativa åtgärder för att täcka in alla åtgärder som vidtas efter det att en överträdelse har begåtts och som är ägnade att förebygga nya överträdelser, oavsett om åtgärderna i nationell rätt uppfyller kraven för en sanktion eller en annan administrativ åtgärd.
(128)
Även om inget hindrar medlemsstaterna från att fastställa regler om såväl administrativa sanktioner som straffrättsliga påföljder för samma överträdelser bör medlemsstaterna inte åläggas att fastställa regler om administrativa sanktioner vid de överträdelser av detta direktiv som omfattas av nationell straffrätt. Medlemsstaterna är i enlighet med nationell rätt inte skyldiga att utdöma såväl administrativa sanktioner som straffrättsliga påföljder för samma brott, men kan göra det om deras nationella rätt tillåter det. Bibehållandet av straffrättsliga påföljder snarare än administrativa sanktioner eller andra administrativa åtgärder vid överträdelser mot detta direktiv bör dock inte minska eller på annat sätt påverka resolutionsmyndigheters och behöriga myndigheters förmåga att inom fastställd tid samarbeta och få tillgång till och utbyta information med resolutionsmyndigheter och behöriga myndigheter i andra medlemsstater vid tillämpning av detta direktiv, även efter det att dessa överträdelser har överlämnats till de behöriga rättsliga myndigheterna för lagföring.
(129)
I enlighet med den gemensamma politiska förklaringen av den 28 september 2011 från medlemsstaterna och kommissionen om förklarande dokument (24) har medlemsstaterna åtagit sig att, i de fall detta är berättigat, låta anmälan av införlivandeåtgärder åtföljas av ett eller flera dokument som förklarar förhållandet mellan de olika delarna i ett direktiv och motsvarande delar i nationella instrument för införlivande. Med avseende på detta direktiv anser lagstiftaren att översändandet av sådana dokument är berättigat.
(130)
Detta direktiv respekterar de grundläggande rättigheterna och iakttar de rättigheter, friheter och principer som erkänns särskilt i stadgan, och särskilt rätten till egendom, rätten till ett effektivt rättsmedel och till en opartisk domstol samt rätten till försvar.
(131)
Eftersom målet för detta direktiv, nämligen att harmonisera regler och förfaranden för resolution av institut, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna själva utan snarare, på grund av hur instituts fallissemang kan påverka hela unionen, kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.
(132)
När behöriga myndigheter och resolutionsmyndigheter fattar beslut eller vidtar åtgärder inom ramen för detta direktiv bör de alltid dels ta vederbörlig hänsyn till vilka effekter deras beslut och åtgärder får för den finansiella stabiliteten i andra medlemsstater och för den ekonomiska situationen i andra medlemsstater, dels beakta vikten av alla eventuella dotterföretag eller filialer för finanssektorn och ekonomin i den medlemsstat där dotterföretaget eller filialen i fråga är etablerad eller belägen, även i fall där dotterföretaget eller filialen i fråga är av mindre vikt för koncernen som helhet.
(133)
Kommissionen kommer att se över den allmänna tillämpningen av detta direktiv och då särskilt, mot bakgrund av de åtgärder som vidtas inom ramen för en unionsrättsakt om inrättande av en resolutionsmekanism som omfattar mer än en medlemsstat, beakta utövandet av EBA:s befogenheter enligt detta direktiv att medla mellan en resolutionsmyndighet i en medlemsstat som omfattas av mekanismen och en resolutionsmyndighet i en medlemsstat som inte omfattas av den.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
AVDELNING I
TILLÄMPNINGSOMRÅDE, DEFINITIONER OCH MYNDIGHETER
Artikel 1
Syfte och tillämpningsområde
1. I detta direktiv fastställs regler och förfaranden för återhämtning och resolution av följande typer av enheter:
a)
Institut som är etablerade i unionen.
b)
Finansinstitut som är etablerade i unionen och som är dotterföretag till ett kreditinstitut eller värdepappersföretag, eller till ett företag som avses i led c eller d, och som omfattas av tillsynen över moderföretaget på grundval av gruppbaserad tillsyn i enlighet med artiklarna 6-17 i förordning (EU) nr 575/2013.
c)
Finansiella holdingföretag, blandade finansiella holdingföretag och holdingföretag med blandad verksamhet som är etablerade i unionen.
d)
Finansiella moderholdingföretag i en medlemsstat, finansiella moderholdingföretag inom unionen, blandade finansiella moderholdingföretag i en medlemsstat, blandade finansiella moderholdingföretag inom unionen.
e)
Filialer till institut som är etablerade utanför unionen i enlighet med de särskilda villkor som föreskrivs i detta direktiv.
Resolutionsmyndigheter och behöriga myndigheter ska när de fastställer och tillämpar kraven enligt detta direktiv, och använder de olika verktyg som de har till sitt förfogande på en enhet som avses i första stycket, och i överensstämmelse med specifika bestämmelser, ta hänsyn till dess verksamhets art, dess aktieägarstruktur, dess juridiska form, dess riskprofil, storlek och juridiska ställning, graden av sammankoppling med andra institut eller med finanssystemet i allmänhet, omfattningen och komplexiteten hos dess verksamheter, dess medlemskap i institutionella skyddssystem som uppfyller kraven i artikel 113.7 i förordning (EU) nr 575/2013 eller andra system för solidariskt ansvar enligt artikel 113.6 i den förordningen samt huruvida det tillhandahåller några investeringstjänster eller bedriver de verksamheter som avses i artikel 4.1.2 i direktiv 2014/65/EU.
2. Medlemsstaterna får anta eller behålla regler som är striktare eller kompletterar de som fastställs i detta direktiv och i de delegerade akter och genomförandeakter som antas på grundval av detta direktiv, under förutsättning att de äger allmän giltighet och inte står i strid med detta direktiv och de delegerade akter och genomförandeakter som antagits på grundval av detta direktiv.
Artikel 2
Definitioner
1. I detta direktiv gäller följande definitioner:
1. resolution: tillämpning av ett resolutionsverktyg eller ett verktyg som avses i artikel 37.9 för att uppnå ett eller flera av de resolutionsmål som fastställs i artikel 31.2.
2. kreditinstitut: kreditinstitut enligt definitionen i artikel 4.1.1 i förordning (EU) nr 575/2013, med undantag för de enheter som avses i artikel 2.5 i direktiv 2013/36/EU.
3. värdepappersföretag: värdepappersföretag enligt definitionen i artikel 4.1.2 i förordning (EU) nr 575/2013 som omfattas av de krav på startkapital som föreskrivs i artikel 28.2 i direktiv 2013/36/EU.
4. finansinstitut: finansinstitut enligt definitionen i artikel 4.1.26 i förordning (EU) nr 575/2013.
5. dotterföretag: dotterföretag enligt definitionen i artikel 4.1.16 i förordning (EU) nr 575/2013.
6. moderföretag: ett moderföretag enligt definitionen i artikel 4.1.15 a i förordning (EU) nr 575/2013.
7. gruppbaserad: på grundval av den konsoliderade ställningen enligt definitionen i artikel 4.1.47 i förordning (EU) nr 575/2013.
8. institutionellt skyddssystem: ett system som uppfyller kraven i artikel 113.7 i förordning (EU) nr 575/2013.
9. finansiellt holdingföretag: ett finansiellt holdingföretag enligt definitionen i artikel 4.1.20 i förordning (EU) nr 575/2013.
10. blandat finansiellt holdingföretag: ett blandat finansiellt holdingföretag enligt definitionen i artikel 4.1.21 i förordning (EU) nr 575/2013.
11. holdingföretag med blandad verksamhet: ett holdingföretag med blandad verksamhet enligt definitionen i artikel 4.1.22 i förordning (EU) nr 575/2013.
12. moderholdingföretag i en medlemsstat: ett moderholdingföretag i en medlemsstat enligt definitionen i artikel 4.1.30 i förordning (EU) nr 575/2013.
13. finansiellt moderholdingföretag inom unionen: ett finansiellt moderholdingföretag inom EU enligt definitionen i artikel 4.1.31 i förordning (EU) nr 575/2013.
14. blandat finansiellt moderholdingföretag i en medlemsstat: ett blandat finansiellt moderholdingföretag i en medlemsstat enligt definitionen i artikel 4.1.32 i förordning (EU) nr 575/2013.
15. blandat finansiellt moderholdingföretag inom unionen: ett blandat finansiellt moderholdingföretag inom EU enligt definitionen i artikel 4.1.33 i förordning (EU) nr 575/2013.
16. resolutionsmål: de resolutionsmål som avses i artikel 31.2.
17. filial: filial enligt definitionen i artikel 4.1.17 i förordning (EU) nr 575/2013.
18. resolutionsmyndighet: den myndighet som en medlemsstat har utsett i enlighet med artikel 3.
19. resolutionsverktyg: ett resolutionsverktyg som avses i artikel 37.3.
20. resolutionsbefogenhet: befogenhet som avses i artiklarna 63-72.
21. behörig myndighet: en behörig myndighet enligt definitionen i artikel 4.1.40 i förordning (EU) nr 575/2013, inbegripet Europeiska centralbanken vad avser de särskilda uppgifter som den tilldelas genom rådets förordning (EU) nr 1024/2013 (25).
22. behöriga ministerier: finansministerier eller andra ministerier i medlemsstaterna med ansvar för ekonomiska, finansiella och budgetmässiga frågor på nationell nivå enligt nationell uppdelning av ansvarsområden och som utsetts i enlighet med artikel 3.5.
23. institut: ett kreditinstitut eller ett värdepappersföretag.
24. ledningsorgan: ett ledningsorgan enligt definitionen i artikel 3.1.7 i direktiv 2013/36/EU.
25. verkställande ledning: verkställande ledning enligt definitionen i artikel 3.1.9 i direktiv 2013/36/EU.
26. koncern: ett moderföretag och dess dotterföretag.
27. gränsöverskridande koncern: koncern med koncernenheter etablerade i fler än en medlemsstat.
28. extraordinärt offentligt finansiellt stöd: statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget, eller något annat offentligt finansiellt stöd på överstatlig nivå som skulle utgöra statligt stöd om det gavs på nationell nivå, vilket ges för att bevara eller återställa bärkraften, likviditeten eller solvensen hos ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d eller en koncern vilken ett sådant institut eller en sådan enhet tillhör.
29. akut likviditetsstöd: en centralbanks tillhandahållande av centralbankspengar, eller något annat stöd som kan leda till ökade centralbankspengar, till ett solitt finansinstitut eller en koncern av solida finansinstitut som har tillfälliga likviditetsproblem, utan att en sådan transaktion är en del av penningpolitiken.
30. systemkris: störningar i det finansiella systemet som skulle kunna medföra allvarliga negativa konsekvenser för den inre marknaden och realekonomin. Alla typer av finansiella mellanhänder, marknader och infrastrukturer är potentiellt systemviktiga i någon utsträckning.
31. koncernenhet: juridisk person som är del av en koncern.
32. återhämtningsplan: en återhämtningsplan som utformas och underhålls av ett institut i enlighet med artikel 5.
33. koncernåterhämtningsplan: en koncernåterhämtningsplan som utformas och upprätthålls i enlighet med artikel 7.
34. betydande filial: en filial som skulle anses vara betydande i en värdmedlemsstat i enlighet med artikel 51.1 i direktiv 2013/36/EU.
35. kritiska funktioner: aktiviteter, tjänster eller transaktioner som om de upphörde sannolikt skulle leda till störningar av tjänster som är avgörande för realekonomin eller störa den finansiella stabiliteten på grund av institutets eller koncernens storlek, marknadsandel, externa och interna sammanlänkning, komplexitet eller gränsöverskridande verksamhet, i en eller flera medlemsstater, särskilt med avseende på dessa aktiviteters, tjänsters eller transaktioners utbytbarhet.
36. kärnaffärsområden: affärsområden och kringtjänster som utgör faktiska källor till inkomst, vinst eller har ett franchisevärde för ett institut eller en koncern som institutet tillhör.
37. samordnande tillsynsmyndighet: samordnande tillsynsmyndighet enligt definitionen i artikel 4.1.41 i förordning (EU) nr 575/2013.
38. kapitalbas: kapitalbas enligt definitionen i artikel 4.1.118 i förordning (EU) nr 575/2013.
39. villkor för resolution: de villkor som avses i artikel 32.1.
40. resolutionsåtgärd: ett beslut att placera ett institut eller enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d under resolution enligt artikel 32 eller 33, tillämpningen av ett resolutionsverktyg eller utövandet av en eller flera resolutionsbefogenheter.
41. resolutionsplan: en resolutionsplan för ett institut som upprättats i enlighet med artikel 10.
42.
resolution av en koncern :
a)
vidtagande av resolutionsåtgärder på moderföretagsnivå eller på nivån för det institut som omfattas av gruppbaserad tillsyn, eller
b)
den samordnade tillämpningen av resolutionsverktyg och resolutionsmyndigheternas utövande av sina befogenheter med avseende på koncernenheter som uppfyller villkoren för resolution.
43. koncernresolutionsplan: en plan för resolution av en koncern upprättad i enlighet med artiklarna 12 och 13.
44. resolutionsmyndighet på koncernnivå: resolutionsmyndigheten i den medlemsstat i vilken den samordnande tillsynsmyndigheten är belägen.
45. koncernresolutionsordning: en plan som upprättats för resolution av en koncern i enlighet med artikel 91.
46. resolutionskollegium: ett kollegium som inrättats i enlighet med artikel 88 för att utföra de uppgifter som avses i artikel 88.1.
47. normala insolvensförfaranden: kollektiva insolvensförfaranden som innebär total eller delvis avyttring av en gäldenärs tillgångar och tillsättande av en likvidator eller förvaltare och som normalt gäller för institut enligt nationell rätt och antingen specifikt för de instituten eller generellt för alla fysiska eller juridiska personer.
48. skuldinstrument som avses i artikel 63.1 g och j: obligationer och andra former av överlåtbara skuldförbindelser, instrument som skapar eller bekräftar en skuld samt instrument som ger rätt att förvärva skuldinstrument.
49. moderinstitut i en medlemsstat: ett moderinstitut i en medlemsstat enligt definitionen i artikel 4.1.28 i förordning (EU) nr 575/2013.
50. moderinstitut inom unionen: moderinstitut inom EU enligt definitionen i artikel 4.1.29 i förordning (EU) nr 575/2013.
51. krav på kapitalbas: de krav som anges i artiklarna 92-98 i förordning (EU) nr 575/2013.
52. tillsynskollegium: kollegium av tillsynsmyndigheter som upprättats i enlighet med artikel 116 i direktiv 2013/36/EU.
53. unionens regler om statligt stöd: den ram som fastställs genom artiklarna 107, 108 och 109 i EUF-fördraget samt förordningar och alla unionsrättsakter, inbegripet riktlinjer, meddelanden och tillkännagivanden, som utfärdats eller antagits med stöd av artikel 108.4 eller 109 i EUF-fördraget.
54. avveckling: avveckling av tillgångarna i ett institut eller enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d.
55. verktyg för avskiljande av tillgångar: mekanism för en resolutionsmyndighets överföring av tillgångar, rättigheter eller skulder i ett institut under resolution till en tillgångsförvaltningsenhet i enlighet med artikel 42.
56. tillgångsförvaltningsenhet: juridisk person som uppfyller kraven i artikel 42.2.
57. skuldnedskrivningsverktyg: mekanism för en resolutionsmyndighets utövande av nedskrivnings- och konverteringsbefogenheter med avseende på skulder i ett institut under resolution i enlighet med artikel 43.
58. verktyg för försäljning av verksamhet: mekanism för en resolutionsmyndighets överföring av aktier eller andra äganderättsinstrument som emitterats av ett institut under resolution, eller tillgångar, rättigheter eller skulder i ett institut under resolution till en köpare som inte är ett broinstitut, i enlighet med artikel 38.
59. broinstitut: juridisk person som uppfyller samtliga krav i artikel 40.2.
60. broinstitutverktyg: mekanism för överföring av aktier eller andra äganderättsinstrument som emitterats av ett institut under resolution, eller tillgångar, rättigheter eller skulder i ett institut under resolution, till ett broinstitut, i enlighet med artikel 40.
61. äganderättsinstrument: aktier, andra instrument som ger äganderätt, instrument som kan konverteras till eller ge rätt att förvärva aktier eller andra äganderättsinstrument, samt instrument som utgör intressen i aktier eller andra äganderättsinstrument.
62. aktieägare: aktieägare eller innehavare av andra äganderättsinstrument.
63. överföringsbefogenheter: de befogenheter som specificeras i artikel 63.1 c eller d och avser överföring av aktier, andra äganderättsinstrument, skuldinstrument, tillgångar, rättigheter eller skulder, eller en kombination av dessa från ett institut under resolution till en mottagande enhet.
64. central motpart: en central motpart enligt definitionen i artikel 2.1 i förordning (EU) nr 648/2012.
65. derivat: ett derivat enligt definitionen i artikel 2.5 i förordning (EU) nr 648/2012.
66. nedskrivnings- och konverteringsbefogenheter: de befogenheter som avses i artikel 59.2 och artikel 63.1 e-i.
67. skuld med säkerhet: en skuld där borgenärens rätt till betalning eller annan form av fullgörande är säkrad genom inteckning, pantsättning eller panträtt i egendom, eller avtal om säkerheter inklusive skuldförpliktelser till följd av återköpstransaktioner eller övriga avtal om säkerheter för överförande av äganderätt.
68. kärnprimärkapitalinstrument: kapitalinstrument som uppfyller villkoren i artiklarna 28.1-28.4, 29.1-29.5 eller 31.1 i förordning (EU) nr 575/2013.
69. övriga primärkapitalinstrument: kapitalinstrument som uppfyller villkoren i artikel 52.1 i förordning (EU) nr 575/2013.
70. totalbelopp: det totala belopp som resolutionsmyndigheten har bedömt att kvalificerade skulder ska skrivas ned med eller konverteras med, i enlighet med artikel 46.1.
71. kvalificerade skulder: skulder och kapitalinstrument som inte räknas som kärnprimärkapitalinstrument, övriga primärkapitalinstrument eller supplementärkapitalinstrument för ett institut eller enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d och som inte är undantagna från tillämpningsområdet för skuldnedskrivningsverktyget enligt artikel 44.2.
72. insättningsgarantisystem: ett av en medlemsstat infört och officiellt godkänt system för garanti av insättningar i enlighet med artikel 4 i direktiv 2014/49/EU.
73. supplementärkapitalinstrument: kapitalinstrument eller efterställda lån som uppfyller villkoren i artikel 63 i förordning (EU) nr 575/2013.
74. tillämpliga kapitalinstrument: övriga primärkapitalinstrument och supplementärkapitalinstrument vid tillämpning av avdelning IV kapitel IV avsnitt 5 och avdelning IV kapitel V.
75. konverteringskurs: den faktor som fastställer det antal aktier eller andra äganderättsinstrument som en skuld i en särskild skuldklass ska konverteras till, med hänvisning till antingen ett enda skuldinstrument i skuldklassen i fråga eller till ett särskilt värde per enhet av en fordran.
76. drabbad borgenär: borgenär vars krav hänför sig till en skuld som skrivits ned eller konverterats till aktier eller andra äganderättsinstrument genom utövandet av nedskrivnings- och konverteringsbefogenheten i samband med tillämpning av skuldnedskrivningsverktyget.
77. drabbad innehavare: en innehavare av äganderättsinstrument vars äganderättsinstrument dras in genom utövande av den befogenhet som avses i artikel 63.1 h.
78. berörd myndighet: myndighet i den medlemsstat som i enlighet med artikel 61 identifierats som ansvarig enligt den statens nationella rätt för att fatta de fastställanden som avses i artikel 59.3.
79. berört moderinstitut: ett moderinstitut i en medlemsstat, ett moderinstitut inom unionen, ett finansiellt holdingföretag, ett blandat finansiellt holdingföretag, ett holdingföretag med blandad verksamhet, ett finansiellt moderholdingföretag i en medlemsstat, ett finansiellt moderholdingföretag inom unionen, ett blandat finansiellt moderholdingföretag i en medlemsstat, eller blandat finansiellt moderholdingföretag inom unionen med avseende på vilket skuldnedskrivningsverktyget tillämpas.
80. mottagande enhet: en enhet till vilken aktier, andra äganderättsinstrument, skuldinstrument, tillgångar, rättigheter eller skulder, eller en kombination av dessa poster överförs från ett institut under resolution.
81. bankdag: en dag förutom lördag, söndag eller dag som är allmän helgdag i den berörda medlemsstaten.
82. uppsägningsrätt: rätten att säga upp ett avtal, rättigheter att påskynda, avräkna eller kvitta skyldigheter eller liknande bestämmelser som upphäver, modifierar eller skjuter upp en avtalsparts skyldighet eller en bestämmelse som hindrar en skyldighet enligt avtalet från att uppkomma som annars skulle uppkomma.
83. institut under resolution: ett institut, ett finansiellt institut, ett finansiellt holdingföretag, ett blandat finansiellt holdingföretag, ett holdingföretag med blandad verksamhet, ett finansiellt moderholdingföretag i en medlemsstat, ett finansiellt moderholdingföretag inom unionen, ett blandat finansiellt moderholdingföretag i en medlemsstat, eller ett blandat finansiellt moderholdingföretag inom unionen med avseende på vilket resolutionsåtgärder vidtas.
84. dotterföretag inom unionen: institut som är etablerat i en medlemsstat och som är ett dotterföretag till ett institut eller ett moderföretag i ett tredjeland.
85. moderföretag inom unionen: ett moderinstitut inom unionen, ett finansiellt moderholdingföretag inom unionen eller ett blandat finansiellt moderholdingföretag inom unionen.
86. tredjelandsinstitut: en enhet vars huvudkontor är etablerat i ett tredjeland, som skulle omfattas av definitionen av ett institut om det var etablerat inom unionen.
87. moderföretag i tredjeland: ett moderinstitut, ett finansiellt moderholdingföretag eller ett blandat finansiellt moderholdingföretag som är etablerat i ett tredjeland.
88. resolutionsförfaranden i tredjeland: en åtgärd enligt rätten i ett tredjeland som syftar till att hantera en kris i ett tredjelandsinstitut eller ett tredjelandsmoderföretag som är jämförbar, i termer av mål och förväntade resultat, med resolutionsåtgärder enligt detta direktiv.
89. unionsfilial: en filial till ett tredjelandsinstitut som är belägen i en medlemsstat.
90. relevant myndighet i tredjeland: myndighet i tredjeland med ansvar för uppgifter som är jämförbara med de uppgifter som utförs av resolutionsmyndigheter eller behöriga myndigheter enligt detta direktiv.
91. koncernfinansieringsarrangemang: de finansieringsarrangemang eller arrangemang som medlemsstaten för resolutionsmyndigheten på koncernnivå tillämpar.
92. rygg mot rygg transaktion: en transaktion som ingås mellan två koncernenheter för att helt eller delvis överföra den risk som är förenad med en annan transaktion som har ingåtts mellan en av dessa koncernenheter och en tredje man.
93. koncerninterna garantier: ett kontrakt genom vilket en koncernenhet garanterar en annan koncernenhets förpliktelser gentemot en tredje man.
94. garanterade insättningar: garanterade insättningar enligt definitionen i artikel 2.1.5 i direktiv 2014/49/EU.
95. kvalificerade insättningar: kvalificerade insättningar enligt definitionen i artikel 2.1.4 i direktiv 2014/49/EU.
96. säkerställd obligation: instrument som avses i artikel 52.4 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/65/EG (26).
97. avtal om finansiell äganderättsöverföring: avtal om finansiell äganderättsöverföring enligt definitionen i artikel 2.1 b i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/47/EG (27).
98. nettningsavtal: ett avtal i enlighet med vilket ett antal fordringar eller skyldigheter kan omvandlas till en enda nettofordran, inklusive avtal om slutavräkning där fullgörandet av parternas skyldigheter påskyndas när en utlösande händelse inträffar (oavsett hur och var denna definieras) så att de ska fullgöras omedelbart eller avslutas, och i varje fall omvandlas till eller ersätts av en enda nettofordran, inbegripet slutavräkningsklausuler enligt definitionen i artikel 2.1 n i i direktiv 2002/47/EG och nettning enligt definitionen i artikel 2 k i direktiv 98/26/EG.
99. kvittningsavtal: avtal i enlighet med vilket två eller flera ömsesidiga fordringar eller skyldigheter som institutet under resolution och en motpart har kan kvittas mot varandra.
100. finansiella avtal: bland annat följande avtal och överenskommelser:
a)
Värdepappersavtal, inbegripet
i)
avtal om köp, försäljning eller lån av ett värdepapper, en grupp eller ett index av värdepapper,
ii)
optioner på ett värdepapper eller en grupp eller ett index av värdepapper,
iii)
återköps- eller omvända återköpstransaktioner (repor) för ett sådant värdepapper, en sådan grupp eller en sådant index.
b)
Råvaruavtal, inbegripet
i)
avtal om köp, försäljning eller lån av en råvara, en råvarugrupp eller ett råvaruindex för framtida leverans,
ii)
optioner på en råvara eller råvarugrupp eller ett råvaruindex,
iii)
återköps- eller omvända återköpstransaktioner (repor) för en sådan råvara eller råvarugrupp eller ett sådant råvaruindex.
c)
Future- och forwardavtal, inbegripet avtal (som inte är råvaruavtal) om inköp, försäljning eller överföring av en råvara eller en egendom av någon annan art, tjänst, rättighet eller intresse för ett fastställt pris vid ett framtida datum.
d)
Swappavtal, inbegripet
i)
swappar och optioner avseende räntesatser, avista- eller andra växelkurser, valuta, aktieindex eller aktier, skuldindex eller skuld, råvaruindex eller råvaror, väder, utsläpp eller inflation,
ii)
totalavkastningsswappar, kreditspreadsswappar eller kreditswappar,
iii)
varje avtal eller transaktion som liknar dem som avses i led i eller ii och som är föremål för återkommande handel på swapp- eller derivatmarknaderna.
e)
Avtal om interbanklån där lånetiden är tre månader eller mindre.
f)
Ramavtal för något av de avtal eller överenskommelser som avses i leden a-e.
101. krisförebyggande åtgärd: utövande av befogenheter att direkt avlägsna brister eller hinder för återhämtning enligt artikel 6.6, utövande av befogenheter att åtgärda eller avlägsna hinder för resolution enligt artikel 17 eller 18, tillämpning av någon av åtgärderna för tidigt ingripande enligt artikel 27, tillsättning av en tillfällig förvaltare enligt artikel 29 eller utövande av nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheterna enligt artikel 59.
102. krishanteringsåtgärd: en resolutionsåtgärd eller tillsättning av en särskild förvaltare enligt artikel 35 eller en person enligt artikel 51.2 eller 72.1.
103. återhämtningskapacitet: ett instituts förmåga att återställa sin finansiella ställning efter en betydande försämring.
104. insättare: en insättare enligt definitionen i artikel 2.1.6 i direktiv 2014/49/EU.
105. investerare: en investerare i den mening som avses i artikel 1.4 i Europaparlamentets och rådets direktiv 97/9/EG (28).
106. utsett nationellt makrotillsynsorgan: den myndighet som har anförtrotts genomförandet av den politik för makroprudentiell tillsyn som avses i punkt 1 i rekommendation B i rekommendationen från Europeiska systemrisknämnden av den 22 december 2011 om de nationella myndigheternas mandat för makrotillsyn (ESRB/2011/3).
107. mikroföretag samt små och medelstora företag: mikroföretag samt små och medelstora företag enligt definitionen vad avser kriteriet om årlig omsättning i artikel 2.1 i bilagan till kommissionens rekommendation 2003/361/EG (29).
108. reglerad marknad: reglerad marknad enligt definitionen i artikel 4.1.21 i direktiv 2014/65/EU.
2. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 115 för att specificera kriterierna för fastställande av de aktiviteter, tjänster och transaktioner som avses i led 35 i första stycket när det gäller definitionen av kritiska funktioner och kriterierna för fastställande av de affärsområden och kringtjänster som avses i led 36 i första stycket när det gäller definitionen av kärnaffärsområden.
Artikel 3
Utseende av myndigheter med ansvar för resolution
1. Medlemsstaterna ska utse en eller i undantagsfall flera resolutionsmyndigheter med befogenhet att tillämpa resolutionsverktygen och utöva resolutionsbefogenheterna.
2. Resolutionsmyndigheten ska vara en offentlig förvaltningsmyndighet eller myndigheter med förvaltningsbefogenheter.
3. Resolutionsmyndigheter får vara nationella centralbanker, behöriga ministerier eller andra offentliga förvaltningsmyndigheter eller myndigheter med förvaltningsbefogenheter. Medlemsstaterna får i undantagsfall föreskriva att resolutionsmyndigheter är de behöriga myndigheterna för tillsynen enligt förordning (EU) nr 575/2013 och i direktiv 2013/36/EU. Adekvata strukturella arrangemang ska finnas för att säkerställa operativt oberoende och för att undvika intressekonflikter mellan tillsynsfunktionerna enligt förordning (EU) nr 575/2013 och i direktiv 2013/36/EU eller den behöriga myndighetens övriga funktioner samt resolutionsmyndigheternas funktioner enligt detta direktiv, utan att det påverkar det informationsutbyte och samarbete som krävs i punkt 4. Medlemsstaterna ska i synnerhet säkerställa att den behöriga myndigheten, de nationella centralbankerna, de behöriga ministerierna eller de andra myndigheterna är operativt oberoende av resolutionsfunktionen och den relevanta myndighetens tillsynsfunktion eller övriga funktioner.
Den personal som utför resolutionsmyndighetens funktioner enligt detta direktiv ska vara strukturellt separerad från och följa andra rapporteringsvägar än den personal som utför uppgifterna enligt förordning (EU) nr 575/2013 och i direktiv 2013/36/EU eller från den berörda myndighetens andra funktioner.
Vid tillämpningen av denna punkt ska medlemsstaten eller resolutionsmyndigheten anta och offentliggöra de relevanta interna regler som krävs, inbegripet regler som rör tystnadsplikten och informationsutbyten mellan de olika funktionerna.
4. Medlemsstaterna ska kräva att de myndigheter som utövar tillsyns- och resolutionsfunktioner och de personer som utövar de funktionerna på myndigheternas vägnar samarbetar nära vid förberedandet, planeringen och tillämpningen av resolutionsbeslut, både när resolutionsmyndigheten och den behöriga myndigheten är separata enheter och när funktionerna utförs inom samma enhet.
5. Varje medlemsstat ska utse ett enda ministerium som ansvarigt för att utöva det behöriga ministeriets funktioner enligt detta direktiv.
6. I de fall resolutionsmyndigheten i en medlemsstat inte är det behöriga ministeriet ska den informera det behöriga ministeriet om besluten enligt detta direktiv och, om inte annat framgår av nationell rätt, få dess godkännande innan beslut genomförs som kan få direkta budgeteffekter eller systemeffekter.
7. När behöriga myndigheter, resolutionsmyndigheter och EBA fattar beslut enligt detta direktiv ska de beakta de möjliga följderna av besluten i alla medlemsstater där institutet eller koncernen verkar och minimera de negativa effekterna för den finansiella stabiliteten och de negativa ekonomiska och sociala effekterna i de medlemsstaterna. Beslut av EBA omfattas av artikel 38 i förordning (EU) nr 1093/2010.
8. Medlemsstaterna ska säkerställa att varje resolutionsmyndighet har den sakkunskap, de resurser och den operativa kapacitet som krävs för att tillämpa resolutionsåtgärder, och ges möjlighet att utöva sina befogenheter med den skyndsamhet och flexibilitet som krävs för att uppnå resolutionsmålen.
9. EBA ska, i samarbete med behöriga myndigheter och resolutionsmyndigheter, utveckla den sakkunskap, de resurser och den operativa kapacitet som krävs och ska övervaka genomförandet av punkt 8, bland annat genom regelbundna inbördes utvärderingar.
10. Om en medlemsstat i enlighet med punkt 1 utser mer än en myndighet för att tillämpa resolutionsverktygen och utöva resolutionsbefogenheterna, ska den lämna en fullständig motivering till EBA och kommissionen för detta och den ska tydligt fördela funktioner och ansvarsområden mellan de myndigheterna, säkerställa lämplig samordning dem emellan och utse en enda myndighet som kontaktmyndighet för samarbete och samordning med de relevanta myndigheterna i övriga medlemsstater.
11. Medlemsstaterna ska informera EBA om vilken nationell myndighet eller vilka nationella myndigheter som har utsetts till resolutionsmyndigheter och om kontaktmyndigheten och, där så krävs, om deras specifika funktioner och ansvarsområden. EBA ska offentliggöra förteckningen över de resolutionsmyndigheterna och kontaktmyndigheterna.
12. Utan att det påverkar artikel 85 får medlemsstaterna begränsa resolutionsmyndighetens, den behöriga myndighetens och deras respektive personals ansvar i enlighet med nationell rätt när det gäller åtgärder och underlåtenhet att handla vid utförandet av sina uppgifter enligt detta direktiv.
AVDELNING II
BEREDNING
KAPITEL I
Planer för återhämtning och resolution
Avsnitt 1
Allmänna bestämmelser
Artikel 4
Förenklade skyldigheter för vissa institut
1. Med hänsyn till de effekter som ett instituts fallissemang, till följd av arten av dess verksamhet, dess aktieägarstruktur, dess juridiska form, dess riskprofil, dess storlek och juridiska ställning, dess grad av sammankoppling med andra institut eller med det finansiella systemet i allmänhet, omfattningen och komplexiteten hos dess verksamheter, dess medlemskap i ett institutionellt skyddssystem eller någon annan form av system för solidariskt ansvar enligt artikel 113.7 i förordning (EU) nr 575/2013 och eventuellt tillhandahållande av investeringstjänster eller verksamheter enligt definitionen i artikel 4.1.2 i direktiv 2014/65/EU, och huruvida dess fallissemang och därpå följande avveckling under normala insolvensförfaranden sannolikt skulle få en betydande negativ påverkan på finansmarknaderna, på andra institut, på finansieringsvillkor eller på ekonomin i stort, ska medlemsstaterna säkerställa att behöriga myndigheter och resolutionsmyndigheter fastställer följande:
a)
Innehåll och närmare uppgifter i återhämtnings- och resolutionsplaner som föreskrivs i artiklarna 5-12.
b)
Det datum före vilket de första återhämtnings- och resolutionsplanerna ska upprättas och de intervall med vilka återhämtnings- och resolutionsplaner ska upprättas vilka kan vara längre än de som föreskrivs i artiklarna 5.2, 7.5, 10.6 och 13.3.
c)
Innehåll och närmare uppgifter i den information som institut är skyldiga att lämna enligt artiklarna 5.5, 11.1 och 12.2 samt i avsnitten A och B i bilagan.
d)
Detaljnivån på den bedömning av möjligheten till resolution som föreskrivs i artiklarna 15 och 16 och i avsnitt C i bilagan.
2. De behöriga myndigheterna och i förekommande fall resolutionsmyndigheterna ska göra den bedömning som avses i punkt 1, om så är lämpligt efter samråd med det nationella makrotillsynsorganet.
3. När förenklade skyldigheter tillämpas ska medlemsstaterna säkerställa att de behöriga myndigheterna och i förekommande fall resolutionsmyndigheterna när som helst kan införa fullständiga, icke-förenklade skyldigheter.
4. Medlemsstaterna ska säkerställa att enbart tillämpningen av förenklade skyldigheter inte påverkar den behöriga myndighetens och i förekommande fall resolutionsmyndighetens befogenheter att vidta en krisförebyggande åtgärd eller en krishanteringsåtgärd.
5. EBA ska senast den 3 juli 2015 utfärda riktlinjer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010 för att specificera de kriterier som det hänvisas till i punkt 1, för att i överensstämmelse med den punkten bedöma effekterna av ett instituts fallissemang på de finansiella marknaderna, på andra institut och på finansieringsvillkor.
6. Med beaktande, när så är lämpligt, av den erfarenhet som gjorts vid tillämpningen av de riktlinjer som avses i punkt 5 ska EBA ha befogenhet att utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn för att specificera de kriterier som avses i punkt 1, för att i överensstämmelse med den punkten bedöma effekterna av ett instituts fallissemang på de finansiella marknaderna, på andra institut och på finansieringsvillkor.
EBA ska överlämna de förslagen till tekniska standarder för tillsyn till kommissionen senast den 3 juli 2017.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de förslag till tekniska standarder för tillsyn som avses i första stycket i enlighet med artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010.
7. Behöriga myndigheter och resolutionsmyndigheter ska informera EBA om hur de har tillämpat punkterna 1, 8, 9 och 10 på institut inom deras jurisdiktion. EBA ska senast den 31 december 2017 lämna in en rapport till Europaparlamentet, rådet och kommissionen om genomförandet av punkterna 1, 8, 9 och10. Rapporten ska särskilt identifiera eventuella skillnader i genomförandet på nationell nivå av punkterna 1, 8, 9 och 10.
8. Om inte annat följer av punkterna 9 och 10 ska medlemsstaterna se till att behöriga myndigheter och i förekommande fall resolutionsmyndigheter får bevilja undantag för tillämpningen av
a)
kraven i avsnitten 2 och 3 i detta kapitel på institut som är underställda en central företagsenhet och som helt eller delvis är undantagna från tillsynskraven i nationell rätt i enlighet med artikel 10 i förordning (EU) nr 575/2013.
b)
kraven i avsnitt 2 på institut som är medlemmar i ett institutionellt skyddssystem.
9. Om ett undantag enligt punkt 8 beviljas ska medlemsstaterna
a)
tillämpa kraven i avsnitten 2 och 3 i detta kapitel på konsoliderad basis på den centrala företagsenheten och institut som är underställda denna i enlighet med artikel 10 i förordning (EU) nr 575/2013.
b)
kräva att det institutionella skyddssystemet uppfyller kraven i avsnitt 2 i samarbete med var och en av dess medlemmar som beviljats undantag.
I det syftet ska varje hänvisning till en koncern i avsnitten 2 och 3 i detta kapitel omfatta en central företagsenhet och institut som är underställda denna i den mening som avses i artikel 10 i förordning (EU) nr 575/2013 och deras dotterföretag, och varje hänvisning till moderföretag eller institut som är föremål för gruppbaserad tillsyn enligt artikel 111 i direktiv 2013/36/EU ska omfatta den centrala företagsenheten.
10. Institut som står under direkt tillsyn av Europeiska centralbanken enligt artikel 6.4 i förordning (EU) nr 1024/2013 eller utgör en betydande andel av en medlemsstats finansiella system ska utarbeta sina egna återhämtningsplaner i enlighet med avsnitt 2 i detta kapitel och ska bli föremål för enskilda resolutionsplaner i enlighet med avsnitt 3.
Vid tillämpningen av denna punkt ska verksamheten i ett institut anses utgöra en betydande del av den medlemsstatens finansiella system om något av följande villkor är uppfyllda:
a)
Det totala värdet av dess tillgångar överstiger 30 000 000 000 EUR.
b)
Andelen av dess totala tillgångar i förhållande till etableringsmedlemsstatens BNP överstiger 20 %, såvida det totala värdet av dess tillgångar inte understiger 5 000 000 000 EUR.
11. EBA ska utarbeta förslag till tekniska standarder för genomförande för att närmare ange enhetliga format, mallar och definitioner för behöriga myndigheters och resolutionsmyndigheters identifiering och överföring av information till EBA vid tillämpning av punkt 7, med förbehåll för proportionalitetsprincipen.
EBA ska överlämna dessa förslag till tekniska standarder för genomförande till kommissionen senast den 3 juli 2015.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de tekniska standarder för genomförande som avses i första stycket i enlighet med artikel 15 i förordning (EU) nr 1093/2010.
Avsnitt 2
Återhämtningsplanering
Artikel 5
Återhämtningsplaner
1. Medlemsstaterna ska säkerställa att varje institut som inte utgör en del av en koncern som är föremål för gruppbaserad tillsyn i enlighet med artiklarna 111 och 112 i direktiv 2013/36/EU upprättar och underhåller en återhämtningsplan som innehåller åtgärder som ska vidtas av institutet för att återställa dess finansiella ställning efter en betydande försämring av dess finansiella situation. Återhämtningsplaner ska anses utgöra en styrform i den mening som avses i artikel 74 i direktiv 2013/36/EU.
2. De behöriga myndigheterna ska säkerställa att instituten uppdaterar sina återhämtningsplaner minst en gång om året eller efter en förändring av institutets juridiska eller organisatoriska struktur, dess affärsverksamhet eller dess finansiella situation som kan ha en väsentlig inverkan på eller nödvändiggöra en ändring av återhämtningsplanen. Behöriga myndigheter får kräva att institut uppdaterar sina återhämtningsplaner oftare.
3. Återhämtningsplaner får inte förutsätta tillgång till eller erhållande av extraordinärt offentligt finansiellt stöd.
4. Återhämtningsplaner ska dock vid behov innehålla en analys av hur och när ett institut, i enlighet med de villkor som anges i planen, får ansöka om att få utnyttja centralbanksfaciliteter och identifiera de tillgångar som kan förväntas godtas som säkerhet.
5. Utan att det påverkar artikel 4 ska medlemsstaterna säkerställa att återhämtningsplanerna inbegriper de uppgifter som räknas upp i avsnitt A i bilagan. Medlemsstaterna får kräva att ytterligare uppgifter ska ingå i återhämtningsplanerna.
Återhämtningsplaner ska även omfatta möjliga åtgärder som institutet skulle kunna vidta när villkoren för tidigt ingripande enligt artikel 27 är uppfyllda.
6. Medlemsstaterna ska kräva att återhämtningsplaner omfattar lämpliga villkor och förfaranden för att säkerställa att återhämtningsåtgärder genomförs i rätt tid samt ett brett spektrum av återhämtningsalternativ. Medlemsstaterna ska kräva att återhämtningsplaner beaktar en rad olika scenarier som inbegriper svår makroekonomisk och finansiell stress som är relevant för institutets specifika förhållanden, bland annat systemomfattande händelser, finansiell stress som särskilt avser enskilda juridiska personer och koncerner.
7. EBA ska i nära samarbete med Europeiska systemrisknämnden (ESRB) senast den 3 juli 2015 utfärda riktlinjer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010 som ytterligare specificerar de olika scenarier som ska användas vid tillämpningen av punkt 6 i den här artikeln.
8. Medlemsstaterna får föreskriva att behöriga myndigheter har befogenhet att kräva att ett institut för detaljerade register över finansiella avtal där det berörda institutet är part.
9. Ledningsorganet för det institut som avses i punkt 1 ska bedöma och godkänna återhämtningsplanen innan den inlämnas till den behöriga myndigheten.
10. EBA ska utarbeta förslag till tekniska standarder som, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4, ytterligare specificerar den information som återhämtningsplanen som det hänvisas till i punkt 5 i den här artikeln ska innehålla.
EBA ska överlämna de förslagen till tekniska standarder för tillsyn till kommissionen senast den 3 juli 2015.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de tekniska standarder för tillsyn som avses i första stycket, i enlighet med artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010.
Artikel 6
Bedömning av återhämtningsplaner
1. Medlemsstaterna ska kräva att de institut som är skyldiga att utarbeta återhämtningsplaner i enlighet med artiklarna 5.1 och 7.1 lämnar in de återhämtningsplanerna till den behöriga myndigheten för granskning. Medlemsstaterna ska kräva att instituten på tillfredsställande sätt kan visa den behöriga myndigheten att dessa planer uppfyller kriterierna i punkt 2.
2. De behöriga myndigheterna ska, inom sex månader efter det att varje plan lämnats in, och efter samråd med de behöriga myndigheterna i de medlemsstater där det finns betydande filialer, i den mån det är relevant för den filialen, granska planen och bedöma hur väl den plan uppfyller de krav som fastställs i artikel 5 samt följande kriterier:
a)
Genomförandet av de föreslagna arrangemangen i planen kan rimligen förväntas upprätthålla eller återställa institutets eller koncernens bärkraft och finansiella ställning, med beaktande av de förberedande åtgärder som institutet har vidtagit eller planerar att vidta.
b)
Planen och de specifika alternativen i planen kan rimligen förväntas bli genomförda snabbt och effektivt i situationer av finansiell stress och i största möjliga utsträckning undvika några betydande negativa effekter på det finansiella systemet, inbegripet scenarier som skulle leda till att andra institut skulle genomföra återhämtningsplaner under samma period.
3. När den behöriga myndigheten bedömer återhämtningsplanernas lämplighet ska den ta hänsyn till lämpligheten av institutets kapital- och finansieringsstruktur i förhållande till komplexitetsgraden hos dess organisatoriska struktur och dess riskprofil.
4. Den behöriga myndigheten ska tillhandahålla resolutionsmyndigheten återhämtningsplanen. Resolutionsmyndigheten får granska återhämtningsplanen i syfte att identifiera eventuella åtgärder i planen som skulle kunna inverka negativt på institutets möjlighet till resolution och att lämna rekommendationer till den behöriga myndigheten med avseende på de frågorna.
5. I de fall den behöriga myndigheten bedömer att det finns väsentliga brister i återhämtningsplanen, eller väsentliga hinder för dess genomförande, ska den meddela institutet eller koncernens moderföretag sin bedömning och kräva att institutet inom två månader, som med myndigheternas godkännande kan förlängas med en månad, inkommer med en reviderad plan som visar hur de bristerna eller hindren har tagits itu med.
Innan den behöriga myndigheten kräver att ett institut ska lämna in en reviderad återhämtningsplan ska den ge institutet möjlighet att yttra sig om det kravet.
Om den behöriga myndigheten inte anser att det i den reviderade planen har tagits itu med bristerna och hindren på ett adekvat sätt får den beordra institutet att göra vissa specifika ändringar av planen.
6. Om institutet underlåter att inkomma med en reviderad återhämtningsplan, eller om den behöriga myndigheten slår fast att den reviderade återhämtningsplanen inte på ett tillfredsställande sätt åtgärdar de brister eller potentiella hinder som myndigheten konstaterade i sin ursprungliga bedömning, och det inte är möjligt att på ett adekvat sätt åtgärda bristerna eller hindren genom att ge order om att vissa specifika ändringar ska göras, ska den behöriga myndigheten ålägga institutet att inom rimlig tid identifiera de ändringar av affärsverksamheten som det kan göra för att ta itu med bristerna i eller hindren för genomförandet av återhämtningsplanen.
Om institutet inte identifierar sådana ändringar inom den tidsram som den behöriga myndigheten satt, eller om den behöriga myndigheten bedömer att de av institutet föreslagna åtgärderna inte innebär att institutet på ett adekvat sätt tar itu med bristerna eller hindren, får den behöriga myndigheten beordra institutet att vidta de åtgärder som myndigheten anser vara nödvändiga och proportionerliga, varvid hänsyn tas till hur allvarliga bristerna och hindren är och den effekt som åtgärderna skulle ha på institutets affärsverksamhet.
Den behöriga myndigheten får, utan att det påverkar artikel 104 i direktiv 2013/36/EU, beordra institutet att
a)
reducera riskprofilen i institutet, även likviditetsrisken,
b)
möjliggöra rekapitaliseringsåtgärder i rätt tid,
c)
se över institutets strategi och struktur,
d)
vidta ändringar i finansieringsstrategin för att förstärka motståndskraften i kärnaffärsområdena och de kritiska funktionerna,
e)
vidta förändringar i institutets styrningsstruktur.
Den förteckning över åtgärder som avses i denna punkt ska inte hindra medlemsstaterna att bemyndiga de behöriga myndigheterna att vidta ytterligare åtgärder i enlighet med nationell rätt.
7. Om den behöriga myndigheten kräver att ett institut vidtar åtgärder enligt punkt 6 ska dess beslut om åtgärderna vara motiverade och proportionerliga. Beslutet ska meddelas institutet skriftligen och vara möjligt att överklaga.
8. EBA ska utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn som specificerar de minimikriterier och förfaranden som den behöriga myndigheten ska utvärdera för bedömningen enligt punkt 2 i den här artikeln och artikel 8.1.
EBA ska överlämna de förslagen till tekniska standarder för tillsyn till kommissionen senast den 3 juli 2015.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de tekniska standarder för tillsyn som avses i första stycket, i enlighet med förfarandet i artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010.
Artikel 7
Återhämtningsplaner på koncernnivå
1. Medlemsstaterna ska säkerställa att moderföretag inom unionen upprättar och till den samordnande tillsynsmyndigheten lämnar in en koncernåterhämtningsplan. Koncernåterhämtningsplaner ska bestå av en återhämtningsplan för koncernen som helhet när dess moderföretag är ett moderföretag inom unionen. Koncernåterhämtningsplanen ska identifiera åtgärder som kan bli nödvändiga att genomföra på nivån för moderföretaget inom unionen och på nivån för varje enskilt dotterföretag.
2. I enlighet med artikel 8 får de behöriga myndigheterna begära att dotterföretag upprättar och lämnar in återhämtningsplaner på individuell basis.
3. Den samordnande tillsynsmyndigheten ska, under förutsättning att sekretesskraven enligt detta direktiv gäller, översända koncernåterhämtningsplaner till:
a)
de relevanta behöriga myndigheter som avses i artiklarna 115 och 116 i direktiv 2013/36/EU,
b)
de behöriga myndigheterna i de medlemsstater där det finns betydande filialer, i den mån det är relevant för den filialen,
c)
resolutionsmyndigheten på koncernnivå, och
d)
dotterföretagens resolutionsmyndigheter.
4. Koncernåterhämtningsplanen ska syfta till att uppnå en stabilisering av koncernen som helhet, eller av ett institut som ingår i koncernen, när den befinner sig i ett ansträngt läge för att åtgärda eller avlägsna orsakerna till nödsituationen och återställa koncernens eller institutets finansiella ställning, samtidigt som hänsyn tas till andra koncernenheters finansiella ställning.
Koncernåterhämtningsplanen ska inbegripa arrangemang för att säkerställa att de åtgärder som planeras att vidtas på nivån för moderföretaget inom unionen och på nivån för de enheter som det hänvisas till i artikel 1.1 c och d, liksom åtgärder som planeras att vidtas på nivån för dotterföretagen och, i tillämpliga fall i enlighet med i direktiv 2013/36/EU, på nivån för de betydande filialerna, är samordnade och konsekventa.
5. Koncernåterhämtningsplanen, och eventuella planer som upprättats för ett enskilt dotterföretag, ska innehålla de inslag som specificeras i artikel 5. De planerna ska i tillämpliga fall innehålla arrangemang för finansiellt stöd inom koncernen som antas enligt ett avtal om koncerninternt finansiellt stöd som har ingåtts i enlighet med kapitel III.
6. Koncernåterhämtningsplaner ska innehålla ett antal återhämtningsalternativ med åtgärder för att hantera de scenarier som anges i artikel 5.6.
För vart och ett av scenarierna ska det i koncernåterhämtningsplanen anges huruvida det finns hinder för genomförandet av återhämtningsåtgärder inom koncernen, inbegripet på nivån för de enskilda enheter som planen omfattar, och huruvida det finns väsentliga praktiska eller juridiska hinder för att utan dröjsmål överföra kapitalbasen eller betala skulder eller tillgångar inom koncernen.
7. Ledningsorganet för den enhet som upprättar koncernåterhämtningsplanen enligt punkt 1 ska bedöma och godkänna koncernåterhämtningsplanen innan den inlämnas till den samordnande tillsynsmyndigheten.
Artikel 8
Bedömning av koncernåterhämtningsplaner
1. Den samordnande tillsynsmyndigheten ska, tillsammans med de behöriga myndigheterna för dotterföretag, efter samråd med de behöriga myndigheter som avses i artikel 116 i direktiv 2013/36/EU och med de behöriga myndigheter som är ansvariga för de betydande filialerna i den mån det är relevant för den betydande filialen, granska koncernåterhämtningsplanen och bedöma i vilken utsträckning den uppfyller de krav och kriterier som anges i artiklarna 6 och 7. Den bedömningen ska göras i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 6 och med denna artikel och ska beakta potentiella effekter av återhämtningsåtgärderna på den finansiella stabiliteten i alla medlemsstater där koncernen verkar.
2. Den samordnande tillsynsmyndigheten och de behöriga myndigheterna för dotterföretag ska eftersträva att nå ett gemensamt beslut om
a)
granskningen och bedömningen av koncernåterhämtningsplanen,
b)
huruvida en återhämtningsplan ska upprättas på individuell basis för institut som ingår i koncernen, och
c)
tillämpningen av de åtgärder som anges i artikel 6.5 och 6.6.
Parterna ska eftersträva att nå ett gemensamt beslut inom fyra månader från det datum då den samordnande tillsynsmyndigheten översände koncernåterhämtningsplanen i enlighet med artikel 7.3.
EBA får på begäran av en behörig myndighet bistå de behöriga myndigheterna när det gäller att nå ett gemensamt beslut i enlighet med artikel 31 c i förordning (EU) nr 1093/2010.
3. I avsaknad av ett gemensamt beslut mellan de behöriga myndigheterna, inom fyra månader från datum för översändande, om granskningen och bedömningen av koncernåterhämtningsplanen eller om åtgärder som moderföretaget inom unionen ska vidta i enlighet med artikel 6.5 och 6.6, ska den samordnande tillsynsmyndigheten fatta sitt eget beslut med avseende på de ärendena. Den samordnande tillsynsmyndigheten ska fatta sitt beslut med beaktande av de synpunkter och reservationer från övriga behöriga myndigheter som uttryckts under fyramånadersperioden. Den samordnande tillsynsmyndigheten ska meddela beslutet till moderföretaget inom unionen och till de övriga behöriga myndigheterna.
Om någon av de behöriga myndigheter som avses i punkt 2 vid den fyramånadersperiodens slut har hänskjutit ett ärende som anges i punkt 7 till EBA i enlighet med artikel 19 i förordning (EU) nr 1093/2010, ska den samordnande tillsynsmyndigheten skjuta upp sitt beslut och invänta eventuella beslut som EBA kan fatta enligt artikel 19.3 i den förordningen och ska fatta sitt beslut i enlighet med EBA:s beslut. Fyramånadersperioden ska anses utgöra förlikningsskedet i den mening som avses i förordningen. EBA ska fatta sitt beslut inom en månad. Ärendet får inte hänskjutas till EBA efter det att perioden på fyra månader har löpt ut eller efter det att ett gemensamt beslut har fattats. Om EBA inte inom en månad har fattat sitt beslut ska den samordnande tillsynsmyndighetens beslut gälla.
4. I avsaknad av ett gemensamt beslut mellan de behöriga myndigheterna, inom fyra månader från datum för översändande, om
a)
huruvida en återhämtningsplan ska upprättas på individuell basis för institut som omfattas av myndigheternas jurisdiktion, eller
b)
tillämpningen på dotterföretagsnivå av de åtgärder som avses i artikel 6.5 och 6.6,
ska varje behörig myndighet fatta sitt eget beslut i det ärendet.
Om någon av de berörda behöriga myndigheterna vid fyramånadersperiodens slut har hänskjutit ett ärende som anges i punkt 7 till EBA i enlighet med artikel 19 i förordning (EU) nr 1093/2010, ska den behöriga myndigheten för dotterföretaget skjuta upp sitt beslut och invänta eventuella beslut som EBA får fatta i enlighet med artikel 19.3 i den förordningen och ska fatta sitt beslut i enlighet med EBA:s beslut. Fyramånadersperioden ska anses utgöra förlikningsperioden i den mening som avses i den förordningen. EBA ska fatta sitt beslut inom en månad. Ärendet får inte hänskjutas till EBA efter det att perioden på fyra månader har löpt ut eller efter det att ett gemensamt beslut har fattats. Om EBA inte inom en månad har fattat sitt beslut ska beslutet av den behöriga myndighet som är ansvarig för dotterföretaget på individuell nivå gälla.
5. De övriga behöriga myndigheter som inte har invändningar enligt punkt 4 får fatta ett gemensamt beslut om en koncernåterhämtningsplan som omfattar koncernenheter som faller inom deras jurisdiktion.
6. Det gemensamma beslut som avses i punkt 2 eller 5 och varje beslut som fattas av de berörda myndigheterna i avsaknad av ett gemensamt beslut enligt punkterna 3 och 4 ska erkännas som slutgiltigt och tillämpas av de behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna.
7. EBA får på begäran av en behörig myndighet i enlighet med punkt 3 eller 4 endast bistå de behöriga myndigheterna när det gäller att nå en överenskommelse i enlighet med artikel 19.3 i förordning (EU) nr 1093/2010 med avseende på bedömningen av återhämtningsplaner och genomförandet av åtgärderna i artikel 6.6 a, b och d.
Artikel 9
Indikatorer för återhämtningsplanen
1. Vid tillämpningen av artiklarna 5-8 ska de behöriga myndigheterna kräva att alla återhämtningsplaner innehåller en ram med indikatorer som fastställts av institutet och som identifierar tidpunkterna för när planens åtgärder får vidtas. De behöriga myndigheterna ska komma överens om sådana indikatorer i samband med bedömningen av återhämtningsplaner i enlighet med artiklarna 6 och 8. Indikatorerna kan vara av kvalitativ eller kvantitativ art beroende på institutets finansiella ställning och ska enkelt kunna övervakas. De behöriga myndigheterna ska se till att instituten inför lämpliga arrangemang för en regelbunden övervakning av indikatorerna.
Trots första stycket får ett institut
a)
vidta åtgärder enligt sin återhämtningsplan även när den relevanta indikatorn inte har uppfyllts men när institutets ledningsorgan anser det vara lämpligt med tanke på omständigheterna, eller
b)
avstå från att vidta en sådan åtgärd om institutets ledningsorgan inte anser det vara lämpligt med tanke på omständigheterna.
Ett beslut om att vidta någon av de åtgärder som avses i återhämtningsplanen eller ett beslut om att avstå från att vidta en sådan åtgärd ska utan dröjsmål meddelas den behöriga myndigheten.
2. EBA ska senast den 3 juli 2015 utfärda riktlinjer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010 för att specificera den minimiförteckning över kvalitativa och kvantitativa indikatorer som avses i punkt 1.
Avsnitt 3
resolutionsplanering
Artikel 10
Resolutionsplaner
1. Resolutionsmyndigheten ska efter samråd med den behöriga myndigheten och efter samråd med resolutionsmyndigheterna i de jurisdiktioner där eventuella betydande filialer är belägna, i den mån det är relevant för den betydande filialen, upprätta en resolutionsplan för varje institut som inte utgör en del av en koncern som är föremål för gruppbaserad tillsyn enligt artiklarna 111 och 112 i direktiv 2013/36/EU. Resolutionsplanen ska innehålla de resolutionsåtgärder som resolutionsmyndigheten får vidta om institutet uppfyller villkoren för resolution. Information som avses i punkt 7 a ska meddelas det berörda institutet.
2. Resolutionsmyndigheten ska när den upprättar resolutionsplanen identifiera alla väsentliga hinder för resolution och då så är nödvändigt och proportionerligt, beskriva relevanta åtgärder för hur de hindren kan undanröjas, enligt kapitel II i denna avdelning.
3. Resolutionsplanen ska beakta relevanta scenarier inberäknat att fallissemangshändelsen kan vara en isolerad händelse eller kan inträffa i en tid av mer omfattande finansiell instabilitet eller övergripande systempåverkande händelser. Resolutionsplanen får inte förutsätta något av följande:
a)
Tillgång till extraordinärt offentligt finansiellt stöd förutom tillämpningen av de finansieringsarrangemang som fastställs i enlighet med artikel 100.
b)
Akut likviditetsstöd från centralbanker.
c)
Likviditetsstöd från centralbanker med icke standardmässiga villkor för säkerheter, löptider och räntesatser.
4. Resolutionsplanen ska innehålla en analys av hur och när ett institut, i enlighet med de villkor som anges i planen, får ansöka om att få utnyttja centralbanksfaciliteter och ska identifiera de tillgångarna som kan förväntas godtas som säkerhet.
5. Resolutionsmyndigheter får begära att instituten bistår dem vid utarbetandet och uppdateringen av planerna.
6. Resolutionsplaner ska ses över, och i tillämpliga fall uppdateras, minst en gång om året och efter varje väsentlig förändring av institutets juridiska eller organisatoriska struktur eller dess affärsverksamhet eller dess finansiella ställning som skulle kunna ha en väsentlig inverkan på planens effektivitet eller på annat sätt framtvingar en översyn av resolutionsplanen.
När det gäller översyner eller uppdateringar av resolutionsplaner enligt första stycket ska instituten och de behöriga myndigheterna omedelbart informera resolutionsmyndigheterna om alla förändringar som kräver en sådan översyn eller uppdatering.
7. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4 ska resolutionsplanen ange alternativ när det gäller användning av de resolutionsverktyg som det hänvisas till i avsnitt IV på institutet. Denna ska innehålla följande, kvantifierat när så är lämpligt och möjligt:
a)
En sammanfattning av huvudinslagen i planen.
b)
En sammanfattning av de väsentliga förändringar för institutet som inträffat sedan den senaste resolutionsinformationen lämnades in.
c)
En beskrivning av hur kritiska funktioner och kärnaffärsområden, i den utsträckning som krävs, skulle kunna avskiljas juridiskt och ekonomiskt från övriga funktioner för att säkerställa fortsatt verksamhet efter institutets fallissemang.
d)
En uppskattning av tidsramen för att genomföra varje väsentlig del av planen.
e)
En detaljerad beskrivning av den bedömning av möjligheterna till resolution som gjorts i enlighet med punkt 2 i denna artikel och artikel 15.
f)
En beskrivning av alla åtgärder som krävs enligt artikel 17 för att åtgärda eller avlägsna identifierade hinder för resolution som ett resultat av den bedömning som gjorts i enlighet med artikel 15.
g)
En detaljerad beskrivning av förfarandena för att fastställa värdet och möjligheten att sälja ut institutets kritiska funktioner, kärnaffärsområden och tillgångar.
h)
En detaljerad beskrivning av arrangemangen för att säkerställa att den begärda informationen enligt artikel 11 är aktuell och att den alltid är tillgänglig för resolutionsmyndigheterna.
i)
En förklaring från resolutionsmyndigheten av hur resolutionsalternativen skulle kunna finansieras utan ett antagande om något av följande:
i)
Extraordinärt offentligt finansiellt stöd förutom tillämpningen av de finansieringsarrangemang som fastställs i enlighet med artikel 100.
ii)
Akut likviditetsstöd från centralbanker.
iii)
Likviditetsstöd från centralbanker med icke standardmässiga villkor för säkerheter, löptider och räntesatser.
j)
En detaljerad beskrivning av de olika resolutionsstrategier som skulle kunna tillämpas enligt de olika möjliga scenarierna samt de tillämpliga tidsfristerna.
k)
En beskrivning av kritiska ömsesidiga beroenden.
l)
En beskrivning av handlingsalternativen för att bevara tillgång till betalnings- och clearingtjänster och annan infrastruktur och en bedömning av överförbarheten för kunders positioner.
m)
En analys av planens effekter på institutets anställda, inbegripet en bedömning av därmed förknippade kostnader, och en beskrivning av planerade förfaranden för samråd med personalen under resolutionsprocessen, i tillämpliga fall med beaktande av nationella system för dialog mellan arbetsmarknadens parter.
n)
En plan för kommunikation med media och allmänheten.
o)
Minimikravet för kapitalbasen och de kvalificerade skulderna i enlighet med artikel 45.1, och i förekommande fall en tidsfrist för att nå avsedd nivå.
p)
Minimikravet för kapitalbasen och instrumenten för avtalsenlig skuldnedskrivning enligt artikel 45.1, och i förekommande fall en tidsfrist för att nå avsedd nivå.
q)
En beskrivning av grundläggande operationer och system för kontinuerlig drift av institutets operativa processer.
r)
I förekommande fall eventuella yttranden från institutet om resolutionsplanen.
8. Medlemsstaterna ska säkerställa att resolutionsmyndigheter har befogenhet att kräva att ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d för detaljerade register över finansiella avtal där institutet eller enheten är part. Resolutionsmyndigheten får ange en tidsfrist inom vilken institutet eller enheten som avses i artikel 1.1 b, c eller d ska inkomma med de registren. Samma tidsfrist ska gälla för samtliga institut och samtliga enheter som avses i artikel 1.1 b, c och d som omfattas av myndighetens jurisdiktion. Resolutionsmyndigheten får besluta att fastställa olika tidsfrister för de olika finansiella avtalstyper som avses i artikel 2.100. Denna punkt ska inte påverka den behöriga myndighetens befogenhet att samla in information.
9. EBA ska, efter samråd med ESRB, utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn som ytterligare specificerar innehållet i resolutionsplanerna.
EBA ska överlämna dessa förslag till tekniska standarder för tillsyn till kommissionen senast den 3 juli 2015.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de tekniska standarder för tillsyn som avses i första stycket, i enlighet med artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010.
Artikel 11
Information för tillämpningen av resolutionsplaner och samarbete från institutets sida
1. Medlemsstaterna ska säkerställa att resolutionsmyndigheter har befogenhet att begära att berörda institut
a)
samarbetar i den utsträckning som krävs för att upprätta resolutionsplaner,
b)
förser dem, endera direkt eller genom den behöriga myndigheten, med all nödvändig information för att upprätta och genomföra resolutionsplaner.
Resolutionsmyndigheterna ska särskilt ha befogenhet att, bland annan information, begära in den information och analys som specificeras i avsnitt B i bilagan.
2. De behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna ska samarbeta med resolutionsmyndigheterna för att kontrollera huruvida delar av eller all den informationen som avses i punkt 1 redan finns tillgänglig. Om sådan information är tillgänglig ska de behöriga myndigheterna lämna den informationen till resolutionsmyndigheterna.
3. EBA ska utarbeta förslag till tekniska standarder för genomförande för att specificera förfaranden och en minimiuppsättning standardformulär och mallar för överlämnande av information enligt denna artikel.
EBA ska överlämna de förslagen till tekniska standarder för genomförande till kommissionen senast den 3 juli 2015.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de tekniska standarder för genomförande som avses i första stycket i enlighet med artikel 15 i förordning (EU) nr 1093/2010.
Artikel 12
Koncernresolutionsplaner
1. Medlemsstaterna ska säkerställa att resolutionsmyndigheterna på koncernnivå tillsammans med resolutionsmyndigheterna för dotterföretag och efter samråd med resolutionsmyndigheterna för de betydande filialerna i den mån det är relevant för den betydande filialen, upprättar koncernresolutionsplaner. Koncernresolutionsplaner ska inbegripa en plan för resolution av koncernen som helhet när dess moderföretag är ett moderföretag inom unionen, endera genom resolution på nivån för moderföretaget eller genom uppdelning och resolution av dotterföretagen. I koncernresolutionsplanen ska åtgärder anges för resolution av
a)
moderföretaget inom unionen,
b)
de dotterföretag som utgör en del av koncernen och som är belägna i unionen,
c)
de enheter som avses i artikel 1.1 c och d, och
d)
om inte annat följer av avdelning VI, de dotterföretag som utgör en del av koncernen och som är belägna utanför unionen.
2. Koncernresolutionsplanen ska upprättas på grundval av den information som lämnas enligt artikel 11.
3. Koncernresolutionsplanen ska
a)
fastställa resolutionsåtgärder som ska vidtas med avseende på koncernenheter, både genom resolutionsåtgärder för de enheter som avses i artikel 1.1 b, c och d, moderföretaget och dotterinstituten samt genom samordnade resolutionsåtgärder med avseende på dotterinstitut, i de scenarier som anges i artikel 10.3,
b)
undersöka i vilken utsträckning det skulle vara möjligt att använda resolutionsverktyg och utöva resolutionsbefogenheter på ett samordnat sätt på koncernenheter etablerade i unionen, inklusive åtgärder för att underlätta tredje mans köp av hela koncernen eller enskilda affärsområden eller aktiviteter som tillhandahålls av ett flertal koncernenheter, eller av särskilda koncernenheter, samt identifiera eventuella potentiella hinder för en samordnad resolution,
c)
om en koncern inbegriper enheter med säte i tredjeländer, identifiera lämpliga arrangemang för samarbete och samordning med de relevanta myndigheterna i de tredjeländerna och följderna av resolutionen inom unionen,
d)
identifiera åtgärder som är nödvändiga för att underlätta koncernresolution när villkoren för resolution är uppfyllda, inklusive att juridiskt och ekonomiskt avskilja särskilda funktioner eller affärsområden,
e)
fastställa eventuella ytterligare åtgärder som inte avses i detta direktiv men som resolutionsmyndigheten på koncernnivå har för avsikt att vidta inom ramen för resolutionen av koncernen,
f)
identifiera hur koncernresolutionsåtgärderna skulle kunna finansieras och, där finansieringsarrangemangen skulle behövas, ange principer för att dela upp ansvaret för den finansieringen mellan finansieringskällor i olika medlemsstater. Resolutionsplanen får inte förutsätta något av följande:
i)
Extraordinärt offentligt finansiellt stöd förutom tillämpningen av de finansieringsarrangemang som fastställs i enlighet med artikel 100.
ii)
Akut likviditetsstöd från centralbanker.
iii)
Likviditetsstöd från centralbanker med icke standardmässiga villkor för säkerheter, löptider och räntesatser.
De principerna ska fastställas på grundval av rättvisa och välavvägda kriterier och ska särskilt beakta artikel 107.5 och effekterna på den finansiella stabiliteten i alla berörda medlemsstater.
4. Bedömningen av möjligheten till en resolution av koncernen enligt artikel 16 ska ske samtidigt som koncernresolutionsplanen upprättas och uppdateras i enlighet med denna artikel. En detaljerad beskrivning av den bedömning av möjligheterna till resolution som gjorts i enlighet med artikel 16 ska ingå i koncernresolutionsplanen.
5. Koncernresolutionsplaner får inte ha en oproportionerlig verkan på någon medlemsstat.
6. EBA ska, efter samråd med ESRB, utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn som specificerar innehållet i koncernresolutionsplaner, med beaktande av de många olika affärsmodeller som koncerner på den inre marknaden har.
EBA ska överlämna de förslagen till tekniska standarder för tillsyn till kommissionen senast den 3 juli 2015.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de tekniska standarder för tillsyn som avses i första stycket, i enlighet med förfarandet i artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010.
Artikel 13
Krav och förfaranden för koncernresolutionsplaner
1. Moderföretag inom unionen ska till resolutionsmyndigheten på koncernnivå inkomma med den information som får krävas i enlighet med artikel 11. Denna information ska röra det moderföretag inom unionen och i den utsträckning som krävs var och en av koncernenheterna, inbegripet de enheter som avses i artikel 1.1 c och d.
Tillsynsmyndigheten på koncernnivå ska, under förutsättning att sekretesskraven som föreskrivs i detta direktiv tillämpas, översända den information som tillhandahålls i enlighet med denna punkt till
a)
EBA,
b)
resolutionsmyndigheterna för dotterföretag,
c)
resolutionsmyndigheterna i jurisdiktioner där betydande filialer är belägna i den mån det är relevant för den betydande filialen,
d)
de relevanta behöriga myndigheter som avses i artiklarna 115 och 116 i direktiv 2013/36/EU, och
e)
resolutionsmyndigheterna i de medlemsstater där de enheter som avses i artikel 1.1 c och d är etablerade.
Information som tillhandahållits av resolutionsmyndigheten på koncernnivå till resolutionsmyndigheterna och de behöriga myndigheterna för dotterföretagen, till resolutionsmyndigheterna i jurisdiktioner där betydande filialer är belägna samt till de relevanta behöriga myndigheter som avses i artiklarna 115 och 116 i direktiv 2013/36/EU, ska åtminstone innehålla all information som är relevant för dotterföretaget eller den betydande filialen. Information som lämnas till EBA ska innehålla all information som är relevant för EBA:s roll inom ramen för koncernresolutionsplanerna. När det gäller information som avser dotterföretag i tredjeländer, ska resolutionsmyndigheten på koncernnivå inte ha någon skyldighet att överlämna den informationen utan samtycke från relevant tillsynsmyndighet eller resolutionsmyndighet i tredjelandet.
2. Medlemsstaterna ska säkerställa att resolutionsmyndigheter på koncernnivå, efter samverkan med de resolutionsmyndigheter som avses i punkt 1 andra stycket i denna artikel, i resolutionskollegier och efter samråd med de relevanta behöriga myndigheterna, inbegripet med behöriga myndigheter i de medlemsstatsjurisdiktioner där betydande filialer är belägna, upprättar och uppdaterar koncernresolutionsplaner. Resolutionsmyndigheter på koncernnivå får om de så önskar, och med förbehåll för att de uppfyller de sekretesskrav som fastställs i artikel 98 i detta direktiv, i arbetet med att upprätta och upprätthålla koncernresolutionsplaner inbegripa ett tredjelands resolutionsmyndigheter från de jurisdiktioner där koncernen har etablerat dotterföretag eller finansiella holdingföretag eller betydande filialer i den mening som avses i artikel 51 i direktiv 2013/36/EU.
3. Medlemsstaterna ska säkerställa att koncernresolutionsplaner ses över, och om så är lämpligt, uppdateras minst en gång om året, samt efter varje förändring som avser den juridiska eller organisatoriska strukturen, affärsverksamheten eller finansiella ställningen inom koncernen, inbegripet varje koncernenhet, som kan ha en väsentlig inverkan på eller nödvändiggöra en ändring av planen.
4. Antagandet av koncernresolutionsplanen ska ha formen av ett gemensamt beslut av resolutionsmyndigheten på koncernnivå och resolutionsmyndigheterna för dotterföretag.
De resolutionsmyndigheterna ska fatta ett gemensamt beslut inom fyra månader från det att resolutionsmyndigheten på koncernnivå översänt den information som avses i punkt 1 andra stycket.
EBA får på begäran av en resolutionsmyndighet bistå resolutionsmyndigheten när det gäller att nå ett gemensamt beslut i enlighet med artikel 31 c i förordning (EU) nr 1093/2010.
5. Om resolutionsmyndigheterna inte har nått ett gemensamt beslut inom fyra månader, ska resolutionsmyndigheten på koncernnivå fatta ett eget beslut om koncernresolutionsplanen. Beslutet ska innehålla en fullständig motivering och beakta synpunkter och reservationer som de övriga resolutionsmyndigheterna har fört fram. Resolutionsmyndigheten på koncernnivå ska lämna beslutet till moderföretaget inom unionen.
Om någon av resolutionsmyndigheterna vid fyramånadersperiodens slut har hänskjutit ärendet till EBA i enlighet med artikel 19 i förordning (EU) nr 1093/2010, ska resolutionsmyndigheten på koncernnivå, om inte annat följer av punkt 9 i den här artikeln, skjuta upp sitt beslut och invänta eventuella beslut som EBA får fatta i enlighet med artikel 19.3 i den förordningen och ska fatta sitt beslut i enlighet med EBA:s beslut. Denna fyramånadersperiod ska anses utgöra förlikningsperioden i den mening som avses i den förordningen. EBA ska fatta sitt beslut inom en månad. Ärendet får inte hänskjutas till EBA efter det att denna period på fyra månader har löpt ut eller efter det att ett gemensamt beslut har fattats. Om EBA inte inom en månad har fattat sitt beslut ska beslutet från resolutionsmyndigheten på koncernnivå tillämpas.
6. Om ett gemensamt beslut av resolutionsmyndigheterna inte har antagits inom fyra månader ska varje resolutionsmyndighet som är ansvarig för ett dotterföretag fatta ett eget beslut och utforma och upprätthålla en resolutionsplan för de enheter som omfattas av dess jurisdiktion. Varje enskilt beslut ska innehålla en fullständig motivering, ange skälen till invändningarna till den föreslagna koncernresolutionsplanen och beakta synpunkter och reservationer som de övriga behöriga myndigheterna och resolutionsmyndigheterna fört fram. Varje resolutionsmyndighet ska meddela sitt beslut till de andra medlemmarna i resolutionskollegiet.
Om någon av resolutionsmyndigheterna vid fyramånadersperiodens slut har hänskjutit ärendet till EBA i enlighet med artikel 19 i förordning (EU) nr 1093/2010, ska den berörda resolutionsmyndigheten, om inte annat följer av punkt 9 i den här artikeln, skjuta upp sitt beslut och invänta eventuella beslut som EBA får fatta i enlighet med artikel 19.3 i den förordningen och ska fatta sitt beslut i enlighet med EBA:s beslut. Denna fyramånadersperiod ska anses utgöra förlikningsperioden i den mening som avses i den förordningen. EBA ska fatta sitt beslut inom en månad. Ärendet får inte hänskjutas till EBA efter det att denna period på fyra månader har löpt ut eller efter det att ett gemensamt beslut har fattats. Om EBA inte inom en månad har fattat sitt beslut ska beslutet av dotterföretagets resolutionsmyndighet tillämpas.
7. De övriga resolutionsmyndigheter som inte har invändningar enligt punkt 6 får fatta ett gemensamt beslut om en koncernresolutionsplan som omfattar koncernenheter som faller inom deras jurisdiktion.
8. De gemensamma beslut som avses i punkterna 4 och 7 och de beslut som fattas av resolutionsmyndigheterna i avsaknad av ett gemensamt beslut enligt punkterna 5 och 6 ska erkännas som slutgiltiga och tillämpas av de övriga berörda resolutionsmyndigheterna.
9. I enlighet med punkterna 5 och 6 i den här artikeln får EBA, på begäran av en resolutionsmyndighet, bistå resolutionsmyndigheterna med att nå en överenskommelse i enlighet med artikel 19.3 i förordning (EU) nr 1093/2010 såvida inte någon av de berörda resolutionsmyndigheterna bedömer att det omtvistade ärendet på något sätt kan inkräkta på deras medlemsstaters finanspolitiska ansvar.
10. Om gemensamma beslut fattas enligt punkterna 4 och 7 och om en resolutionsmyndighet enligt punkt 9 bedömer att den omtvistade frågan avseende koncernresolutionsplanerna inkräktar på dess medlemsstats finanspolitiska ansvar, ska resolutionsmyndigheten på koncernnivå företa en ny bedömning av koncernresolutionsplanen, inbegripet minimikravet för kapitalbas och kvalificerade skulder.
Artikel 14
Översändande av resolutionsplaner till behöriga myndigheterna
1. Resolutionsmyndigheten ska översända resolutionsplanerna och eventuella ändringar av dessa till de berörda behöriga myndigheterna.
2. Resolutionsmyndigheten på koncernnivå ska översända resolutionsplanerna och eventuella ändringar av dessa till de berörda behöriga myndigheterna.
KAPITEL II
Möjlighet till resolution
Artikel 15
Bedömning av instituts möjlighet till resolution
1. Medlemsstaterna ska säkerställa att resolutionsmyndigheten, efter att den samrått med den behöriga myndigheten och med resolutionsmyndigheterna i de jurisdiktioner där betydande filialer är belägna, i den mån det är relevant för den betydande filialen, bedömer i vilken utsträckning en resolution av institut som inte utgör en del av en koncern är möjlig utan att förutsätta tillgång till något av följande:
a)
Extraordinärt offentligt finansiellt stöd förutom tillämpningen av de finansieringsarrangemang som fastställs i enlighet med artikel 100.
b)
Akut likviditetsstöd från centralbanker.
c)
Likviditetsstöd från centralbanker med icke standardmässiga villkor för säkerheter, löptider och räntesatser.
En resolution av ett institut ska anses möjlig om det är rimligt och trovärdigt att resolutionsmyndigheten antingen kan avveckla institutet enligt normala insolvensförfaranden eller försätta institutet i resolution med tillämpning av de olika resolutionsverktygen eller resolutionsbefogenheterna samtidigt som betydande negativa effekter på de finansiella systemen i största möjliga mån undviks, inklusive mer omfattande instabila finansiella förhållanden eller systemomfattande händelser, i den medlemsstat i vilken institutet är etablerat, eller i andra medlemsstater eller i unionen och för att säkerställa att institutets kritiska funktioner kan upprätthållas. Resolutionsmyndigheterna ska upplysa EBA i tid när en resolution av ett institut inte anses vara möjlig.
2. För den bedömning av möjligheten till resolution som avses i punkt 1 ska resolutionsmyndigheten åtminstone bedöma de frågeställningar som närmare anges i avsnitt C i bilagan.
3. Resolutionsmyndigheten ska göra en bedömning av möjligheten till en resolution enligt denna artikel samtidigt som den upprättar och uppdaterar resolutionsplanen i enlighet med artikel 10.
4. EBA ska, efter samråd med ESRB, utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn för att specificera de frågor och kriterier som ska granskas för bedömningen av möjligheten till resolution av institut eller koncerner som anges i punkt 2 i den här artikeln och i artikel 16.
EBA ska överlämna dessa förslag till tekniska standarder för tillsyn till kommissionen senast den 3 juli 2015.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de förslag till tekniska standarder för tillsyn som avses i första stycket i enlighet med artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010.
Artikel 16
Bedömning av koncerners möjlighet till resolution
1. Medlemsstaterna ska säkerställa att resolutionsmyndigheterna på koncernnivå, tillsammans med resolutionsmyndigheterna för dotterföretagen, efter samråd med den samordnande tillsynsmyndigheten och de behöriga myndigheterna för sådana dotterföretag, och resolutionsmyndigheterna i de jurisdiktioner där betydande filialer är belägna i den mån det är relevant för den betydande filialen, bedömer i vilken utsträckning en resolution av koncerner är möjlig utan att förutsätta tillgång till något av följande:
a)
Extraordinärt offentligt finansiellt stöd förutom tillämpningen av de finansieringsarrangemang som fastställs i enlighet med artikel 100.
b)
Akut likviditetsstöd från centralbanker.
c)
Likviditetsstöd från centralbanker med icke standardmässiga villkor för säkerheter, löptider och räntesatser.
En resolution av en koncern ska anses möjlig om det är rimligt och trovärdigt att resolutionsmyndigheterna antingen kan avveckla koncernenheter enligt normala insolvensförfaranden eller försätta koncernenheter i resolution med tillämpning av resolutionsverktygen eller resolutionsbefogenheterna på koncernenheterna samtidigt som betydande negativa effekter på de finansiella systemen i största möjliga mån undviks, inklusive mer omfattande instabila finansiella förhållanden eller systemomfattande händelser, i de medlemsstater i vilka koncernenheter är etablerade, eller i andra medlemsstater eller i unionen och för att säkerställa att koncernenheternas kritiska funktioner kan upprätthållas om de utan svårigheter kan avskiljas vid lämplig tidpunkt eller på annat sätt. Resolutionsmyndigheterna på koncernnivå ska meddela EBA i tid när en resolution av en koncern inte anses vara möjlig.
Bedömningen av en koncerns möjlighet till resolution ska beaktas av de resolutionskollegier som avses i artikel 88.
2. För den bedömning av möjligheten till koncernresolution ska resolutionsmyndigheterna, åtminstone, bedöma de frågeställningar som närmare anges i avsnitt C i bilagan.
3. Bedömningen av möjligheten till en koncernresolution enligt denna artikel ska ske samtidigt som koncernresolutionsplanerna upprättas och uppdateras i enlighet med artikel 12. Bedömningen ska ske i enlighet med den beslutsprocess som anges i artikel 13.
Artikel 17
Befogenheter att åtgärda eller avlägsna hinder för resolution
1. Medlemsstaterna ska säkerställa att när en resolutionsmyndighet, efter att ha gjort en bedömning av resolutionsmöjligheterna för ett institut i enlighet med artiklarna 15 och 16, efter samråd med den behöriga myndigheten, slår fast att det finns väsentliga hinder för möjligheten att försätta det institutet i resolution, ska resolutionsmyndigheten skriftligen meddela det beslutet till det berörda institutet, till den behöriga myndigheten och till resolutionsmyndigheterna i de jurisdiktioner där betydande filialer är belägna.
2. Kravet på resolutionsmyndigheterna att upprätta resolutionsplaner och på de berörda resolutionsmyndigheterna att komma fram till ett gemensamt beslut om koncernresolutionsplanerna i artikel 10.1 respektive artikel 13.4 ska efter det meddelande som anges i punkt 1 i den här artikeln tillfälligt upphävas tills åtgärderna för att undanröja de väsentliga hinder för möjligheten att försätta ett institut i resolution godtagits av resolutionsmyndigheten enligt punkt 3 i den här artikeln eller beslutats enligt punkt 4 i den här artikeln.
3. Inom fyra månader från mottagandet av ett meddelande i enlighet med punkt 1, ska institutet till resolutionsmyndigheten föreslå möjliga åtgärder för att åtgärda eller avlägsna de väsentliga hinder som angetts i meddelandet. Resolutionsmyndigheten ska, efter samråd med den behöriga myndigheten, bedöma huruvida de åtgärderna effektivt minskar eller avlägsnar de ifrågavarande väsentliga hindren.
4. Om resolutionsmyndigheten bedömer att de av ett institut föreslagna åtgärderna i enlighet med punkt 3 inte effektivt minskar eller avlägsnar de ifrågavarande hindren, ska den, antingen direkt eller indirekt genom den behöriga myndigheten, kräva att institutet vidtar alternativa åtgärder som skulle kunna uppnå det målet samt skriftligt meddela institutet dessa åtgärder, vilket inom en månad ska föreslå en plan för att genomföra dem.
När resolutionsmyndigheten identifierar alternativa åtgärder ska den visa på vilket sätt de av institutet föreslagna åtgärderna inte skulle kunna avlägsna hindren för möjligheten till resolution och hur de föreslagna alternativa åtgärderna är proportionerliga för att avlägsna hindren. Resolutionsmyndigheten ska beakta det hot som de hindren för möjligheten till resolution innebär för den finansiella stabiliteten samt den inverkan åtgärderna har på institutets verksamhet, dess stabilitet och dess förmåga att bidra till ekonomin.
5. Vid tillämpning av punkt 4 ska resolutionsmyndigheterna ha befogenhet att vidta någon av följande åtgärder:
a)
Kräva att institutet ser över koncerninterna finansieringsarrangemang eller omprövar avsaknaden av sådana, eller upprättar serviceavtal, antingen koncerninterna avtal eller avtal med tredje man, för att säkra tillhandahållandet av kritiska funktioner.
b)
Kräva att institutet begränsar sina maximala enskilda och totala exponeringar.
c)
Införa särskilda eller regelbundna kompletterande informationskrav som är relevanta för resolutionsändamål.
d)
Kräva att institutet avyttrar särskilda tillgångar.
e)
Kräva att institutet begränsar eller upphör med specifik befintlig eller föreslagen verksamhet.
f)
Begränsa eller förhindra utveckling av nya eller befintliga affärsområden eller försäljning av nya eller befintliga produkter.
g)
Kräva förändringar av de juridiska eller operativa strukturerna för institutet eller varje koncernenhet som direkt eller indirekt står under dess kontroll så att komplexiteten minskas för att säkerställa att det kan gå att juridiskt och operativt avskilja kritiska funktioner från övriga funktioner genom tillämpningen av resolutionsverktygen.
h)
Kräva att ett institut eller ett moderföretag bildar ett finansiellt moderholdingföretag i en medlemsstat eller ett finansiellt moderholdingföretag inom unionen.
i)
Kräva att ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d emitterar kvalificerade skulder för att uppfylla kraven i artikel 45.
j)
Kräva att ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d vidtar åtgärder för att uppfylla minimikraven för kapitalbas och kvalificerade skulder enligt artikel 45, och inte minst försöker omförhandla kvalificerade skulder, övriga primärkapitalinstrument eller supplementärkapitalinstrument som det eller den har utfärdat, för att säkerställa att resolutionsmyndighetens eventuella beslut om att skriva ned eller konvertera den skulden eller det instrumentet verkställs enligt rätten i den jurisdiktion som skulden eller instrumentet omfattas av.
k)
Om ett institut är ett dotterföretag till ett holdingföretag med blandad verksamhet, kräva att holdingföretaget med blandad verksamhet bildar ett separat finansiellt holdingföretag för att kontrollera institutet, om nödvändigt för att underlätta resolutionen av institutet och för att undvika att tillämpningen av de resolutionsverktyg och resolutionsbefogenheter som avses i avsnitt IV får negativa konsekvenser för den icke-finansiella delen av koncernen.
6. Ett beslut enligt punkt 1 eller 4 ska uppfylla följande krav:
a)
De ska underbyggas med angivande av motiven till bedömningen eller fastställandet i fråga.
b)
Det ska ange hur bedömningen eller fastställandet uppfyller kravet på proportionalitet i tillämpningen som föreskrivs i punkt 4.
c)
Det ska kunna överklagas.
7. Innan resolutionsmyndigheten identifierar eventuella åtgärder enligt punkt 4, ska resolutionsmyndigheten, efter samråd med den behöriga myndigheten och i förekommande fall den utsedda nationella makrotillsynsmyndigheten, noggrant överväga åtgärdernas potentiella effekter på institutet i fråga, på den inre marknaden för finansiella tjänster, på den finansiella stabiliteten i andra medlemsstater och i unionen som helhet.
8. EBA ska senast den 3 juli 2015 utfärda riktlinjer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010 för att specificera närmare uppgifter om åtgärderna som anges i punkt 5 och de omständigheter under vilka var och en av åtgärderna får tillämpas.
Artikel 18
Befogenheter att åtgärda eller avlägsna resolutionshinder: behandling av koncerner
1. Resolutionsmyndigheten på koncernnivå ska tillsammans med resolutionsmyndigheterna för dotterföretagen, efter samråd med tillsynskollegiet och resolutionsmyndigheterna i jurisdiktioner där betydande filialer är belägna, i den mån det är relevant för den betydande filialen, beakta den bedömning som krävs enligt artikel 16 inom resolutionskollegiet och vidta alla rimliga mått och steg för att nå ett gemensamt beslut i fråga om tillämpningen av åtgärder som har fastställts i enlighet med artikel 17.4 med avseende på samtliga institut som ingår i koncernen.
2. Resolutionsmyndigheten på koncernnivå ska, i samarbete med den samordnande tillsynsmyndigheten och EBA, i enlighet med artikel 25.1 i förordning (EU) nr 1093/2010, utarbeta och överlämna en rapport till moderföretaget inom unionen, till dotterföretagens resolutionsmyndigheter, som överlämnar den till de dotterföretag som de har tillsyn över, och till resolutionsmyndigheterna i de jurisdiktioner där betydande filialer är belägna. Rapporten ska utarbetas efter samråd med de behöriga myndigheterna och ska analysera de väsentliga hindren för en effektiv tillämpning av resolutionsverktygen och utövandet av resolutionsbefogenheterna vad avser koncernen. Rapporten ska beakta effekterna på institutets affärsmodell och rekommendera proportionerliga och riktade åtgärder som, enligt myndighetens uppfattning, är nödvändiga eller lämpliga för att avlägsna de hindren.
3. Inom fyra månader från mottagandet av en sådan rapport får moderföretaget inom unionen inkomma med synpunkter och för resolutionsmyndigheten på koncernnivå föreslå alternativa åtgärder för att lösa de hinder som konstaterats i rapporten.
4. Resolutionsmyndigheterna på koncernnivå ska meddela alla eventuella åtgärdsförslag från moderföretaget inom unionen till den samordnande tillsynsmyndigheten, EBA, dotterföretagens resolutionsmyndigheter och resolutionsmyndigheterna i de jurisdiktioner där betydande filialer är belägna, i den mån det är relevant för den betydande filialen. Resolutionsmyndigheterna på koncernnivå och resolutionsmyndigheterna för dotterföretagen ska, efter samråd med de behöriga myndigheterna och resolutionsmyndigheterna i jurisdiktioner där betydande filialer är belägna, göra allt som står i deras makt för att inom resolutionskollegiet nå ett gemensamt beslut om fastställandet av de väsentliga hindren, och om så krävs, bedömningen av de åtgärder som har föreslagits av moderföretaget inom unionen och av de åtgärder som krävts av myndigheterna för att åtgärda eller avlägsna hindren, med hänsyn tagen till de potentiella effekter som åtgärderna kan ha i alla de medlemsstater där koncernen är verksam.
5. Det gemensamma beslutet ska nås inom fyra månader från det att moderföretaget i unionen inkommit med yttranden, eller vid utgången av den fyramånadersperiod som avses i punkt 3, beroende på vilket som inträffar först. Det ska motiveras och fastställas i ett dokument som resolutionsmyndigheten på koncernnivå ska tillställa moderföretaget inom unionen.
EBA får på begäran av en resolutionsmyndighet bistå resolutionsmyndigheten när det gäller att nå ett gemensamt beslut i enlighet med artikel 31 c i förordning (EU) nr 1093/2010.
6. Om ett gemensamt beslut inte nås inom den period som avses i punkt 5, ska resolutionsmyndigheten på koncernnivå fatta ett eget beslut om de lämpliga åtgärder som i enlighet med artikel 17.4 ska vidtas på koncernnivå.
Beslutet ska innehålla en fullständig motivering och beakta synpunkter och reservationer som de övriga resolutionsmyndigheterna har fört fram. Resolutionsmyndigheten på koncernnivå ska lämna beslutet till moderföretaget inom unionen.
Om någon av resolutionsmyndigheterna vid fyramånadersperiodens slut har hänskjutit ett ärende som nämns i punkt 9 i den här artikeln till EBA i enlighet med artikel 19 i förordning (EU) nr 1093/2010, ska resolutionsmyndigheten på koncernnivå skjuta upp sitt beslut och invänta eventuella beslut som EBA kan fatta i enlighet med artikel 19.3 i den förordningen och ska fatta sitt beslut i enlighet med EBA:s beslut. Denna fyramånadersperiod ska anses utgöra förlikningsperioden i den mening som avses i den förordningen. EBA ska fatta sitt beslut inom en månad. Ärendet får inte hänskjutas till EBA efter det att fyramånadersperioden löpt ut eller efter det att ett gemensamt beslut har fattats. Om EBA inte inom en månad har fattat sitt beslut ska beslutet från resolutionsmyndigheten på koncernnivå tillämpas.
7. Om inget gemensamt beslut föreligger ska resolutionsmyndigheterna för dotterföretag fatta sina egna beslut om de lämpliga åtgärder som i enlighet med artikel 17.4 ska vidtas av dotterföretag på individuell nivå. Beslutet ska innehålla en fullständig motivering och beakta synpunkter och reservationer som de övriga resolutionsmyndigheterna har fört fram. Beslutet ska lämnas till det berörda dotterföretaget och till resolutionsmyndigheten på koncernnivå.
Om någon av resolutionsmyndigheterna vid fyramånadersperiodens slut har hänskjutit ett ärende som nämns i punkt 9 i den här artikeln till EBA i enlighet med artikel 19 i förordning (EU) nr 1093/2010, ska dotterföretagets resolutionsmyndighet skjuta upp sitt beslut och invänta eventuella beslut som EBA kan fatta i enlighet med artikel 19.3 i den förordningen, och ska fatta sitt beslut i enlighet med EBA:s beslut. Denna fyramånadersperiod ska anses utgöra förlikningsperioden i den mening som avses i den förordningen. EBA ska fatta sitt beslut inom en månad. Ärendet får inte hänskjutas till EBA efter det att denna period på fyra månader har löpt ut eller efter det att ett gemensamt beslut har fattats. Om EBA inte inom en månad har fattat sitt beslut ska beslutet av dotterföretagets resolutionsmyndighet för dotterföretaget tillämpas.
8. Det gemensamma beslut som avses i punkt 5 och de beslut som fattas av resolutionsmyndigheterna i avsaknad av ett gemensamt beslut som avses i punkt 6 ska erkännas som slutgiltiga och tillämpas av de övriga berörda resolutionsmyndigheterna.
9. I avsaknad av ett gemensamt beslut om vidtagande av någon av de åtgärder som avses i artikel 17.5 g, h eller k får EBA, på begäran av en resolutionsmyndighet i enlighet med punkterna 6 eller 7 i den här artikeln, bistå resolutionsmyndigheterna med att nå en överenskommelse i enlighet med artikel 19.3 i förordning (EU) nr 1093/2010.
KAPITEL III
Finansiellt stöd inom koncerner
Artikel 19
Avtal om finansiellt stöd inom koncerner
1. Medlemsstaterna ska säkerställa att ett moderinstitut i en medlemsstat, ett moderinstitut inom unionen, eller en enhet som avses i artikel 1.1 c eller d och dess dotterföretag i andra medlemsstater eller tredjeländer, som är institut eller finansinstitut som omfattas av moderföretagets gruppbaserade tillsyn, får ingå avtal om att bevilja finansiellt stöd till varje annan avtalspart som uppfyller villkoren för tidigt ingripande enligt artikel 27, förutsatt att de villkor som fastställs i detta kapitel är uppfyllda.
2. Detta kapitel är inte tillämpligt på koncerninterna finansiella arrangemang, däribland finansieringsarrangemang och användning av centraliserade finansieringsarrangemang under förutsättning att ingen av parterna i sådana arrangemang uppfyller villkoren för tidigt ingripande.
3. Ett avtal om finansiellt stöd inom koncerner får inte vara ett villkor för att
a)
ge finansiellt stöd inom koncerner till varje koncernenhet som har finansiella svårigheter om institutet bestämmer sig för att göra det, på grundval av beslut som fattas från fall till fall och i enlighet med koncernens riktlinjer, förutsatt att det inte medför någon risk för koncernen som helhet, eller
b)
få verka i en medlemsstat.
4. Medlemsstaterna ska undanröja alla rättsliga hinder i nationell rätt mot koncerninterna finansiella stödtransaktioner som utförs i enlighet med detta kapitel under förutsättning att inget i detta kapitel hindrar medlemsstaterna från att ålägga begränsningar med avseende på koncerninterna transaktioner med anknytning till nationell rätt som utnyttjar möjligheterna som föreskrivs i förordning (EU) nr 575/2013, införlivar direktiv 2013/36/EU eller uppställer krav på att delar av en koncern eller av verksamheter som genomförs inom en koncern av skäl hänförliga till finansiell stabilitet ska separeras.
5. Avtalet om finansiellt stöd inom koncerner får
a)
omfatta ett eller flera koncerndotterföretag, och får stadga om finansiellt stöd från moderföretaget till dotterföretag, från dotterföretag till moderföretaget, mellan dotterföretag inom koncernen som är parter i avtalet, eller någon kombination av de enheterna,
b)
stadga om finansiellt stöd i form av ett lån, utställande av garantier, tillhandahållande av tillgångar som ställs som säkerhet eller någon kombination av dessa former av finansiellt stöd inom ramen för en eller flera transaktioner, inbegripet mellan stödmottagaren och en tredje man.
6. Om en koncernenhet, i enlighet med villkoren för avtalet om finansiellt stöd inom koncerner, samtycker till att ge finansiellt stöd till en annan koncernenhet, får avtalet inbegripa en motsvarande avtalsutfästelse från den koncernenhet som mottar stödet om att ge finansiellt stöd till den koncernenhet som ger stödet.
7. Avtalet om finansiellt stöd inom koncerner ska specificera principerna för beräkningen av ersättningen för varje transaktion som görs enligt avtalet. De principerna ska innefatta ett krav på att ersättningen ska bestämmas vid den tidpunkt då det finansiella stödet tillhandahålls. Avtalet, inklusive principerna för beräkning av ersättningen för tillhandahållande av det finansiella stödet och övriga avtalsvillkor, ska vara förenligt med följande principer:
a)
Varje part ska ingå avtalet av fri vilja.
b)
När avtal ingås och när ersättningen för tillhandahållandet av finansiellt stöd bestäms måste varje part agera för att tillvarata sina egna intressen och får därvid ta hänsyn till eventuella direkta eller indirekta fördelar som en part kan komma i åtnjutande av som ett resultat av det tillhandahållna finansiella stödet.
c)
Varje part som tillhandahåller finansiellt stöd måste ha full insyn i relevant information från varje part som tar emot finansiellt stöd innan ersättningen för tillhandahållandet av det finansiella stödet bestäms och innan ett eventuellt beslut om att tillhandahålla finansiellt stöd fattas.
d)
Ersättningen för tillhandahållande av finansiellt stöd får fastställas med beaktande av information som den part som ger stödet förfogar över med anledning av att denna ingår i samma koncern som den stödmottagande parten och som inte är tillgänglig för marknaden.
e)
Principerna för beräkningen av ersättningen för tillhandahållande av finansiellt stöd behöver inte fastställas med beaktande av eventuell förväntad tillfällig påverkan på marknadspriserna som följer av händelser som inte är hänförliga till koncernen.
8. Avtalet om finansiellt stöd inom koncerner får endast ingås om ingen av parterna, vid den tidpunkt då det föreslagna avtalet ingås, enligt deras respektive behöriga myndigheter, uppfyller villkoren för tidigt ingripande.
9. Medlemsstaterna ska säkerställa att alla rättigheter, ersättningsanspråk eller åtgärder som följer av avtalet om finansiellt stöd inom koncerner endast får hävdas av avtalsparterna, med uteslutande av tredje man.
Artikel 20
Behöriga myndigheters granskning av det föreslagna avtalet samt medling
1. Moderinstitutet inom unionen ska till den samordnande tillsynsmyndigheten inkomma med en ansökan om tillstånd för varje avtal om koncerninternt finansiellt stöd som föreslås enligt artikel 19. Ansökan ska innehålla texten till det föreslagna avtalet och ange vilka koncernenheter som föreslås vara avtalsparter.
2. Den samordnande tillsynsmyndigheten ska utan dröjsmål vidarebefordra ansökan till de behöriga myndigheterna för varje dotterföretag som föreslås vara avtalspart så att ett gemensamt beslut kan fattas.
3. Den samordnande tillsynsmyndigheten ska, i enlighet med det förfarande som föreskrivs i punkterna 5 och 6 i denna artikel, bevilja auktorisation om villkoren i det föreslagna avtalet är förenliga med de villkor för finansiellt stöd som fastställs i artikel 23.
4. Den samordnande tillsynsmyndigheten får, i enlighet med det förfarande som föreskrivs i punkterna 5 och 6 i den här artikeln, förbjuda att det föreslagna avtalet ingås om det kan anses oförenligt med de villkor för finansiellt stöd som fastställs i artikel 23.
5. De behöriga myndigheterna ska göra allt som står i deras makt för att, inom fyra månader från den dag då den samordnande tillsynsmyndigheten mottog ansökan, nå ett gemensamt beslut, som tar hänsyn till de potentiella effekterna, inbegripet budgeteffekter, som verkställandet av avtalet kan få i alla de medlemsstater där koncernen verkar, om huruvida villkoren i det föreslagna avtalet är förenliga med villkoren för finansiellt stöd som fastställs i artikel 23. Det gemensamma beslutet ska fastställas i ett dokument tillsammans med en fullständig motivering till beslutet, som den samordnande tillsynsmyndigheten ska överlämna till sökanden.
EBA får på begäran av en behörig myndighet bistå de behöriga myndigheterna när det gäller att nå en överenskommelse i enlighet med artikel 31 i förordning (EU) nr 1093/2010.
6. Om de berörda tillsynsmyndigheterna inte nått ett gemensamt beslut inom fyra månader, ska den samordnande tillsynsmyndigheten fatta ett eget beslut om ansökan. Detta beslut ska redovisas i ett dokument med fullständig motivering och ska beakta synpunkter och reservationer som de övriga behöriga myndigheterna har uttryckt under fyramånadersperioden. Den samordnande tillsynsmyndigheten ska meddela sitt beslut till den sökande och de övriga behöriga myndigheterna.
7. Om någon av de berörda behöriga myndigheterna vid fyramånadersperiodens slut har hänskjutit ärendet till EBA i enlighet med artikel 19 i förordning (EU) nr 1093/2010, ska den samordnande tillsynsmyndigheten skjuta upp sitt beslut och invänta eventuella beslut som EBA kan fatta i enlighet med artikel 19.3 i den förordningen och ska fatta sitt beslut i enlighet med EBA:s beslut. Denna fyramånadersperiod ska anses utgöra förlikningsperioden i den mening som avses i den förordningen. EBA ska fatta sitt beslut inom en månad. Ärendet får inte hänskjutas till EBA efter det att tidsperioden på fyra månader har löpt ut eller efter det att ett gemensamt beslut har fattats.
Artikel 21
Aktieägares godkännande av ett föreslaget avtal
1. Medlemsstaterna ska kräva att ett föreslaget avtal som godkänts av de behöriga myndigheterna ska godkännas av aktieägarna i varje koncernenhet som föreslås bli avtalspart. I ett sådant fall ska avtalet endast gälla för de parter vars aktieägare har godkänt avtalet i enlighet med punkt 2.
2. Ett avtal om finansiellt stöd inom en koncern ska vara giltigt med avseende på en koncernenhet endast om dess aktieägare har godkänt att ledningsorganet för ifrågavarande koncernenhet fattar ett beslut om att koncernenheten ska tillhandahålla eller ta emot finansiellt stöd i enlighet med avtalsvillkoren och i enlighet med villkoren som fastställs i detta kapitel, och detta godkännande från aktieägarna inte har återkallats.
3. Ledningsorganet för varje enhet som är avtalspart ska varje år lämna en rapport till aktieägarna om hur avtalet fungerar och om genomförande av eventuella beslut som fattats enligt avtalet.
Artikel 22
Överlämnande av avtalen om finansiellt stöd inom koncerner till resolutionsmyndigheter
Behöriga myndigheter ska lämna över de avtal om finansiellt stöd inom koncerner som de har godkänt och alla ändringar till dessa till de berörda resolutionsmyndigheterna.
Artikel 23
Villkor för finansiellt stöd inom koncerner
1. En koncernenhet får endast tillhandahålla finansiellt stöd i enlighet med artikel 19 om samtliga följande villkor är uppfyllda:
a)
Det finns rimliga utsikter att det tillhandahållna stödet i betydande grad avhjälper de finansiella svårigheterna i den koncernenhet som mottar stödet.
b)
Tillhandahållandet av finansiellt stöd syftar till att bevara eller återställa den finansiella stabiliteten i koncernen som helhet eller i någon av koncernenheterna och innebär att den koncernenhet som ger stödet gagnar sina egna intressen.
c)
Det finansiella stödet ges på vissa villkor, inklusive ersättning i enlighet med artikel 19.7.
d)
På grundval av den information som ledningsorganet för den koncernenhet som ger stödet hade tillgång till vid tidpunkten då beslutet om att ge finansiellt stöd fattades, kan det rimligen antas att ersättningen för stödet kommer att betalas och, om stödet utges i form av lån, att den stödmottagande koncernenheten återbetalar lånet. Om stödet ges i form av en garanti eller annan slags säkerhet ska samma villkor tillämpas med avseende på den skuld som uppkommer hos mottagaren om garantin eller säkerheten utlöses.
e)
Tillhandahållandet av det finansiella stödet äventyrar inte likviditeten eller solvensen i den koncernenhet som ger stödet.
f)
Tillhandahållandet av det finansiella stödet skapar inte något hot mot den finansiella stabiliteten, i synnerhet inte i den medlemsstat där den koncernenhet som ger stödet är belägen.
g)
Den koncernenhet som ger stödet uppfyller de krav som uppställs med avseende på kapitalbas eller likviditet i direktiv 2013/36/EU och alla övriga krav som uppställs enligt artikel 104.2 i direktiv 2013/36/EU vid den tidpunkt då stödet tillhandahålls, och den omständigheten att finansiellt stöd har tillhandahållits leder inte till att koncernenheten överträder de kraven, såvida inte tillstånd till detta har getts av den behöriga myndighet som är ansvarig för tillsyn på individuell nivå av den enhet som ger stödet.
h)
Den koncernenhet som ger stödet uppfyller de krav på stora exponeringar som fastställs i förordning (EU) nr 575/2013 och i direktiv 2013/36/EU vid den tidpunkt då stödet tillhandahålls, inbegripet eventuell nationell rätt om utnyttjande av de där föreskrivna alternativen, och den omständigheten att finansiellt stöd har tillhandahållits leder inte till att koncernenheten överträder de kraven, såvida inte tillstånd till detta har getts av den behöriga myndighet som är ansvarig för tillsyn på individuell nivå av den koncernenhet som ger stödet.
i)
Tillhandahållandet av finansiellt stöd äventyrar inte möjligheten till resolution av den koncernenhet som ger stödet.
2. EBA ska utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn i syfte att specificera villkoren som fastställs i punkt 1 a, c, e och i.
EBA ska överlämna de förslagen till tekniska standarder för tillsyn till kommissionen senast den 3 juli 2015.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de förslag till tekniska standarder för tillsyn som avses i första stycket i enlighet med artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010.
3. EBA ska senast den 3 januari 2016 utfärda riktlinjer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010 för att främja en enhetligare praxis för specificeringen av de villkor som fastställs i punkt 1 b, d, f, g och h i den här artikeln.
Artikel 24
Beslut om att ge finansiellt stöd
Beslutet om att ge finansiellt stöd inom koncerner i enlighet med avtalet ska fattas av ledningsorganet för den koncernenhet som tillhandahåller det finansiella stödet. Det beslutet ska motiveras och i beslutet ska målet för det föreslagna finansiella stödet anges. I beslutet ska särskilt anges hur tillhandahållandet av det finansiella stödet uppfyller de villkor som fastställs i artikel 23.1. Beslutet om att godkänna finansiellt stöd inom en koncern i enlighet med avtalet ska fattas av ledningsorganet för den koncernenhet som tar emot det finansiella stödet.
Artikel 25
Behöriga myndigheters invändningsrätt
1. Innan finansiellt stöd ges i enlighet med ett avtal om finansiellt stöd inom koncerner ska ledningsorganet för den koncernenhet som avser att ge finansiellt stöd anmäla detta till
a)
sin behöriga myndighet,
b)
i förekommande fall den samordnande tillsynsmyndigheten, om denna inte är den myndighet som avses i leden a och c,
c)
den behöriga myndigheten för den koncernenhet som mottar stödet, om denna inte är den myndighet som avses i leden a och b, och
d)
EBA.
Anmälan ska innehålla ledningsorganets motiverade beslut i enlighet med artikel 24 och de närmare uppgifterna om det föreslagna finansiella stödet, inklusive en kopia på avtalet om finansiellt stöd inom koncernen.
2. Den behöriga myndigheten för den koncernenhet som ger stödet får, inom fem bankdagar från mottagandet av en fullständig anmälan, förbjuda eller begränsa tillhandahållandet av finansiellt stöd om den bedömer att villkoren för finansiellt stöd inom koncerner som fastställs i artikel 23 inte är uppfyllda. Ett beslut av den behöriga myndigheten att förbjuda eller begränsa det finansiella stödet ska motiveras.
3. Beslutet av den behöriga myndigheten att godkänna, förbjuda eller begränsa det finansiella stödet ska omedelbart anmälas till
a)
den samordnande tillsynsmyndigheten,
b)
den behöriga myndigheten för den koncernenhet som mottar stödet, och
c)
EBA.
Den samordnande tillsynsmyndigheten ska omedelbart informera de övriga medlemmarna i tillsynskollegiet och medlemmarna i resolutionskollegiet.
4. Om den samordnande tillsynsmyndigheten eller den behöriga myndigheten med ansvar för den stödmottagande koncernenheten har invändningar mot beslutet att förbjuda eller begränsa det finansiella stödet får de inom två dagar hänskjuta frågan till EBA och begära dess bistånd i enlighet med artikel 31 i förordning (EU) nr 1093/2010.
5. Om den behöriga myndigheten inte förbjuder eller begränsar det finansiella stödet inom den tidsperiod som anges i punkt 2, eller före utgången av den perioden har godkänt det stödet, får det finansiella stödet ges i enlighet med de villkor som anmälts till den behöriga myndigheten.
6. Beslutet av institutets ledningsorgan att tillhandahålla finansiellt stöd ska översändas till
a)
den behöriga myndigheten,
b)
i förekommande fall den samordnande tillsynsmyndigheten, om denna inte är samma som myndigheten enligt leden a och c,
c)
den behöriga myndigheten för den koncernenhet som mottar stödet, om denna är en annan än myndigheten enligt leden a och b, och
d)
EBA.
Den samordnande tillsynsmyndigheten ska omedelbart informera de övriga medlemmarna i tillsynskollegiet och medlemmarna i resolutionskollegiet.
7. Om den behöriga myndigheten begränsar eller förbjuder finansiellt stöd inom koncernen enligt punkt 2 i den här artikeln och om koncernresolutionsplanen enligt artikel 7.5 hänvisar till koncerninternt finansiellt stöd, får den behöriga myndigheten för den koncernenhet till vilken stöd begränsas eller förbjuds begära att den samordnande tillsynsmyndigheten gör en omprövning av koncernresolutionsplanen enligt artikel 8, eller när en resolutionsplan upprättas på individuell basis, begära att koncernenheten lämnar in en reviderad resolutionsplan.
Artikel 26
Offentliggörande
1. Medlemsstaterna ska säkerställa att koncernenheter offentliggör om de har ingått ett avtal om finansiellt stöd inom koncerner enligt artikel 19 och offentliggör en beskrivning av avtalets allmänna villkor och namnen på de koncernenheter som är avtalsparter samt uppdaterar den informationen minst en gång om året.
Artiklarna 431-434 i förordning (EU) nr 575/2013 ska tillämpas.
2. EBA ska utarbeta förslag till tekniska standarder för genomförande för att specificera formen för och innehållet i den beskrivning som avses i punkt 1.
EBA ska överlämna de förslagen till tekniska standarder för genomförande till kommissionen senast den 3 juli 2015.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta förslagen till de tekniska standarder för genomförande som avses i första stycket i enlighet med artikel 15 i förordning (EU) nr 1093/2010.
AVDELNING III
TIDIGT INGRIPANDE
Artikel 27
Åtgärder för tidigt ingripande
1. Om ett institut överträder, eller till följd av bland annat en snabbt försämrad finansiell ställning, inbegripet en försämrad likviditetssituation, ökad hävstång, nödlidande lån eller koncentration av exponeringar, på grundval av en uppsättning indikatorer, som kan inbegripa institutets kapitalbaskrav plus 1,5 procentenheter, inom en snar framtid sannolikt kommer att överträda kraven i förordning (EU) nr 575/2013, direktiv 2013/36/EU, avdelning II i direktiv 2014/65/EU eller någon av artiklarna 3-7, 14-17, samt 24, 25 och 26 i förordning (EU) nr 600/2014, ska medlemsstaterna säkerställa att behöriga myndigheter, utan att det påverkar de åtgärder som avses i artikel 104 i direktiv 2013/36/EU, i tillämpliga fall åtminstone förfogar över åtgärder för att göra följande:
a)
Kräva att institutets ledningsorgan genomför ett eller flera av de arrangemang eller åtgärder som anges i återhämtningsplanen eller i enlighet med artikel 5.2 uppdaterar sådana återhämtningsplaner när de omständigheter som ledde till det tidiga ingripandet skiljer sig från de antaganden som fastställts i den ursprungliga återhämtningsplanen och genomföra ett eller flera av de arrangemang eller åtgärder som fastställs i den uppdaterade planen inom en viss tidsram för att säkerställa att de situationer som avses i inledningen inte längre är tillämpliga.
b)
Kräva att institutets ledningsorgan analyserar situationen, fastställer åtgärder för att komma till rätta med de problem som har konstaterats och utformar ett åtgärdsprogram för att komma till rätta med dessa problem och en tidtabell för att genomföra åtgärderna.
c)
Kräva att institutets ledningsorgan sammankallar, eller om ledningsorganet inte följer det kravet, själva direkt sammankalla institutets bolagsstämma, och i bägge fallen fastställa dagordningen och kräva att antagande av vissa beslut ska övervägas av aktieägarna.
d)
Kräva att en eller flera personer i ledningsorganet eller i den verkställande ledningen avsätts eller byts ut om de har konstaterats vara olämpliga att utföra sina uppdrag enligt artikel 13 i direktiv 2013/36/EU eller artikel 9 i direktiv 2014/65/EU.
e)
Kräva att institutets ledningsorgan upprättar en förhandlingsplan om skuldomläggning med vissa eller alla av sina borgenärer i enlighet med återhämtningsplanen, i tillämpliga fall.
f)
Kräva ändringar av institutets affärsstrategi.
g)
Kräva ändringar av institutets juridiska eller operativa strukturer.
h)
Hämta in, även genom inspektioner på plats, och till resolutionsmyndigheten överlämna all den information som krävs för att uppdatera resolutionsplanen och förbereda en möjlig resolution av institutet och en värdering av institutets tillgångar och skulder i enlighet med artikel 36.
2. Medlemsstaterna ska se till att de behöriga myndigheterna, så snart de har kunnat fastställa att villkoren som fastställs i punkt 1 uppfylls med avseende på ett institut, utan dröjsmål underrättar resolutionsmyndigheterna om detta och att resolutionsmyndigheterna bland annat har befogenhet att kräva att institutet kontaktar potentiella köpare för att förbereda en resolution av institutet, med förbehåll för de villkor som fastställs i artikel 39.2 och de sekretessbestämmelser som fastställs i artikel 84.
3. För varje åtgärd som avses i punkt 1 ska de behöriga myndigheterna fastställa en lämplig tidsfrist och se till att åtgärdens effektivitet kan utvärderas.
4. EBA ska senast den 3 juli 2015 utfärda riktlinjer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010 för att främja en konsekvent tillämpning av den utlösande faktorn för tillgripande av de åtgärder som avses i punkt 1 i den här artikeln.
5. Med beaktande av den erfarenhet som i förekommande fall gjorts vid tillämpningen av de riktlinjer som avses i punkt 4 får EBA utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn för att specificera den minimiuppsättningen av utlösande faktorer för tillgripande av de åtgärder som avses i punkt 1.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de tekniska standarder för tillsyn som avses i det första stycket i enlighet med artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010.
Artikel 28
Avsättning av den verkställande ledningen och ledningsorganet
När det föreligger en väsentlig försämring av ett instituts finansiella ställning eller när det föreligger allvarliga överträdelser av lagar, föreskrifter eller institutets stadgar eller allvarliga administrativa oegentligheter, och när andra åtgärder som vidtagits i enlighet med artikel 27 inte är tillräckliga för att vända den förvärrade situationen, ska medlemsstaterna säkerställa att behöriga myndigheter får kräva att institutets verkställande ledning eller ledningsorgan avsätts, i sin helhet eller vissa personer. Tillsättningen av den nya verkställande ledningen eller det nya ledningsorganet ska ske i enlighet med nationell rätt och unionsrätten och ska kräva godkännande eller medgivande av den behöriga myndigheten.
Artikel 29
Tillfällig förvaltare
1. När ett byte av den verkställande ledningen eller ledningsorganet i enlighet med artikel 28 inte anses tillräckligt av den behöriga myndigheten för att åtgärda situationen ska medlemsstaterna se till att de behöriga myndigheterna får utse en eller flera tillfälliga förvaltare av institutet. Beroende på vad som är lämpligt i det enskilda fallet får behöriga myndigheter utse en tillfällig förvaltare antingen för att tillfälligt byta ut institutets ledningsorgan eller tillfälligt arbeta med institutets ledningsorgan, och den behöriga myndigheten ska meddela sitt beslut vid tidpunkten för tillsättningen. Om den behöriga myndigheten utser en tillfällig förvaltare för att arbeta med institutets ledningsorgan, ska den behöriga myndigheten vid tidpunkten för tillsättningen specificera den tillfälliga förvaltarens roll, uppgifter och befogenheter samt eventuella krav på att institutets ledningsorgan ska samråda med eller erhålla medgivande från den tillfälliga förvaltaren innan den fattar specifika beslut eller vidtar specifika åtgärder. Den behöriga myndigheten ska vara skyldig att offentliggöra alla tillsättningar av tillfälliga förvaltare utom när den tillfälliga förvaltaren saknar befogenhet att representera institutet. Medlemsstaterna ska vidare säkerställa att alla tillfälliga förvaltare har de kvalifikationer, den förmåga och erfarenhet som krävs för att utföra hans eller hennes uppdrag och att det inte föreligger någon intressekonflikt.
2. Den behöriga myndigheten ska specificera den tillfälliga förvaltarens befogenheter vid tidpunkten för dennes tillsättning utifrån vad som står i proportion till det enskilda fallet. Sådana befogenheter får innefatta några eller samtliga av de befogenheter som institutets ledningsorgan har enligt bolagsordningen och enligt nationell rätt, inklusive befogenheten att utöva några eller samtliga av institutets ledningsorgans förvaltningsfunktioner. Den tillfälliga förvaltarens befogenheter med avseende på institutet ska följa tillämplig bolagsrätt.
3. Den behöriga myndigheten ska specificera den tillfälliga förvaltarens roll och uppgifter vid tidpunkten för dennes tillsättning, och dessa får innefatta verifiering av institutets finansiella ställning, ledning av institutets affärsverksamhet eller en del av denna för att upprätthålla eller återupprätta institutets finansiella ställning och vidta åtgärder för att återupprätta en sund och ansvarsfull ledning av institutets affärsverksamhet. Den behöriga myndigheten ska ange eventuella begränsningar för den tillfälliga förvaltarens roll och uppgifter vid tidpunkten för dennes tillsättning.
4. Medlemsstaterna ska säkerställa att de behöriga myndigheterna har en exklusiv behörighet att utse och avsätta en tillfällig förvaltare. Den behöriga myndigheten får avsätta den tillfälliga förvaltaren när som helst och på vilka grunder som helst. Den behöriga myndigheten får när som helst ändra villkoren för tillsättning av en tillfällig förvaltare med förbehåll för denna artikel.
5. Den behöriga myndigheten får kräva att vissa av den tillfälliga förvaltarens åtgärder underställs den behöriga myndighetens förhandsgodkännande. Den behöriga myndigheten ska ange alla sådana krav vid tidpunkten för tillsättning av den tillfälliga förvaltaren eller vid den tidpunkt då villkoren ändras för den tillfälliga förvaltaren.
Den tillfälliga förvaltaren får i vilket fall endast utöva befogenheten att sammankalla institutets bolagsstämma och bestämma dagordningen för en sådan med den behöriga myndighetens förhandsgodkännande.
6. Den behöriga myndigheten får kräva att en tillfällig förvaltare upprättar rapporter om institutets finansiella ställning och om de åtgärder som denne har vidtagit under sin period som förvaltare, med en regelbundenhet som ska fastställas av den behöriga myndigheten och i slutet av förvaltarens uppdrag.
7. Den tillfälliga förvaltarens mandat ska löpa under högst ett år. Den perioden får undantagsvis förlängas om villkoren för att utse den tillfälliga förvaltaren fortsatt är uppfyllda. Den behöriga myndigheten ska ansvara för att avgöra huruvida villkoren är lämpliga för att behålla en tillfällig förvaltare och för att motivera ett sådant beslut gentemot aktieägarna.
8. Med förbehåll för denna artikel ska tillsättningen av en tillfällig förvaltare inte påverka de rättigheter för aktieägarna i enlighet med unionens bolagsrätt eller nationell bolagsrätt.
9. Medlemsstaterna får begränsa en tillfällig förvaltares ansvar i enlighet med nationell rätt om åtgärder och underlåtenhet att vidta åtgärder vid fullgörandet av dennes uppgifter i egenskap av tillfällig förvaltare i enlighet med punkt 3.
10. En tillfällig förvaltare som har utsetts enligt denna artikel ska inte anses vara en ”shadow director” eller den person som faktiskt styr företaget enligt nationell rätt.
Artikel 30
Samordning av åtgärder för tidigt ingripande och tillsättning av tillfälliga förvaltare vad avser koncerner
1. Om villkoren för att ålägga krav enligt artikel 27 eller utse en tillfällig förvaltare i enlighet med artikel 29 är uppfyllda med avseende på ett moderföretag inom unionen, ska den samordnande tillsynsmyndigheten underrätta EBA och samråda med övriga behöriga myndigheter i tillsynskollegiet.
2. Efter den underrättelsen och det samrådet ska den samordnande tillsynsmyndigheten besluta om någon av åtgärderna i artikel 27 ska tillämpas eller om en tillfällig förvaltare enligt artikel 29 ska utses med avseende på det berörda moderföretaget inom unionen, med beaktande av effekterna av dessa åtgärder på koncernenheter i andra medlemsstater. Den samordnande tillsynsmyndigheten ska meddela beslutet till övriga behöriga myndigheter i tillsynskollegiet och till EBA.
3. Om villkoren för att ålägga krav enligt artikel 27 eller utse en tillfällig förvaltare enligt artikel 29 är uppfyllda med avseende på ett dotterföretag till ett moderföretag inom unionen, ska den behöriga myndighet som är ansvarig för tillsyn på individuell nivå och som avser att vidta en åtgärd i enlighet med de artiklarna underrätta och samråda med den samordnande tillsynsmyndigheten.
Den samordnande tillsynsmyndigheten kan, när den mottagit underrättelsen, bedöma de sannolika effekterna av att ålägga krav enligt artikel 27 eller att utse en tillfällig förvaltare i enlighet med artikel 29 för institutet i fråga, på koncernen eller koncernenheter i andra medlemsstater. Den ska meddela den behöriga myndigheten om den bedömningen inom tre dagar.
Efter den underrättelsen och det samrådet ska den behöriga myndigheten besluta om någon av åtgärderna i artikel 27 ska tillämpas eller om en tillfällig förvaltare enligt artikel 29 ska utses. Beslutet ska fattas med vederbörligt beaktande av den samordnande tillsynsmyndighetens eventuella bedömning. Den behöriga myndigheten ska meddela beslutet till den samordnande tillsynsmyndigheten och övriga behöriga myndigheter i tillsynskollegiet och till EBA.
4. När mer än en behörig myndighet avser att utse en tillfällig förvaltare för, eller tillämpa någon av åtgärderna i artikel 27 på, mer än ett institut i samma koncern, ska den samordnande tillsynsmyndigheten och övriga relevanta behöriga myndigheter överväga huruvida det är lämpligare att utse samma tillfälliga förvaltare för alla de berörda enheterna eller samordna tillämpningen av någon av åtgärderna i artikel 27 på mer än ett institut för att underlätta lösningar som återupprättar det berörda institutets finansiella ställning. Bedömningen ska utformas som ett gemensamt beslut av den samordnande tillsynsmyndigheten och de övriga relevanta behöriga myndigheterna. Det gemensamma beslutet ska fattas inom fem dagar från dagen för den underrättelse som avses i punkt 1. Det gemensamma beslutet ska motiveras och fastställas i ett dokument som den samordnande tillsynsmyndigheten ska tillställa moderföretaget inom unionen.
EBA får på begäran av en behörig myndighet bistå de behöriga myndigheterna när det gäller att nå en överenskommelse i enlighet med artikel 31 i förordning (EU) nr 1093/2010.
I avsaknad av ett gemensamt beslut inom fem dagar får den samordnande tillsynsmyndigheten och de behöriga myndigheterna för dotterföretagen fatta sina egna beslut om tillsättningen av tillfälliga förvaltare för institut som de ansvarar för och om tillämpningen av någon av åtgärderna i artikel 27.
5. Om en berörd behörig myndighet har invändningar mot det beslut som meddelats i enlighet med punkt 1 eller 3, eller i avsaknad av ett gemensamt beslut enligt punkt 4, får den behöriga myndigheten hänskjuta ärendet till EBA i enlighet med punkt 6.
6. EBA får på begäran av en behörig myndighet bistå de behöriga myndigheter som avser att tillämpa en eller flera av åtgärderna i artikel 27.1 a i detta direktiv med avseende på punkterna 4, 10, 11 och 19 i avsnitt A i bilagan till detta direktiv, i artikel 27.1 e i detta direktiv eller i artikel 27.1 g i detta direktiv när det gäller att nå en överenskommelse i enlighet med artikel 19.3 i förordning (EU) nr 1093/2010.
7. Varje behörig myndighets beslut ska motiveras. Beslutet ska beakta de synpunkter och reservationer som de övriga behöriga myndigheterna har uttryckt under den samrådsperiod som avses i punkt 1 eller 3 eller den femdagarsperiod som avses i punkt 4 samt beslutets potentiella effekter på den finansiella stabiliteten i de berörda medlemsstaterna. Besluten ska av den samordnande tillsynsmyndigheten tillställas moderföretaget inom unionen och av respektive behöriga myndigheter tillställas dotterföretagen.
Om, i de fall som avses i punkt 6 i den här artikeln, någon av de berörda behöriga myndigheterna före utgången av den samrådsperiod som avses i punkterna 1 och 3 i den här artikeln eller vid utgången av den femdagarsperiod som avses i punkt 4 i den här artikeln har hänskjutit ärendet till EBA i enlighet med artikel 19.3 i förordning (EU) nr 1093/2010, ska den samordnande tillsynsmyndigheten och de övriga behöriga myndigheterna skjuta upp sina beslut och invänta eventuella beslut som EBA kan komma att fatta enligt artikel 19.3 i den förordningen och ska fatta sina beslut i enlighet med EBA:s beslut. Femdagarsperioden ska anses utgöra förlikningsskedet i den mening som avses i den förordningen. EBA ska fatta sitt beslut inom tre dagar. Ärendet får inte hänskjutas till EBA efter det att femdagarsperioden har löpt ut eller efter det att ett gemensamt beslut har fattats.
8. Om EBA inte inom tre dagar har fattat sitt beslut ska de enskilda beslut som fattats i enlighet med punkterna 1 eller 3 eller punkt 4 tredje stycket tillämpas.
AVDELNING IV
RESOLUTION
KAPITEL I
Mål, villkor och allmänna principer
Artikel 31
Resolutionsmål
1. När resolutionsmyndigheterna använder resolutionsverktygen och utövar resolutionsbefogenheterna ska de ta hänsyn till resolutionsmålen och välja de verktyg och befogenheter som bäst uppfyller de mål som är relevanta beroende på omständigheterna i varje enskilt fall.
2. De resolutionsmål som avses i punkt 1 är följande:
a)
Säkerställa att kritiska funktioner upprätthålls.
b)
Undvika betydande negativa effekter på den finansiella stabiliteten, i synnerhet genom att förebygga spridning av negativa effekter, även på marknadsinfrastruktur, och genom att upprätthålla marknadsdisciplin.
c)
Skydda offentliga medel genom att minimera behovet av att förlita sig på extraordinärt offentligt finansiellt stöd.
d)
Skydda insättare som omfattas av direktiv 2014/49/EU och investerare som omfattas av direktiv 97/9/EG.
e)
Skydda kundmedel och kundtillgångar.
Resolutionsmyndigheten ska i strävandet att uppfylla ovannämnda mål försöka att minimera resolutionskostnaderna och undvika värdeförstörelse såvida detta inte krävs för att uppnå resolutionsmålen.
3. Med förbehåll för olika bestämmelser i detta direktiv är resolutionsmålen likvärdiga och resolutionsmyndigheterna ska göra en lämplig avvägning mellan dem beroende på arten av och omständigheterna i varje enskilt fall.
Artikel 32
Villkor för resolution
1. Medlemsstaterna ska säkerställa att resolutionsmyndigheterna ska vidta en resolutionsåtgärd gentemot ett institut som avses i artikel 1.1 a endast om resolutionsmyndigheten anser att samtliga följande villkor är uppfyllda:
a)
Fastställandet att institutet fallerar eller sannolikt kommer att fallera har gjorts av den behöriga myndigheten, efter samråd med resolutionsmyndigheten, eller med förbehåll för de villkor som avses i punkt 2, av resolutionsmyndigheten efter samråd med den behöriga myndigheten.
b)
Det finns, med beaktande av tidsaspekter och andra relevanta omständigheter, inga rimliga utsikter att några alternativa åtgärder från privata sektorn, inbegripet åtgärder av ett institutionellt garantisystem, eller tillsynsåtgärder, inbegripet åtgärder för tidigt ingripande eller nedskrivning eller konvertering av relevanta kapitalinstrument i enlighet med artikel 59.2, avseende institutet inom rimlig tid skulle kunna förhindra att institutet fallerar.
c)
En resolutionsåtgärd är nödvändig av hänsyn till allmänintresset enligt punkt 5.
2. Medlemsstaterna får föreskriva att inte bara den behöriga myndigheten utan även resolutionsmyndigheten efter samråd med den behöriga myndigheten får fastställa huruvida ett institut fallerar eller sannolikt kommer att fallera enligt punkt 1 a, när resolutionsmyndigheterna enligt nationell rätt har de verktyg som krävs för ett sådant fastställande, särskilt adekvat tillgång till relevant information. Den behöriga myndigheten ska utan dröjsmål lämna all den relevanta information till resolutionsmyndigheten som denna begär för att kunna utföra sin bedömning.
3. En tidigare vidtagen åtgärd för tidigt ingripande enligt artikel 27 är inte ett villkor för att vidta resolutionsåtgärder.
4. Vid tillämpningen av punkt 1 a ska ett institut anses fallera eller sannolikt kunna fallera om en eller flera av följande omständigheter föreligger:
a)
Institutet överträder, eller det föreligger objektiva faktorer till stöd för fastställandet av att institutet inom den närmaste framtiden kommer att överträda kraven på ett sådant sätt att det kan föranleda de behöriga myndigheterna att dra in auktorisationen bland annat, men inte enbart, på grund av att institutet har drabbats eller sannolikt kommer att drabbas av förluster som kommer att förbruka hela eller ett betydande belopp av dess egna kapital.
b)
Institutets tillgångar underskrider eller det finns objektiva faktorer till stöd för fastställandet av att institutets tillgångar inom den närmaste framtiden kommer att underskrida dess skulder.
c)
Institutet kan inte eller det finns objektiva faktorer till stöd för fastställandet av att institutet inom den närmaste framtiden inte kommer att kunna betala sina skulder när de förfaller till betalning.
d)
Extraordinärt offentligt finansiellt stöd krävs, utom när det extraordinära offentliga finansiella stödet, för att undvika eller avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi och för att den finansiella stabiliteten ska kunna bevaras, antar någon av följande former:
i)
En statlig garanti för att garantera likviditetsfaciliteter som tillhandahålls av centralbanker på dessas villkor.
ii)
En statlig garanti för nya skuldförbindelser.
iii)
Ett tillskott av kapitalbas eller förvärv av kapitalinstrument till priser och på villkor som inte ger institutet någon fördel, när varken omständigheterna som avses i leden a, b eller c i denna punkt eller omständigheterna som avses i artikel 59.3 föreligger vid tidpunkten för beviljande av det offentliga stödet.
I vart och ett av de fall som avses i leden d i, d ii och d iii i första stycket ska de garantiåtgärder eller likvärdiga åtgärder som avses där vara begränsade till solida institut och villkorade av ett slutligt godkännande enligt unionens regler om statligt stöd. De åtgärderna ska vara tidsbegränsade skyddsåtgärder som är proportionerliga för att avhjälpa följdverkningarna av den allvarliga störningen, och får inte användas för att kompensera förluster som institutet har ådragit sig eller inom den närmaste framtiden sannolikt kommer att ådra sig.
Stödåtgärder enligt led d iii i första stycket ska begränsas till tillskott som krävs för att åtgärda kapitalunderskott som fastställts i stresstest på nationell nivå, unionsnivå eller inom ramen för den gemensamma tillsynsmekanismen, tillgångsöversyner eller motsvarande genomgångar som Europeiska centralbanken, EBA eller nationella myndigheter genomfört och som i förekommande fall bekräftats av den behöriga myndigheten.
EBA ska senast den 3 januari 2015 utfärda riktlinjer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010 om den typ av tester, granskningar eller genomgångar som avses ovan och som kan leda till sådant stöd.
Senast den 31 december 2015 ska kommissionen se över huruvida det finns ett fortsatt behov av att tillåta stödåtgärder enligt led d iii i första stycket, och de villkor som i så fall måste vara uppfyllda, och rapportera om detta till Europaparlamentet och rådet. Om så är lämpligt ska den rapporten åtföljas av ett lagstiftningsförslag.
5. Vid tillämpningen av punkt 1 c i den här artikeln ska en resolutionsåtgärd anses vara i allmänintresset om den är nödvändig för att uppfylla och står i proportion till ett eller flera av de resolutionsmål som avses i artikel 31 och en avveckling av institutet enligt normala insolvensförfaranden inte skulle uppfylla dessa resolutionsmål i samma utsträckning.
6. EBA ska senast den 3 juli 2015 utfärda riktlinjer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010 för att främja konvergensen i tillsyns- och resolutionsmetoder beträffande tolkningen av de olika omständigheter under vilka ett institut ska anses fallera eller sannolikt kommer att fallera.
Artikel 33
Resolutionsvillkor med avseende på finansinstitut och holdingföretag
1. Medlemsstaterna ska säkerställa att resolutionsmyndigheterna får vidta en resolutionsåtgärd gentemot ett finansinstitut som avses i artikel 1.1 b om de villkor som fastställs i artikel 32.1 är uppfyllda med avseende på både finansinstitutet och det moderföretag som är föremål för gruppbaserad tillsyn.
2. Medlemsstaterna ska säkerställa att resolutionsmyndigheterna får vidta en resolutionsåtgärd gentemot en enhet som avses i artikel 1.1 c eller d om de villkor som fastställs i artikel 32.1 är uppfyllda med avseende på både den enheten som avses i artikel 1.1 c eller d och med avseende på ett eller flera dotterföretag som är institut, eller om dotterföretaget inte är etablerat i unionen, den tredjelandsmyndighet som har fastställt att den uppfyller villkoren för resolution enligt lagen i det tredjelandet.
3. Om dotterinstituten till ett holdingföretag med blandad verksamhet innehas direkt eller indirekt av ett mellanvarande finansiellt holdingföretag ska medlemsstaterna säkerställa att resolutionsåtgärder för koncernresolution vidtas gentemot det mellanvarande finansiella holdingföretaget, och de ska inte vidta resolutionsåtgärder för koncernresolution gentemot holdingföretaget med blandad verksamhet.
4. Med förbehåll för punkt 3 i den här artikeln får resolutionsmyndigheterna vidta resolutionsåtgärder gentemot en enhet som avses i artikel 1.1 c eller d trots att den inte uppfyller villkoren i artikel 32.1 om ett eller flera av de dotterföretag som är institut uppfyller villkoren i artikel 32.1, 32.4 och 32.5 och deras tillgångar och skulder är sådana att ett fallissemang hotar koncernen som helhet eller om insolvensrätten i medlemsstaten kräver att koncernerna behandlas som en helhet och resolutionsåtgärderna gentemot den enhet som avses i artikel 1.1 c eller d är nödvändiga för resolutionen av sådana dotterföretag som är institut eller för resolutionen av koncernen som helhet.
Vid tillämpningen av punkt 2 och första stycket i denna punkt får resolutionsmyndigheten för institutet och resolutionsmyndigheten för den enhet som avses i artikel 1.1 c eller d, vid bedömningen av huruvida villkoren i artikel 32.1 är uppfyllda för ett eller flera dotterföretag som är institut, efter gemensam överenskommelse bortse från koncerninterna överföringar av kapital eller förluster mellan enheter, inbegripet utövandet av nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheter.
Artikel 34
Allmänna principer för resolution
1. Medlemsstaterna ska säkerställa att resolutionsmyndigheterna när de använder resolutionsverktygen och utövar resolutionsbefogenheterna vidtar alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att resolutionsåtgärderna vidtas i enlighet med följande principer:
a)
Aktieägarna i institutet under resolution ska bära de första förlusterna.
b)
Borgenärer i institutet under resolution ska bära förluster efter aktieägarna i enlighet med deras fordringars prioritetsordning enligt normala insolvensförfaranden, utom om det uttryckligen föreskrivs något annat i detta direktiv.
c)
Ledningsorganet och den verkställande ledningen för institutet under resolution ska ersättas, utom i de fall då det anses nödvändigt att helt eller delvis, beroende på omständigheterna, behålla ledningsorganet och den verkställande ledningen för att kunna uppfylla resolutionsmålen.
d)
Ledningsorganet och den verkställande ledningen för institutet under resolution ska bistå med all hjälp som krävs för att uppfylla resolutionsmålen.
e)
Fysiska och juridiska personer ska göras ansvariga i överensstämmelse med civil- eller straffrätt i medlemsstaten för deras ansvar för att institutet har fallerat.
f)
Om inte annat anges i detta direktiv ska borgenärer i samma klass behandlas likvärdigt.
g)
Ingen borgenär ska åsamkas större förluster än vad som skulle ha varit fallet om institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d hade avvecklats enligt normala insolvensförfaranden i enlighet med skyddsåtgärderna i artiklarna 73-75.
h)
Garanterade insättningar ska skyddas helt.
i)
Resolutionsåtgärder ska vidtas i enlighet med skyddsåtgärderna i detta direktiv.
2. Om institutet är en koncernenhet ska resolutionsmyndigheterna, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 31, använda resolutionsverktygen och utöva resolutionsbefogenheterna på ett sätt som minimerar påverkan på andra koncernenheter och på koncernen som helhet och minimerar de negativa effekterna på den finansiella stabiliteten i unionen och dess medlemsstater, särskilt i de länder där koncernen är verksam.
3. När medlemsstaterna använder resolutionsverktygen och utövar resolutionsbefogenheterna ska de säkerställa att de, i tillämpliga fall, iakttar unionens regler om statligt stöd.
4. Om verktyget för försäljning av verksamhet, broinstitutverktyget eller verktyget för avskiljande av tillgångar används gentemot ett institut eller enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d ska det institutet eller enheten anses vara föremål för konkursförfarande eller motsvarande insolvensförfarande vid tillämpningen av artikel 5.1 i rådets direktiv 2001/23/EG (30).
5. När resolutionsmyndigheterna tillämpar resolutionsverktygen och utövar resolutionsbefogenheter bör de när så är lämpligt informera och samråda med de anställda och deras representanter.
6. Resolutionsmyndigheter ska tillämpa resolutionsverktyg och utöva resolutionsbefogenheter utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelser om arbetstagarrepresentationen i ledningsorgan enligt nationell rätt eller praxis.
KAPITEL II
Särskild förvaltning
Artikel 35
Särskild förvaltning
1. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna får utse en särskild förvaltare som ersätter ledningsorganet för institutet under resolution. Resolutionsmyndigheterna ska offentliggöra tillsättningen av en särskild förvaltare. Medlemsstaterna ska vidare säkerställa att den särskilda förvaltaren har de kvalifikationer, den förmåga och erfarenhet som krävs för att utföra hans eller hennes uppdrag.
2. Den särskilda förvaltaren ska ha alla befogenheter som institutets aktieägare och ledningsorgan har. Den särskilda förvaltaren får dock endast utöva sådana befogenheter under resolutionsmyndighetens kontroll.
3. Den särskilda förvaltaren ska ha en lagstadgad skyldighet att vidta de åtgärder som krävs för att nå de resolutionsmål som avses i artikel 31 och genomföra resolutionsåtgärder i enlighet med resolutionsmyndighetens beslut. När så är nödvändigt ska den uppgiften vara överordnad alla andra ledningsuppgifter i enlighet med bolagsordningen eller nationell rätt, i den mån de är oförenliga. De åtgärderna får inbegripa en kapitalökning, en omorganisation av institutets ägarstruktur eller att andra finansiellt och organisatoriskt sunda institut tar över institutet i enlighet med de resolutionsverktyg som avses i kapitel IV.
4. Resolutionsmyndigheterna får sätta gränser för den särskilda förvaltarens åtgärder eller kräva att vissa av den särskilda förvaltarens åtgärder underställs den behöriga myndighetens förhandsgodkännande. Resolutionsmyndigheterna får när som helst avsätta den särskilda förvaltaren.
5. Medlemsstaterna ska kräva att en särskild förvaltare, regelbundet med ett intervall som ska fastställas av resolutionsmyndigheten och i början och slutet av förvaltarens uppdrag, upprättar rapporter för den tillsättande resolutionsmyndigheten om institutets ekonomiska och finansiella ställning och om de åtgärder som förvaltaren har vidtagit i sin tjänsteutövning.
6. En särskild förvaltare får inte utses för mer än ett år. Den perioden kan undantagsvis förlängas om resolutionsmyndigheten beslutar att villkoren för att utse en särskild förvaltare fortsatt är uppfyllda.
7. När mer än en resolutionsmyndighet avser att utse en särskild förvaltare med avseende på en enhet som tillhör en koncern, ska myndigheterna överväga huruvida det är lämpligare att utse samma särskilda förvaltare för alla de berörda enheterna för att underlätta lösningar som återställer den finansiella sundheten för de berörda enheterna.
8. I händelse av insolvens, då nationell rätt föreskriver att en insolvensförvaltning ska utses, får denna förvaltning utgöra den särskilda förvaltning som avses i denna artikel.
KAPITEL III
Värdering
Artikel 36
Värdering i resolutionssyfte
1. Innan resolutionsmyndigheterna vidtar resolutionsåtgärder eller utövar befogenheten att skriva ned eller konvertera berörda kapitalinstrument, ska de säkerställa att en rättvis, väl avvägd och realistisk värdering av tillgångarna och skulderna i institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d utförs av en person med oberoende ställning i förhållande till offentliga myndigheter, inbegripet resolutionsmyndigheten, och institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d. Om inte annat följer av punkt 13 i den här artikeln och artikel 85 ska, om alla de krav som fastställs i den här artikeln uppfylls, värderingen betraktas som definitiv.
2. Om en oberoende värdering enligt punkt 1 inte är möjlig får resolutionsmyndigheterna göra en preliminär värdering av tillgångarna och skulderna i institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d, i enlighet med punkt 9 i den här artikeln.
3. Värderingens syfte ska vara att bedöma värdet av tillgångarna och skulderna i institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d som uppfyller villkoren för resolution enligt artiklarna 32 och 33.
4. Syftena med värderingen är
a)
att fungera som underlag vid fastställandet av huruvida villkoren för resolution eller villkoren för nedskrivning eller konvertering av kapitalinstrument är uppfyllda,
b)
att, om villkoren för resolution är uppfyllda, fungera som underlag för beslutet om vilka lämpliga resolutionsåtgärder som ska vidtas med avseende på institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d,
c)
att, när befogenheten att skriva ned eller konvertera relevanta kapitalinstrument tillämpas, fungera som underlag för beslutet om omfattningen av indragning eller utspädning av aktier eller andra äganderättsinstrument, och omfattningen av nedskrivning eller konvertering av berörda kapitalinstrument,
d)
att, när skuldnedskrivningsverktyget tillämpas, fungera som underlag för beslutet om omfattningen av nedskrivning eller konvertering av kvalificerade skulder,
e)
att, när broinstitutverktyget eller verktyget för avskiljande av tillgångar används, fungera som underlag för beslutet om vilka tillgångar, rättigheter, skulder eller aktier eller andra äganderättsinstrument som ska överföras och beslutet om värdet av en eventuell ersättning som ska betalas till institutet under resolution eller, allt efter omständigheterna, till ägarna till aktierna eller andra äganderättsinstrument,
f)
att, när verktyget för försäljning av verksamhet används, fungera som underlag för beslutet om vilka tillgångar, rättigheter, skulder eller aktier eller andra äganderättsinstrument som ska överföras och fungera som underlag för resolutionsmyndighetens bedömning av vad som utgör affärsmässiga villkor vid tillämpning av artikel 38,
g)
att i samtliga fall säkerställa att eventuella förluster avseende tillgångarna i institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d till fullo redovisas vid den tidpunkt då resolutionsverktygen används eller befogenheten att skriva ned eller konvertera relevanta kapitalinstrument utövas.
5. Utan att det i tillämpliga fall påverkar tillämpningen av unionens regler om statligt stöd ska värderingen grundas på försiktiga antaganden, inbegripet vad gäller andelen uteblivna betalningar och förlusternas storlek. Värderingen får inte förutsätta potentiellt framtida tillhandahållande av extraordinärt offentligt finansiellt stöd eller akut likviditetsstöd från centralbanker, eller annat likviditetsstöd från centralbanker med icke standardmässiga villkor för säkerheter, löptider och räntesatser, till institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d från och med den tidpunkt då resolutionsåtgärder vidtas eller befogenheten att skriva ned eller konvertera relevanta kapitalinstrument utövas. Dessutom ska, om ett resolutionsverktyg tillämpas, värderingen beakta att
a)
resolutionsmyndigheten och finansieringsarrangemang som agerar enligt artikel 101 får ersättning från institutet under resolution för rimliga, regelrätta kostnader som uppstår, i enlighet med artikel 37.7,
b)
finansieringsarrangemanget för resolutionen får ta ut ränta eller avgifter med avseende på eventuella lån eller garantier som tillhandahållits institutet under resolution, i enlighet med artikel 101.
6. Värderingen ska kompletteras med följande information, såsom den anges i bokföringen för institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d:
a)
En uppdaterad balansräkning och en rapport över den finansiella ställningen för institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d.
b)
En analys och en uppskattning av tillgångarnas bokföringsmässiga värde.
c)
En förteckning över de utestående skulder i och utanför balansräkningen som framgår av räkenskaperna för institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d, med en angivelse av respektive krediter och prioritetsnivåer enligt tillämplig insolvensrätt.
7. För att underbygga besluten i punkt 4 e och f får vid behov informationen i punkt 6 b kompletteras med en analys och en uppskattning av värdet av tillgångarna och skulderna i institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d, med utgångspunkt i marknadsvärdet.
8. Värderingen ska innehålla en indelning av borgenärerna i klasser enligt deras prioritetsnivåer enligt tillämplig insolvensrätt och en uppskattning av vilken behandling varje klass av aktieägare och borgenärer skulle ha förväntats få, om institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d hade avvecklats enligt normala insolvensförfaranden.
Den uppskattningen ska inte påverka tillämpningen av principen om ”inte sämre villkor för borgenär” enligt artikel 74.
9. Om det på grund av brådskande omständigheter i fallet inte är möjligt att uppfylla kraven i punkterna 6 och 8, eller punkt 2 är tillämplig, ska det genomföras en preliminär värdering. Vid den preliminära värderingen ska kraven i punkt 3 följas och, så långt det är praktiskt möjligt med beaktande av omständigheterna, kraven i punkterna 1, 6 och 8.
Den preliminära värdering som avses i denna punkt ska inbegripa en buffert för ytterligare förluster, med lämplig motivering.
10. En värdering som inte uppfyller alla de villkor som fastställs i denna artikel ska betraktas som preliminär tills en oberoende person har utfört en värdering som fullt ut uppfyller alla de villkor som fastställs i denna artikel. Den definitiva värderingen i efterhand ska genomföras så snart det är praktiskt möjligt. Den får endera genomföras separat från värderingen som avses i artikel 74 eller samtidigt som denna värdering och genom samma oberoende person som denna värdering, men den ska vara fristående.
Den definitiva värderingen i efterhand ska syfta till
a)
att säkerställa att eventuella förluster med avseende på tillgångarna i institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d till fullo redovisas i räkenskaperna för institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d,
b)
att fungera som underlag för ett beslut om att återföra borgenärers fordringar eller öka värdet av den ersättning som betalas, i enlighet med punkt 11.
11. Om den definitiva efterhandsvärderingens uppskattning av substansvärdet av institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d är högre än den preliminära värderingens uppskattning av substansvärdet av institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d, får resolutionsmyndigheten
a)
utöva sin befogenhet att öka värdet av fordringar från borgenärer eller ägare till tillämpliga kapitalinstrument som har skrivits ned enligt skuldnedskrivningsverktyget,
b)
beordra ett broinstitut eller en tillgångsförvaltningsenhet att göra ytterligare en betalning av ersättning med avseende på tillgångar, rättigheter och skulder till institutet under resolution, eller, allt efter omständigheterna, med avseende på aktier eller äganderättsinstrument till ägarna till aktierna eller andra äganderättsinstrument.
12. Trots vad som sägs i punkt 1 ska en preliminär värdering som utförs i enlighet med punkterna 9 och 10 utgöra en giltig grund för resolutionsmyndigheterna att vidta resolutionsåtgärder, inbegripet att ta kontroll över ett fallerat institut eller fallerad enhet i enlighet med artikel 1.1 b, c eller d, eller utöva befogenheten att skriva ned eller konvertera kapitalinstrument.
13. Värderingen ska vara en integrerad del av beslutet om att använda ett resolutionsverktyg eller utöva en resolutionsbefogenhet, eller beslutet att utöva befogenheten att skriva ned eller konvertera kapitalinstrument. Värderingen ska i sig inte vara föremål för ett separat överklagande utan för överklagande tillsammans med beslutet, i enlighet med artikel 85.
14. EBA ska utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn för att specificera de omständigheter under vilka en person är oberoende i förhållande till resolutionsmyndigheten och institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d, vid tillämpningen av punkt 1 i den här artikeln och för tillämpningen av artikel 74.
15. EBA får utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn för att specificera följande kriterier vid tillämpningen av punkterna 1, 3 och 9 i den här artikeln, och vid tillämpningen av artikel 74:
a)
Metoden för att bedöma värdet av tillgångarna och skulderna i institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d.
b)
Åtskillnaden mellan värderingarna enligt artiklarna 36 och 74.
c)
Metoden för beräkning och införande av en buffert för ytterligare förluster i den preliminära värderingen.
16. EBA ska överlämna de förslag till tekniska standarder för tillsyn som avses i punkt 14 till kommissionen senast den.3 juli 2015.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de förslag till tekniska standarder för tillsyn som avses i punkterna 14 och 15 i enlighet med artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010.
KAPITEL IV
Resolutionsverktyg
Avsnitt 1
Allmänna principer
Artikel 37
Allmänna principer för resolutionsverktyg
1. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna har de befogenheter som är nödvändiga för att använda resolutionsverktygen gentemot institut och gentemot enheter som avses i artikel 1.1 b, c eller d som uppfyller villkoren för resolution.
2. En resolutionsmyndighet ska, om den beslutar att tillämpa ett resolutionsverktyg gentemot ett institut eller en sådan enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d, och denna resolutionsåtgärd skulle resultera i att förluster får bäras av borgenärer eller att deras fordringar konverteras, utöva befogenheten att skriva ned och konvertera kapitalinstrument i enlighet med artikel 59 omedelbart innan eller samtidigt som resolutionsverktyget tillämpas.
3. De resolutionsverktyg som avses i punkt 1 är följande:
a)
Verktyget försäljning av affärsverksamhet.
b)
Broinstitutverktyget.
c)
Verktyget avskiljande av tillgångar.
d)
Skuldnedskrivningsverktyget.
4. Om inte annat följer av punkt 5 får resolutionsmyndigheterna använda resolutionsverktygen individuellt eller i någon kombination.
5. Resolutionsmyndigheterna får använda verktyget avskiljande av tillgångar endast tillsammans med ett annat resolutionsverktyg.
6. När enbart de resolutionsverktyg som avses i punkt 3 a eller b i den här artikeln används, och de används för att överföra endast delar av tillgångar, rättigheter eller skulder i institutet under resolution, ska den resterande delen av institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d varifrån tillgångarna, rättigheterna eller skulderna har överförts avvecklas enligt normala insolvensförfaranden. Denna avveckling ska ske inom rimlig tid, med hänsyn till eventuella behov för institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d att tillhandahålla tjänster eller stöd enligt artikel 65 för att göra det möjligt för den mottagande enheten att utöva de verksamheter eller tjänster som förvärvats genom överföringen, och eventuella andra skäl som innebär att den resterande delen av institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d måste fortsätta att fungera för att resolutionsmålen ska kunna uppnås eller för att principerna som avses i artikel 34 ska kunna följas.
7. Resolutionsmyndigheten och eventuella finansieringsarrangemang enligt artikel 101 kan få ersättning från institutet under resolution för rimliga, regelrätta kostnader som uppstår i samband med användningen av resolutionsverktygen eller statliga finansiella stabiliseringsverktyg på ett eller flera av följande sätt:
a)
I form av ett avdrag från en eventuell ersättning som en mottagande enhet betalar till institutet under resolution eller, alltefter omständigheterna, till ägarna till aktierna eller till andra äganderättsinstrument.
b)
Som prioriterad borgenär från institutet under resolution.
c)
Som prioriterad borgenär från eventuella inkomster som uppkommer till följd av att broinstitutets eller tillgångsförvaltningsenhetens verksamhet avslutas.
8. Medlemsstaterna ska se till att bestämmelser i nationell insolvensrätt avseende möjligheten att förklara rättshandlingar som är till skada för borgenärer ogiltiga eller icke verkställbara inte gäller vid överföring av tillgångar, rättigheter eller skulder från ett institut under resolution till en annan enhet genom användning av ett resolutionsverktyg eller av statliga finansiella stabiliseringsverktyg.
9. Medlemsstaterna får ge resolutionsmyndigheterna ytterligare verktyg och befogenheter som kan utövas när ett institut eller en sådan enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d uppfyller villkoren för resolution, under förutsättning att
a)
de ytterligare befogenheterna, om de tillämpas på en gränsöverskridande koncern, inte utgör hinder för en effektiv koncernresolution, och
b)
de är förenliga med resolutionsmålen och de allmänna principerna för resolution som avses i artiklarna 31 och 34.
10. I en mycket exceptionell situation med en systemkris får resolutionsmyndigheten söka finansiering från alternativa finansieringskällor genom att använda de statliga stabiliseringsverktyg som avses i artiklarna 56-58 när följande villkor är uppfyllda:
a)
Ett bidrag till förlustabsorbering och rekapitalisering motsvarande ett belopp som minst motsvarar 8 % av de sammanlagda skulderna, inklusive kapitalbasen i institutet under resolution, beräknat vid tidpunkten för resolutionsåtgärden i överensstämmelse med den värdering som föreskrivs i artikel 36, har gjorts av aktieägare och innehavare av andra äganderättsinstrument, innehavare av tillämpliga kapitalinstrument och andra kvalificerade skulder genom nedskrivning, konvertering eller på annat sätt.
b)
De ska villkoras av ett godkännande i förväg och ett slutgiltigt godkännande enligt unionens regler om statligt stöd.
Avsnitt 2
Verktyget försäljning av verksamhet
Artikel 38
Verktyget försäljning av verksamhet
1. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna har befogenhet att överföra följande till en köpare som inte är ett broinstitut:
a)
Aktier eller andra äganderättsinstrument som emitterats av ett institut under resolution.
b)
Alla eller vissa tillgångar, rättigheter och skulder i ett institut under resolution.
Den överföring som avses i första stycket ska, med förbehåll för punkterna 8 och 9 i den här artikeln samt artikel 85, äga rum utan att medgivande erhålls från aktieägarna i institutet under resolution eller från andra tredje män än köparen och utan att några andra förfarandekrav enligt bolags- eller värdepappersrätten än de som ingår i artikel 39 iakttas.
2. En överföring enligt punkt 1 ska göras på affärsmässiga villkor, med beaktande av omständigheterna, och i överensstämmelse med unionens regler om statligt stöd.
3. Resolutionsmyndigheterna ska i enlighet med punkt 2 i den här artikeln vidta alla rimliga åtgärder för att erhålla affärsmässiga villkor för överföringen som med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet är förenliga med den värdering som utförts enligt artikel 36.
4. All eventuell ersättning som betalas av köparen ska med förbehåll för artikel 37.7 gagna
a)
ägarna till aktierna eller de andra äganderättsinstrumenten, om försäljningen av affärsverksamhet har skett genom överföring av aktier eller äganderättsinstrument som emitterats av institutet under resolution från innehavarna av aktierna eller instrumenten till köparen,
b)
institutet under resolution, om försäljningen av affärsverksamhet har skett genom överföring av vissa eller samtliga av tillgångarna eller skulderna i institutet under resolution till köparen.
5. När resolutionsmyndigheten använder verktyget försäljning av verksamhet får den utöva överföringsbefogenheten mer än en gång för att göra kompletterande överföringar av aktier eller andra äganderättsinstrument som emitterats av ett institut under resolution eller, allt efter omständigheterna, av tillgångar, rättigheter och skulder i institutet under resolution.
6. Efter att ha använt verktyget försäljning av verksamhet får resolutionsmyndigheterna med köparens medgivande utöva överföringsbefogenheterna avseende tillgångar, rättigheter och skulder som har överförts till köparen i syfte att föra tillbaka tillgångarna, rättigheterna eller skulderna till institutet under resolution, eller aktierna eller andra äganderättsinstrument till deras ursprungliga ägare, och institutet under resolution eller de ursprungliga ägarna ska ha skyldighet att återta sådana tillgångar, rättigheter eller skulder, eller aktier eller andra äganderättsinstrument.
7. En köpare ska ha ett lämpligt bemyndigande att fortsätta att bedriva den affärsverksamhet som förvärvats om överföringen sker enligt punkt 1. De behöriga myndigheterna ska se till att en ansökan om tillstånd tas under övervägande inom rimlig tid i samband med överföringen.
8. Med avvikelse från artiklarna 22-25 i direktiv 2013/36/EU, kravet på att informera de behöriga myndigheterna i artikel 26 i direktiv 2013/36/EU, artiklarna 10.3, 11.1, 11.2, 12 och 13 i. direktiv 2014/65/EU och kravet på att inkomma med en underrättelse i artikel 11.3 i det direktivet ska, om en överföring av aktier eller andra äganderättsinstrument med användning av verktyget försäljning av verksamhet skulle leda till ett förvärv eller en ökning av ett kvalificerat innehav i ett institut av det slag som avses i artikel 22.1 i direktiv 2013/36/EU eller artikel 11.1 i direktiv 2014/65/EU, de behöriga myndigheterna för det institutet utföra den bedömning som krävs enligt de artiklarna i så god tid att det inte försenar användningen av verktyget försäljning av verksamhet och hindrar att resolutionsåtgärden uppnår de relevanta resolutionsmålen.
9. Medlemsstaterna ska se till att följande bestämmelser gäller i det fall dagen för överföringen av aktierna eller de andra äganderättsinstrumenten vid resolutionsmyndighetens tillämpning av verktyget försäljning av verksamhet infaller utan att den behöriga myndigheten för det institutet har slutfört den bedömning som avses i punkt 8:
a)
Överföringen av aktier eller andra äganderättsinstrument till förvärvaren ska omedelbart få rättslig verkan.
b)
Under bedömningsperioden och under en eventuell sådan avyttringsperiod som fastställs genom led f ska förvärvarens rösträtt som är knuten till sådana aktier eller andra äganderättsinstrument tillfälligt dras in och uteslutande innehas av resolutionsmyndigheten, vilken inte ska ha någon skyldighet att utöva sådan rösträtt och vilken inte ska någon som helst skyldighet när det gäller att utöva eller avstå från att utöva sådan eventuell rösträtt.
c)
Under bedömningsperioden och under en eventuell sådan avyttringsperiod som föreskrivs genom led f ska de sanktioner och andra åtgärder vid överträdelser av krav för förvärv eller avyttring av kvalificerade innehav som anges i artiklarna 66, 67 och 68 i direktiv 2013/36/EU inte tillämpas för en överföring av aktier eller andra äganderättsinstrument.
d)
Den behöriga myndigheten ska efter att den slutfört bedömningen utan dröjsmål skriftligt meddela resolutionsmyndigheten och förvärvaren huruvida den behöriga myndigheten godkänner eller, i enlighet med artikel 22.5 i direktiv 2013/36/EU motsätter sig en överföring av aktier eller andra äganderättsinstrument till förvärvaren.
e)
Om den behöriga myndigheten godkänner en överföring av aktier eller andra äganderättsinstrument till förvärvaren ska förvärvaren anses inneha rösträtten som är knuten till sådana aktier eller andra äganderättsinstrument omedelbart efter att resolutionsmyndigheten och förvärvaren mottagit meddelandet om godkännande från den behöriga myndigheten.
f)
Om den behöriga myndigheten motsätter sig en överföring av aktier eller andra äganderättsinstrument till förvärvaren gäller följande:
i)
Den rösträtt som är knuten till sådana aktier eller andra äganderättsinstrument som fastställs genom led b ska fortsatta att ha full kraft och verkan.
ii)
Resolutionsmyndigheten får kräva att förvärvaren avyttrar sådana aktier eller andra äganderättsinstrument inom en avyttringsperiod som resolutionsmyndigheten fastställer efter att ha beaktat rådande marknadsvillkor.
iii)
Om förvärvaren inte fullbordar avyttringen inom den avyttringsperiod som resolutionsmyndigheten fastställt får den behöriga myndigheten, med resolutionsmyndighetens medgivande, ålägga förvärvaren sanktioner och andra åtgärder vid överträdelser av krav för förvärv eller avyttring av kvalificerade innehav såsom anges i artiklarna 66, 67 och 68 i direktiv 2013/36/EU.
10. Överföringar som görs genom verktyget försäljning av verksamhet ska omfattas av de skyddsåtgärder som avses i kapitel VII i avdelning IV.
11. När det gäller att utöva rättigheter att tillhandahålla tjänster eller etablera sig i en annan medlemsstat i enlighet med direktiv 2013/36/EU eller direktiv 2014/65/EU, ska köparen betraktas som en fortsättning på institutet under resolution och får fortsätta att utöva alla sådana rättigheter som utövades av institutet under resolution avseende de överförda tillgångarna, rättigheterna eller skulderna.
12. Medlemsstaterna ska se till att den köpare som avses i punkt 1 får fortsätta att utöva sin rätt till medlemskap samt till tillgång till betalnings-, clearing- och avvecklingssystem, fondbörser, system för ersättning till investerare samt insättningsgarantisystem för institutet under resolution, förutsatt att den uppfyller kriterierna för medlemskap och deltagande i sådana system.
Trots vad som sägs i första stycket ska medlemsstaterna säkerställa att:
a)
Tillgång inte nekas på grund av att köparen saknar kreditbetyg från ett kreditvärderingsinstitut eller att det kreditbetyget inte överensstämmer med de kreditbetygsnivåer som krävs för att beviljas tillgång till systemen som avses i första stycket.
b)
Om köparen inte uppfyller medlemskaps- eller deltagandekriterierna för relevant betalnings-, clearing- eller avvecklingssystem, fondbörs, system för ersättning till investerare eller insättningsgarantisystem utövas de rättigheter som avses i första stycket så länge som anges av resolutionsmyndigheten, maximalt 24 månader som kan förlängas av resolutionsmyndigheten på begäran av köparen.
13. Utan att detta påverkar tillämpningen av kapitel VII i avdelning IV ska aktieägare eller borgenärer i institutet under resolution och andra tredje män vars tillgångar, rättigheter eller skulder inte överförs inte ha några rättigheter till eller avseende de överförda tillgångarna, rättigheterna eller skulderna.
Artikel 39
Verktyget försäljning av verksamhet: förfarandekrav
1. Om inte annat följer av punkt 3 i den här artikeln ska en resolutionsmyndighet, när den använder verktyget försäljning av verksamhet avseende ett institut eller enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d, bjuda ut till försäljning, eller vidta åtgärder för att bjuda ut till försäljning, de av institutets tillgångar, rättigheter eller skulder, aktier eller andra äganderättsinstrument som myndigheten avser att överföra. Grupper av rättigheter, tillgångar och skulder får saluföras separat.
2. Utan att det i förekommande fall påverkar tillämpningen av unionens regler om statligt stöd ska den saluföring som avses i punkt 1 utföras i enlighet med följande kriterier:
a)
Den ska vara så transparent som möjligt och får inte ge en i sak missvisande bild av det institutets tillgångar, rättigheter, skulder, aktier eller andra äganderättsinstrument som myndigheten avser att överföra, med beaktande av omständigheterna och särskilt behovet av att bevara finansiell stabilitet.
b)
Den ska inte på otillbörligt sätt favorisera eller diskriminera potentiella köpare.
c)
Den ska vara fri från intressekonflikter.
d)
Den ska inte ge en potentiell köpare otillbörliga fördelar.
e)
Den ska beakta behovet av att uppnå en snabb resolution.
f)
Den ska sträva efter att i största möjliga utsträckning maximera försäljningspriset för de berörda aktierna eller de andra äganderättsinstrumenten, tillgångarna, rättigheterna eller skulderna.
De principer som avses i denna punkt ska, med förbehåll för första stycket led b, inte förhindra resolutionsmyndigheten från att värva särskilda potentiella köpare.
Varje offentliggörande av saluföringen av ett institut eller en sådan enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d i detta direktiv som annars skulle krävas enligt artikel 17.1 i förordning (EU) nr 596/2014 får skjutas upp i enlighet med artikel 17.4 eller 17.5 i den förordningen.
3. Resolutionsmyndigheten får använda verktyget försäljning av verksamhet utan att iaktta det saluföringskrav som anges i punkt 1 om den finner att iakttagande av de kraven sannolikt skulle undergräva ett eller flera av resolutionsmålen, och särskilt om följande villkor är uppfyllda:
a)
Den anser att det föreligger ett reellt hot mot den finansiella stabiliteten som orsakas eller förvärras av att institutet under resolution har fallerat eller sannolikt kan komma att fallera, och
b)
den anser att efterlevnad av de kraven sannolikt skulle undergräva effektiviteten i verktyget försäljning av verksamhet när det gäller att hantera hotet eller uppnå det resolutionsmål som avses i artikel 31.2 b.
4. EBA ska senast den 3 juli 2015 utfärda riktlinjer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010 för att specificera de faktiska omständigheter som utgör ett reellt hot och de kriterier avseende effektiviteten för verktyget försäljning av affärsverksamhet som avses i punkt 3 a och b.
Avsnitt 3
Broinstitutverktyget
Artikel 40
Broinstitutverktyget
1. För att broinstitutverktyget ska vara verkningsfullt, och med hänsyn till behovet av att upprätthålla kritiska funktioner inom broinstitutet, ska medlemsstaterna se till att resolutionsmyndigheterna har befogenhet att till ett broinstitut överföra
a)
aktier eller andra äganderättsinstrument som emitterats av ett eller flera institut under resolution,
b)
alla eller vissa tillgångar, rättigheter eller skulder i ett eller flera institut under resolution.
Den överföring som avses i första stycket får med förbehåll för artikel 85 äga rum utan att medgivande erhålls från aktieägarna i instituten under resolution eller från andra tredje män än broinstitutet och utan att eventuella förfarandekrav enligt bolags- eller värdepappersrätten iakttas.
2. Broinstitutet ska vara en juridisk person som uppfyller samtliga av följande kriterier:
a)
Den ägs helt eller delvis eller kontrolleras av en eller flera offentliga myndigheter vilket kan omfatta resolutionsmyndigheten eller finansieringsarrangemanget för resolution och kontrolleras av resolutionsmyndigheten.
b)
Enheten har bildats i syfte att ta emot och inneha vissa eller samtliga av de aktier eller andra äganderättsinstrument som emitterats av ett institut under resolution eller vissa eller samtliga av tillgångarna, rättigheterna och skulderna i ett eller flera institut under resolution i syfte att bibehålla tillgång till kritiska funktioner och att sälja det institut eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d.
Användningen av skuldnedskrivningsverktyget för det ändamål som avses i artikel 43.2 b ska inte påverka resolutionsmyndighetens möjlighet att kontrollera broinstitutet.
3. När resolutionsmyndigheten använder broinstitutverktyget ska den se till att det totala värdet av de skulder som överförs till broinstitutet inte överstiger det totala värdet av de rättigheter och tillgångar som överförs från institutet under resolution eller som tillhandahålls genom andra källor.
4. All eventuell ersättning som betalas av broinstitutet ska med förbehåll för artikel 37.7 gagna
a)
ägarna till aktierna eller äganderättsinstrumenten, om överföringen till broinstitutet har skett genom att aktier eller äganderättsinstrument som emitterats av institutet under resolution överförts från innehavarna av aktierna eller instrumenten till broinstitutet,
b)
institutet under resolution, om överföringen till broinstitutet har skett genom att vissa eller alla tillgångar eller skulder i institutet under resolution överförts till broinstitutet.
5. När resolutionsmyndigheten tillämpar broinstitutverktyget får den utöva överföringsbefogenheten mer än en gång för att göra kompletterande överföringar av aktier eller andra äganderättsinstrument som emitterats av ett institut under resolution eller, allt efter omständigheterna, av tillgångar, rättigheter och skulder i institutet under resolution.
6. Resolutionsmyndigheten får efter tillämpning av broinstitutverktyget
a)
föra tillbaka rättigheter, tillgångar eller skulder från broinstitutet till institutet under resolution, eller föra tillbaka aktierna eller andra äganderättsinstrument till deras ursprungliga ägare, och institutet under resolution eller de ursprungliga ägarna ska ha skyldighet att återta sådana tillgångar, rättigheter eller skulder, eller aktier eller andra äganderättsinstrument, under förutsättning att de villkor som fastställs i punkt 7 är uppfyllda,
b)
överföra aktier eller andra äganderättsinstrument, eller tillgångar, rättigheter eller skulder från broinstitutet till en tredje man.
7. Resolutionsmyndigheterna får föra tillbaka aktier eller andra äganderättsinstrument eller tillgångar, rättigheter eller skulder från broinstitutet i något av följande fall:
a)
Möjligheten att kunna föra tillbaka de specifika aktierna eller andra äganderättsinstrumenten, tillgångarna, rättigheterna eller skulderna anges uttryckligen i det instrument genom vilket överföringen gjordes.
b)
De specifika aktierna eller andra äganderättsinstrumenten, tillgångarna, rättigheterna eller skulderna omfattas inte av de klasser av, eller uppfyller inte de villkor för överföring av aktier eller andra äganderättsinstrument, tillgångar, rättigheter eller skulder som anges i det instrument genom vilket överföringen gjordes.
Ett sådant återförande får göras inom en period som anges i instrumentet och ska göras med iakttagande av eventuella andra villkor som anges däri.
8. Överföringar mellan institutet under resolution, eller de ursprungliga ägarna till aktierna eller andra äganderättsinstrument, å ena sidan, och broinstitutet, å andra sidan, ska omfattas av de skyddsåtgärder som avses i kapitel VII i avdelning IV.
9. När det gäller att utöva rättigheter att tillhandahålla tjänster eller etablera sig i en annan medlemsstat i enlighet med direktiv 2013/36/EU eller direktiv 2014/65/EU, ska ett broinstitut betraktas som en fortsättning på institutet under resolution och får fortsätta att utöva alla sådana rättigheter som utövades av institutet under resolution avseende de överförda tillgångarna, rättigheterna eller skulderna.
För andra ändamål får resolutionsmyndigheter kräva att ett broinstitut ska betraktas som en fortsättning på institutet under resolution och ska få fortsätta att utöva alla sådana rättigheter som utövades av institutet under resolution avseende de överförda tillgångarna, rättigheterna eller skulderna.
10. Medlemsstaterna ska se till att broinstitutet kan fortsätta att utöva sin rätt till medlemskap samt till tillgång till betalnings-, clearing- och avvecklingssystem, fondbörser, system för ersättning till investerare samt insättningsgarantisystem för institutet under resolution, förutsatt att det uppfyller kriterierna för medlemskap och deltagande i sådana system.
Trots vad som sägs i första stycket ska medlemsstaterna säkerställa att:
a)
Tillgång inte nekas på grund av att broinstitutet saknar kreditbetyg från ett kreditvärderingsinstitut eller att det kreditbetyget inte överensstämmer med de kreditbetygsnivåer som krävs för att beviljas tillgång till systemen som avses i första stycket.
b)
Om broinstitutet inte uppfyller medlemskaps- eller deltagandekriterierna för relevanta betalnings-, clearing- eller avvecklingssystem, fondbörser, system för ersättning till investerare eller insättningsgarantisystem utövas de rättigheter som avses i första stycket så länge som anges av resolutionsmyndigheten, maximalt 24 månader som kan förlängas av resolutionsmyndigheten på begäran av broinstitutet.
11. Utan att detta påverkar tillämpningen av kapitel VII i avdelning IV ska aktieägare eller borgenärer i institutet under resolution och andra tredje män vars tillgångar, rättigheter eller skulder inte överförs till broinstitutet inte ha några rättigheter till eller avseende de till broinstitutet överförda tillgångarna, rättigheterna eller skulderna eller avseende dess ledningsorgan eller verkställande ledning.
12. Broinstitutet ska inte ha mål som innebär några skyldigheter eller något ansvar gentemot aktieägare eller borgenärer i institutet under resolution, och ledningsorganet eller den verkställande ledningen ska inte ha någon ansvarsskyldighet gentemot sådana aktieägare eller borgenärer när det gäller åtgärder som de vidtagit eller inte vidtagit i samband med fullgörandet av sina uppgifter, såvida inte handlingen eller underlåtenheten innebär grov oaktsamhet eller allvarlig försummelse i enlighet med den nationella rätt som direkt påverkar sådana aktieägares eller borgenärers rättigheter.
Medlemsstaterna får ytterligare begränsa ett broinstituts och dess ledningsorgans eller verkställande lednings skyldighet i enlighet med nationell rätt om åtgärder och underlåtenhet att vidta åtgärder vid fullgörandet av deras uppgifter.
Artikel 41
Broinstitutets verksamhet
1. Medlemsstaterna ska se till att ett broinstituts verksamhet iakttar följande krav:
a)
Resolutionsmyndigheten ska godkänna innehållet i broinstitutets stadgar.
b)
Resolutionsmyndigheten ska, beroende på broinstitutets ägarstruktur, endera utse eller godkänna broinstitutets ledningsorgan.
c)
Resolutionsmyndigheten ska godkänna ersättningen till medlemmarna av ledningsorganet och fastställa lämpliga ansvarsområden för dem.
d)
Resolutionsmyndigheten ska godkänna broinstitutets strategi och riskprofil.
e)
Broinstitutet ska auktoriseras i enlighet med direktiv 2013/36/EU eller direktiv 2014/65/EU, beroende på vilket som är tillämpligt, och ha den auktorisation som krävs enligt gällande nationell rätt för att utöva verksamheter eller tjänster som det förvärvar genom en överföring som görs enligt artikel 63 i det här direktivet.
f)
Broinstitutet ska uppfylla kraven i, och är föremål för tillsyn i enlighet med förordning (EU) nr 575/2013 och direktiven 2013/36/EU och 2014/65/EU, beroende på vad som är tillämpligt.
g)
Broinstitutets verksamhet ska vara i enlighet med unionens regler om statligt stöd och resolutionsmyndigheten får specificera motsvarande begränsningar av dess verksamhet.
Trots de bestämmelser som avses i leden e och f i första stycket, och när detta krävs för att uppnå resolutionsmålen, får broinstitutet etableras och godkännas utan att direktiv 2013/36/EU eller 2014/65/EU är uppfyllda under en kort period i början av dess verksamhet. Resolutionsmyndigheten ska lämna in en begäran med den innebörden till den behöriga myndigheten. Om den behöriga myndigheten beslutar att bevilja en sådan auktorisation ska den ange under vilken period broinstitutet är undantaget från kraven i de direktiven.
2. Med förbehåll för begränsningar som åläggs i enlighet med unionens konkurrensregler eller nationella konkurrensregler, ska broinstitutets ledning bedriva broinstitutets verksamhet i syfte att upprätthålla tillgången till kritiska funktioner och sälja institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d, dess tillgångar, rättigheter eller skulder, till en eller flera köpare inom den privata sektorn när villkoren för detta är lämpliga och inom den tidsperiod som anges i punkt 4 i den här artikeln eller, i tillämpliga fall, punkt 6 i den här artikeln.
3. Resolutionsmyndigheten ska fatta ett beslut om att broinstitutet inte längre är ett broinstitut enligt artikel 40.2, i något av följande fall, beroende på vilket som inträffar först:
a)
Broinstitutet slås samman med en annan enhet.
b)
Broinstitutet upphör att uppfylla kraven i artikel 40.2.
c)
Alla eller praktiskt taget alla broinstitutets tillgångar, rättigheter eller skulder säljs till tredje man.
d)
Den tidsperiod som anges i punkt 5, eller i tillämpliga fall punkt 6, löper ut.
e)
Broinstitutets tillgångar avvecklas helt och dess skulder infrias fullt ut.
4. Medlemsstaterna ska i fall där resolutionsmyndigheten försöker sälja broinstitutet eller dess tillgångar, rättigheter eller skulder se till att broinstitutet eller de aktuella tillgångarna eller skulderna saluförs öppet och transparent och att försäljningen inte ger en i sak missvisande bild av dem eller på otillbörligt sätt gynnar eller missgynnar olika potentiella köpare.
Varje försäljning ska göras på marknadsmässiga villkor, med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet och i enlighet med unionens regler om statligt stöd.
5. Om inget av de resultat som avses i punkt 3 a, b, c och e är tillämpligt ska resolutionsmyndigheten avsluta broinstitutets verksamhet snarast möjligt och i vilket fall två år efter den dag då den sista överföringen från ett institut under resolution i enlighet med broinstitutverktyget gjordes.
6. Resolutionsmyndigheten får förlänga den tidsperiod som anges i punkt 5 med en eller flera ytterligare ettårsperioder om en sådan förlängning
a)
stöder de resultat som avses i punkt 3 a, b, c eller e, eller
b)
är nödvändig för att säkerställa att viktiga banktjänster eller finansiella tjänster upprätthålls.
7. Beslut av resolutionsmyndigheten att förlänga den period som avses i punkt 5 ska motiveras samt innehålla en utförlig bedömning av situationen, inbegripet förhållandena och utsikterna på marknaden, som visar att förlängningen är motiverad.
8. Om ett broinstituts verksamhet avslutas under de omständigheter som avses i punkt 3 c eller d ska broinstitutet avvecklas genom normala insolvensförfaranden.
Eventuella inkomster som uppkommer till följd av att broinstitutets verksamhet avslutas ska med förbehåll för artikel 37.7 komma aktieägarna i broinstitutet till godo.
9. Om ett broinstitut används för att överföra tillgångar och skulder i fler än ett institut under resolution ska den skyldighet som avses i punkt 8 avse de tillgångar och skulder som överförts från vart och ett av instituten under resolution och inte broinstitutet i sig.
Avsnitt 4
Verktyget avskiljande av tillgångar
Artikel 42
Verktyget avskiljande av tillgångar
1. För att verktyget avskiljande av tillgångar ska fungera väl ska medlemsstaterna se till att resolutionsmyndigheterna har befogenhet att överföra tillgångar, rättigheter eller skulder i ett institut under resolution eller ett broinstitut till en eller flera tillgångsförvaltningsenheter.
Den överföring som avses i första stycket får med förbehåll för artikel 85 äga rum utan att medgivande erhålls från aktieägarna i instituten under resolution eller från andra tredje män än broinstitutet och utan att eventuella förfarandekrav enligt bolags- eller värdepappersrätten iakttas.
2. Vid tillämpningen av verktyget avskiljande av tillgångar ska en tillgångsförvaltningsenhet vara en juridisk person som uppfyller samtliga följande krav:
a)
Den ägs helt eller delvis eller kontrolleras av en eller flera offentliga myndigheter vilket kan omfatta resolutionsmyndigheten eller finansieringsarrangemanget för resolution och kontrolleras av resolutionsmyndigheten.
b)
Den har upprättats i syfte att ta emot vissa eller alla tillgångar, rättigheter och skulder i ett eller flera institut under resolution eller ett broinstitut.
3. Tillgångsförvaltningsenheten ska förvalta de tillgångar som överförts till den i syfte att maximera värdet på tillgångarna genom en slutlig försäljning eller ordnad avveckling.
4. Medlemsstaterna ska se till att en tillgångsförvaltningsenhets verksamhet sker i enlighet med följande bestämmelser:
a)
Resolutionsmyndigheten ska godkänna innehållet i tillgångsförvaltningsenhetens stadgar.
b)
Resolutionsmyndigheten ska, beroende på tillgångsförvaltningsenhetens ägarstruktur, utse eller godkänna broinstitutets ledningsorgan.
c)
Resolutionsmyndigheten ska godkänna ersättningen till medlemmarna av ledningsorganet och fastställa lämpliga ansvarsområden för dem.
d)
Resolutionsmyndigheten ska godkänna tillgångsförvaltningsenhetens strategi och riskprofil.
5. Resolutionsmyndigheterna får utöva de befogenheter som anges i punkt 1 för att överföra tillgångar, rättigheter eller skulder endast om
a)
förhållandena på den specifika marknaden för de tillgångarna är sådana att en likvidation av de tillgångarna enligt normala insolvensförfaranden kan få negativa effekter på en eller flera finansiella marknader,
b)
en sådan överföring är nödvändig för att se till att institutet under resolution eller broinstitutet fungerar väl, eller
c)
en sådan överföring är nödvändig för att maximera behållningen efter likvidation.
6. När resolutionsmyndigheterna använder verktyget avskiljande av tillgångar ska de fastställa ersättningen för de tillgångar, rättigheter och skulder som ska överföras till tillgångsförvaltningsenheten på grundval av de principer som anges i artikel 36 och i enlighet med unionens regler om statligt stöd. Denna punkt hindrar inte att ersättningen kan vara ett nominellt eller negativt belopp.
7. All eventuell ersättning som betalas av tillgångsförvaltningsenheten med avseende på de tillgångar, rättigheter eller skulder som förvärvas direkt från institutet under resolution ska med förbehåll för artikel 37.7 komma institutet under resolution till godo. Ersättningen får betalas i form av skuld som utfärdas av tillgångsförvaltningsenheten.
8. När broinstitutverktyget använts får en tillgångsförvaltningsenhet efter det att broinstitutverktyget har använts förvärva tillgångar, rättigheter eller skulder från broinstitutet.
9. Resolutionsmyndigheterna får överföra tillgångar, rättigheter eller skulder från institutet under resolution till en eller flera tillgångsförvaltningsenheter vid mer än ett tillfälle och föra tillbaka tillgångar, rättigheter eller skulder från en eller flera tillgångsförvaltningsenheter till institutet under resolution, under förutsättning att de villkor som anges i punkt 10 är uppfyllda.
Institutet under resolution ska vara skyldigt att återta eventuella sådana tillgångar, rättigheter eller skulder.
10. Resolutionsmyndigheterna får föra tillbaka rättigheter, tillgångar eller skulder från tillgångsförvaltningsenheten till institutet under resolution i något av följande fall:
a)
Möjligheten att kunna föra tillbaka de specifika rättigheterna, tillgångarna eller skulderna anges uttryckligen i det instrument genom vilket överföringen gjordes.
b)
De specifika rättigheterna, tillgångarna eller skulderna omfattas inte av de klasser av, eller uppfyller inte de villkor för överföring av rättigheter, tillgångar eller skulder som anges i det instrument genom vilket överföringen gjordes.
I båda de fall som avses i leden a och b får överföringen tillbaka göras inom en i instrumentet angiven period, varvid även eventuella andra villkor som anges i föreläggandet för det relevanta ändamålet ska iakttas.
11. Överföringar mellan institutet under resolution och tillgångsförvaltningsenheten ska omfattas av de skyddsåtgärder för delvis egendomsöverföring som föreskrivs i kapitel VII i avdelning IV.
12. Utan att detta påverkar tillämpningen av kapitel VII i avdelning IV ska aktieägare eller borgenärer i institutet under resolution och andra tredje män vars tillgångar, rättigheter eller skulder inte överförs till tillgångsförvaltningsenheten inte ha några rättigheter till eller avseende de till tillgångsförvaltningsenheten överförda tillgångarna, rättigheterna eller skulderna eller till ledningsorganet eller den verkställande ledningen.
13. Tillgångsförvaltningsenheten ska inte ha mål som innebär några skyldigheter eller något ansvar gentemot aktieägare eller borgenärer i institutet under resolution, och ledningsorganet eller den verkställande ledningen ska inte ha någon ansvarsskyldighet gentemot sådana aktieägare eller borgenärer när det gäller åtgärder som de vidtagit eller inte vidtagit i samband med fullgörandet av sina uppgifter, såvida inte handlingen eller underlåtenheten innebär grov oaktsamhet eller allvarlig försummelse enligt den nationella rätten som direkt påverkar sådana aktieägares eller borgenärers rättigheter.
Medlemsstaterna får ytterligare begränsa en tillgångsförvaltningsenhets och dess ledningsorgans eller verkställande lednings ansvar i enlighet med nationell rätt för åtgärder och underlåtenhet att vidta åtgärder vid fullgörandet av deras uppgifter.
14. EBA ska senast den 3 juli 2015 utfärda riktlinjer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010 för att främja konvergensen i tillsyns- och resolutionsmetoder avseende fastställandet av när, i enlighet med punkt 5 i denna artikel, likvidation av tillgångarna eller skulderna enligt normala insolvensförfaranden kan få negativa effekter på en eller flera finansiella marknader.
Avsnitt 5
Skuldnedskrivningsverktyget
Underavsnitt 1
Skuldnedskrivningsverktygets syfte och tillämpningsområde
Artikel 43
Skuldnedskrivningsverktyget
1. För att skuldnedskrivningsverktyget ska vara verkningsfullt ska medlemsstaterna se till att resolutionsmyndigheterna har de resolutionsbefogenheter som avses i artikel 63.1.
2. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna får använda skuldnedskrivningsverktyget i syfte att uppfylla de mål som specificeras i artikel 31, i enlighet med de resolutionsprinciper som anges i artikel 34, för något av följande ändamål:
a)
För att rekapitalisera ett institut eller en sådan enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d i detta direktiv som uppfyller villkoren för resolution i den utsträckning som krävs för att återställa institutets möjligheter att uppfylla villkoren för auktorisation (i den mån de villkoren är tillämpliga på enheten) och att fortsätta att bedriva de verksamheter för vilka det har auktoriserats enligt direktiv 2013/36/EU eller direktiv 2014/65/EU, i det fall enheten är auktoriserad inom ramen för de direktiven, samt att bevara ett tillräckligt marknadsförtroende för institutet eller enheten.
b)
För att konvertera till eget kapital eller minska kapitalbeloppet av fordringar eller skuldinstrument som överförs
i)
till ett broinstitut i syfte att tillhandahålla kapital till broinstitutet eller
ii)
inom ramen för verktyget för försäljning av verksamhet eller verktyget för avskiljande av tillgångar.
3. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna får använda skuldnedskrivningsverktyget för det ändamål som avses i punkt 2 a i denna artikel endast om det finns rimliga utsikter att användningen av detta verktyg, tillsammans med andra relevanta åtgärder, t.ex. åtgärder som vidtas i enlighet med den omstruktureringsplan för verksamheten som krävs enligt artikel 52, förutom att uppnå de relevanta resolutionsmålen kommer att återställa den sunda finansiella ställningen och den långsiktiga bärkraften hos institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d.
Om de villkor som anges i första stycket inte uppfylls ska medlemsstaterna se till att resolutionsmyndigheter får tillämpa något av de resolutionsverktyg som avses i artikel 37.3 a, b och c och det skuldnedskrivningsverktyg som avses i punkt 2 b i den här artikeln.
4. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna får använda skuldnedskrivningsverktyget på alla institut eller de enheter som avses i artikel 1.1 b, c eller d, samtidigt som man i varje enskilt fall respekterar det berörda institutets eller den berörda enhetens juridiska form eller får ändra den juridiska formen.
Artikel 44
Skuldnedskrivningsverktygets tillämpningsområde
1. Medlemsstaterna ska se till att skuldnedskrivningsverktyget får användas för alla skulder i ett institut eller en sådan enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d som inte är uteslutna från tillämpningsområdet för det verktyget enligt punkterna 2 eller 3 i den här artikeln.
2. Resolutionsmyndigheterna får inte använda skuldnedskrivnings- eller konverteringsbefogenheter avseende följande skulder när de regleras i en medlemsstats eller ett tredjelands rätt:
a)
Garanterade insättningar.
b)
Skulder med säkerhet inbegripet säkerställda obligationer och skulder i form av finansiella instrument som används för att säkra tillgångar som ingår som en integrerad del av säkerhetspoolen och som enligt nationell rätt är säkrade på ett liknande sätt som säkerställda obligationer.
c)
Skulder som hänför sig till kundtillgångar eller kundmedel hos institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d i detta direktiv, inbegripet kundtillgångar eller kundmedel som innehas på uppdrag av fondföretag enligt definitionen i artikel 1.2 i direktiv 2009/65/EG eller AIF-fonder enligt definitionen i artikel 4.1 a i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/61/EU (31), under förutsättning att en sådan kund är skyddad enligt tillämplig insolvensrätt.
d)
Skulder som hänför sig till en förtroenderelation mellan institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d (som förvaltare) och en annan person (som mottagare), under förutsättning att en sådan mottagare åtnjuter skydd enligt tillämplig insolvensrätt eller civilrätt.
e)
Skulder till institut, med undantag för enheter inom en och samma koncern, med en ursprunglig löptid på mindre än sju dagar.
f)
Skulder med en återstående löptid på mindre än sju dagar som hänför sig till system eller operatörer av system som är utformade för ändamålen i direktiv 98/26/EG eller till deras deltagare och som uppstår till följd av deltagandet i ett sådant system.
g)
En skuld till någon av följande:
i)
En anställd, vad gäller inarbetad lön, pensionsförmåner eller annan fast ersättning, med undantag av den rörliga delen av ersättning som inte regleras av kollektivavtal.
ii)
En borgenär inom affärs- eller handelssektorn där skulden hänför sig till att institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d tillhandhållits varor eller tjänster som är kritiska för dess löpande verksamhet, däribland IT-tjänster, försörjningstjänster och hyra, förvaltning och underhåll av lokaler.
iii)
Skatte- och socialförsäkringsmyndigheter, förutsatt att de skulderna är prioriterade enligt tillämplig rätt.
iv)
Insättningsgarantisystem till följd av bidrag som ska betalas i enlighet med direktiv 2014/49/EU.
Led g i i första stycket ska inte tillämpas på den rörliga delen av ersättning till risktagare med väsentlig inverkan enligt definitionen i artikel 92.2 i direktiv 2013/36/EU.
Medlemsstaterna ska säkerställa att alla säkrade tillgångar som hänför sig till säkerställda obligationer i en täckt säkerhetsmassa inte påverkas och förblir separerade med tillräcklig finansiering. Varken det kravet eller första stycket led b ska förhindra resolutionsmyndigheterna från att, vid behov, utöva de befogenheterna med avseende på någon del av en säkrad skuld eller en prioriterad fordran för vilken säkerhet har ställts till ett värde som överstiger värdet på de tillgångar, den pantsättning, den företagsinteckning eller den säkerhet som ställts för fordran.
Första stycket led a ska inte förhindra resolutionsmyndigheterna från att vid behov utöva de befogenheterna avseende insättningsbelopp som överstiger det garantibelopp som föreskrivs i artikel 6 i direktiv 2014/49/EU.
Utan att det påverkar reglerna om stora exponeringar i förordning (EU) nr 575/2013 och direktiv 2013/36/EU ska medlemsstaterna för att möjliggöra resolution av institut och koncerner säkerställa att resolutionsmyndigheterna begränsar, i enlighet med artikel 17.5 b i det här direktivet, hur mycket kvalificerade skulder för skuldnedskrivningsverktyg andra institut innehar, utom skulder som innehas hos enheter som tillhör samma koncern.
3. Under exceptionella omständigheter får resolutionsmyndigheten, när skuldnedskrivningsverktyget används, från tillämpningen av nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheterna helt eller delvis undanta vissa skulder i något av följande fall:
a)
Det är trots de ansträngningar som i god tro görs av resolutionsmyndigheten inte möjligt att skriva ned den skulden inom rimlig tid.
b)
Undantaget är absolut nödvändigt och står i proportion till uppnåendet av kontinuitet i kritiska funktioner och kärnaffärsområden på ett sätt som gör att institutet under resolution kan fortsätta med centrala verksamheter, tjänster och transaktioner.
c)
Undantaget är absolut nödvändigt och står i proportion till insatserna för att undvika omfattande spridningseffekter, särskilt när det gäller kvalificerade insättningar som gjorts av fysiska personer och mikroföretag samt små och medelstora företag, som allvarligt skulle störa finansiella marknaders funktion, inbegripet finansiell marknadsinfrastruktur, på ett sätt som allvarligt skulle störa ekonomin i en medlemsstat eller unionen.
d)
Tillämpningen av skuldnedskrivningsverktyget på de skulderna skulle leda till en sådan värdeförstörelse att förlusterna för andra borgenärer skulle bli högre än om de skulderna undantogs från skuldnedskrivning.
I de fall där en resolutionsmyndighet beslutar att inom ramen för denna punkt helt eller delvis undanta en kvalificerad skuld eller en klass kvalificerade skulder får den nedskrivnings- eller konverteringsnivå som tillämpas på andra kvalificerade skulder ökas för att ta hänsyn till sådana undantag, under förutsättning att den nedskrivnings- och konverteringsnivå som tillämpas på andra kvalificerade skulder följer principen i artikel 34.1 g.
4. I de fall där en resolutionsmyndighet beslutar att helt eller delvis undanta en kvalificerad skuld eller klass kvalificerade skulder enligt denna artikel, och de förluster som skulle ha tillkommit de skulderna inte fullt ut har överförts på andra borgenärer, får ett bidrag göras från finansieringsarrangemanget för resolution till institutet under resolution för att göra ett eller flera av följande:
a)
Absorbera eventuella förluster som inte har absorberats av kvalificerade skulder och återställa substansvärdet i institutet under resolution till noll i enlighet med artikel 46.1 a.
b)
Förvärva aktier eller andra äganderättsinstrument eller kapitalinstrument i institutet under resolution för att i enlighet med artikel 46.1 b rekapitalisera institutet.
5. Ett sådant bidrag som avses i punkt 4 från finansieringsarrangemanget för resolution får endast göras när:
a)
Ett bidrag till förlustabsorbering och rekapitalisering motsvarande ett belopp som minst motsvarar 8 % av de sammanlagda skulderna, inklusive kapitalbasen i institutet under resolution, beräknat vid tidpunkten för resolutionsåtgärden i enlighet med den värdering som föreskrivs i artikel 36, har gjorts av aktieägare och innehavare av andra äganderättsinstrument, innehavare av tillämpliga kapitalinstrument och andra kvalificerade skulder genom nedskrivning, konvertering eller på annat sätt.
b)
Bidraget från finansieringsarrangemanget för resolution överstiger inte 5 % av de totala skulderna inklusive kapitalbasen i institutet under resolution enligt en uppmätning vid tidpunkten för resolutionsåtgärder i enlighet med den värdering som föreskrivs i artikel 36.
6. Bidraget från finansieringsarrangemanget för resolution som avses i punkt 4 får finansieras med följande:
a)
Det belopp som finansieringsarrangemanget för resolution har tillgång till och som har anskaffats genom bidrag från institut och unionsfilialer i enlighet med artiklarna 100.6 och 103.
b)
Genom det beloppet som kan anskaffas genom bidrag i efterhand i enlighet med artikel 104 inom tre år.
c)
Belopp som anskaffas från alternativa finansieringskällor i enlighet med artikel 105, i de fall där de belopp som avses i leden a och b i denna punkt inte är tillräckliga.
7. Under exceptionella omständigheter får resolutionsmyndigheten söka ytterligare finansiering från alternativa finansieringskällor efter det att
a)
den gräns på 5 % som anges i punkt 5 b har uppnåtts, och
b)
alla oprioriterade skulder utan säkerheter, förutom kvalificerade insättningar, fullt ut har skrivits ner eller konverterats.
I stället för eller utöver detta får ett bidrag från finansieringsarrangemanget för resolution, när villkoren som fastställs i första stycket är uppfyllda, ges med användning av ännu outnyttjade medel som anskaffats genom förhandsbidrag i enlighet med artiklarna 100.6 och 103.
8. Med avvikelse från vad som sägs i punkt 5 a får ett bidrag från finansieringsarrangemanget för resolution som avses i punkt 4 också ges under förutsättning att
a)
det bidrag till förlustabsorbering och rekapitalisering som avses i punkt 5 a uppgår till ett belopp på minst 20 % av det berörda institutets riskvägda tillgångar,
b)
finansieringsarrangemanget för resolution i den berörda medlemsstaten, genom förhandsbidrag (exklusive bidrag till ett insättningsgarantisystem) som anskaffats i enlighet med artiklarna 100.6 och 103, har tillgång till ett belopp som uppgår till minst 3 % av de garanterade insättningarna vid samtliga kreditinstitut som är auktoriserade inom den medlemsstatens territorium, och
c)
det berörda institutet har konsoliderade tillgångar på mindre än 900 miljarder EUR.
9. När resolutionsmyndigheter utövar sin bestämmanderätt inom ramen för punkt 3 ska de vederbörligen beakta följande:
a)
Principen att förluster bör bäras i första hand av aktieägare och därefter, generellt, av borgenärer i institutet under resolution i prioritetsordning.
b)
Den nivå på förlustabsorberingskapaciteten som skulle återstå i institutet under resolution om skulden eller skuldslaget undantogs.
c)
Behovet att bibehålla tillräckliga medel för resolutionsfinansiering.
10. Undantag inom ramen för punkt 3 får göras antingen för att helt undanta en skuld från nedskrivning eller för att minska omfattningen av den nedskrivning som görs av den skulden.
11. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 115 för att närmare ange under vilka omständigheter det är nödvändigt att undanta skulder för att uppnå de mål som anges i punkt 3 i den här artikeln.
12. Innan en resolutionsmyndighet utövar bestämmanderätten att undanta en skuld inom ramen för punkt 3 ska den underrätta kommissionen. I de fall där undantaget skulle kräva ett bidrag från finansieringsarrangemanget för resolution eller en alternativ finansieringskälla inom ramen för punkterna 4 - 8 får kommissionen, för att slå vakt om den inre marknadens integritet, inom 24 timmar räknat från mottagandet av underrättelsen, eller med resolutionsmyndighetens samtycke inom en längre tidsperiod, förbjuda det föreslagna undantaget, eller kräva att det ändras, om kraven i denna artikel och delegerade akter inte är uppfyllda. Detta påverkar inte kommissionens tillämpning av unionens regler om statligt stöd.
Underavsnitt 2
Minimikrav för kvalificerade skulder
Artikel 45
Tillämpning av minimikravet
1. Medlemsstaterna ska se till att instituten alltid uppfyller ett minimikrav för kapitalbas och kvalificerade skulder. Minimikravet ska beräknas som ett belopp för kapitalbas och kvalificerade skulder uttryckt som en procentandel av de totala skulderna och kapitalbasen i institutet.
Vid tillämpningen av det första stycket ska derivatskulder inkluderas i de totala skulderna på basis av att nettningsrättigheter gentemot motparter erkänns fullt ut.
2. EBA ska utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn i syfte att ytterligare specificera de bedömningskriterier som anges i punkt 6 a-f och som ska ligga till grund för fastställandet av ett minimikrav för kapitalbas och kvalificerade skulder, inbegripet efterställda skulder samt prioriterade osäkrade skulder med minst 12 månader kvar på löptiden som omfattas av nedskrivningsbefogenheten och de skulder som kan räknas som kapitalbas, för varje institut.
EBA ska överlämna de förslagen till tekniska standarder för tillsyn till kommissionen senast den 3 juli 2015.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de tekniska standarder för tillsyn som avses i första stycket i enlighet med artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010.
Medlemsstaterna får föreskriva ytterligare kriterier på grundval av vilka minimikrav för kapitalbas och kvalificerade skulder ska fastställas.
3. Trots vad som sägs i punkt 1 ska resolutionsmyndigheterna undanta hypoteksinstitut som finansieras genom säkerställda obligationer, som enligt nationell rätt inte får ta emot insättningar, från kravet att alltid uppfylla minimikravet för kapitalbas och kvalificerade skulder eftersom
a)
de instituten kommer att avvecklas genom nationella insolvensförfaranden eller andra typer av förfaranden som genomförs i enlighet med artiklarna 38, 40 eller 42 i detta direktiv och som är utformade för de instituten,
b)
sådana nationella insolvensförfaranden eller andra typer av förfaranden kommer att säkerställa att borgenärer i de instituten, inbegripet innehavare av säkerställda obligationer i förekommande fall, kommer att åsamkas förluster på ett sätt som uppfyller resolutionsmålen.
4. Kvalificerade skulder ska ingå i det belopp av kapitalbas och kvalificerade skulder som avses i punkt 1 endast om de uppfyller följande villkor:
a)
Instrumentet är emitterat och fullt betalt.
b)
Skulden är inte till det egna institutet och institutet har inte ställt någon säkerhet eller garanti för skulden.
c)
Förvärvet av instrumentet har inte direkt eller indirekt finansierats av institutet.
d)
Skuldens återstående löptid är minst ett år.
e)
Skulden hänför sig inte till ett derivat.
f)
Skulden hänför sig inte till en insättning som är prioriterad i den nationella rangordningen vid insolvens i enlighet med artikel 108.
I de fall där en skuld ger ägaren rätt till förskottsutbetalning ska vid tillämpning av led d förfallodagen för den skulden vara den första dag då en sådan rätt uppkommer.
5. I de fall där en skuld lyder under lagstiftningen i ett tredjeland får resolutionsmyndigheter kräva att institutet visar att ett eventuellt beslut från en resolutionsmyndighet att skriva ner eller konvertera den skulden skulle ha verkan enligt lagen i det tredjelandet, med beaktande av villkoren i det avtal som skulden faller under, internationella avtal om erkännande av resolutionsförfaranden och andra relevanta frågor. Om resolutionsmyndigheten inte är övertygad om att ett eventuellt beslut skulle ha verkan enligt lagen i det tredjelandet ska den skulden inte räknas med när det gäller minimikravet för kapitalbas och kvalificerade skulder.
6. Det minimikrav för kapitalbas och kvalificerade skulder för varje institut enligt punkt 1 ska, efter samråd med den behöriga myndigheten, fastställas av resolutionsmyndigheten på grundval av minst följande kriterier:
a)
Behovet av att säkerställa att institutet kan försättas i resolution med tillämpning av resolutionsverktygen, inbegripet, i tillämpliga fall, skuldnedskrivningsverktyget, på ett sätt som uppfyller resolutionsmålen.
b)
Behovet av att, i tillämpliga fall, säkerställa att institutet innehar tillräckliga kvalificerade skulder för att, om skuldnedskrivningsverktyget används, säkerställa att förluster kan absorberas och institutets kärnprimärkapitalrelation kan återställas till den nivå som krävs för att bevara ett tillräckligt marknadsförtroende för institutet och göra det möjligt för institutet att fortsätta att uppfylla villkoren för auktorisation och fortsätta att bedriva de verksamheter för vilka det har auktoriserats enligt direktiv 2013/36/EU eller i direktiv 2014/65/EU samt att bevara ett tillräckligt marknadsförtroende för institutet eller enheten.
c)
Behovet av att, om det i resolutionsplanen förutses att vissa klasser av kvalificerade skulder skulle kunna komma att inom ramen för artikel 44.3 undantas från skuldnedskrivning eller att vissa klasser av kvalificerade skulder skulle kunna komma att överföras i sin helhet till en mottagande enhet inom ramen för en delvis överföring, säkerställa att institutet har tillräckligt med andra kvalificerade skulder för att se till att förluster skulle kunna absorberas och institutets kärnprimärkapitalrelation återställas till en nivå som krävs för att göra det möjligt för institutet ska fortsätta uppfylla villkoren för auktorisation och fortsätta att bedriva de verksamheter för vilka det har auktoriserats enligt direktiv 2013/36/EU eller direktiv 2014/65/EU.
d)
Institutets storlek, affärsmodell, finansieringsmodell och riskprofil.
e)
I vilken utsträckning insättningsgarantisystemet kan bidra till att finansiera resolutionen, i enlighet med artikel 109.
f)
I vilken utsträckning institutets fallissemang skulle få negativa effekter på den finansiella stabiliteten, vilket med hänsyn till hur förbundet institutet är med andra institut eller med resten av det finansiella systemet inbegriper spridning av negativa effekter.
7. Instituten ska iaktta de minimikrav som föreskrivs i denna artikel på individuell nivå.
En resolutionsmyndighet får, efter samråd med en behörig myndighet, besluta att tillämpa det minimikrav som föreskrivs i denna artikel på en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d.
8. Moderföretag inom unionen ska, utöver punkt 7, uppfylla de minimikrav som föreskrivs i denna artikel på konsoliderad basis.
Minimikravet för kapitalbas och kvalificerade skulder på konsoliderad nivå för ett moderföretag inom unionen ska bestämmas av resolutionsmyndigheten på koncernnivå, efter samråd med den samordnande tillsynsmyndigheten, i enlighet med punkt 9, på grundval av åtminstone de kriterier som fastställs i punkt 6 och huruvida koncernens dotterföretag i tredjeländer ska försättas i resolution separat enligt resolutionsplanen.
9. Resolutionsmyndigheten på koncernnivå och de resolutionsmyndigheter som ansvarar för dotterföretagen på individuell nivå ska göra allt som står i deras makt för att nå ett gemensamt beslut om vilket minimikravsbelopp som ska tillämpas på konsoliderad nivå.
Resolutionsmyndigheten på koncernnivå ska lämna det gemensamma beslutet, med en fullständig motivering, till moderföretaget inom unionen.
Om det inom fyra månader inte har fattats ett sådant gemensamt beslut ska resolutionsmyndigheten på koncernnivå, efter att vederbörligen ha beaktat de relevanta resolutionsmyndigheternas bedömning av dotterföretag, fatta ett beslut om minimikravet på koncernnivå. Om någon av de berörda resolutionsmyndigheterna vid fyramånadersperiodens slut har hänskjutit ärendet till EBA i enlighet med artikel 19 i förordning (EU) nr 1093/2010, ska resolutionsmyndigheten på koncernnivå skjuta upp sitt beslut och invänta eventuella beslut som EBA kan fatta i enlighet med artikel 19.3 i den förordningen och ska fatta sitt beslut i enlighet med EBA:s beslut. Denna fyramånadersperiod ska anses utgöra förlikningsperioden i den mening som avses i den förordningen. EBA ska fatta sitt beslut inom en månad. Ärendet får inte hänskjutas till EBA efter det att denna period på fyra månader har löpt ut eller efter det att ett gemensamt beslut har fattats. Om EBA inte inom en månad har fattat sitt beslut ska beslutet från resolutionsmyndigheten på koncernnivå tillämpas.
Det gemensamma beslutet och det beslut som resolutionsmyndigheten på koncernnivå fattar om inget gemensamt beslut har fattats ska vara bindande för resolutionsmyndigheterna i de berörda medlemsstaterna.
Det gemensamma beslutet och alla eventuella beslut som fattas om inget gemensamt beslut har fattats ska ses över och i tillämpliga fall uppdateras regelbundet.
10. Resolutionsmyndigheter ska fastställa det minimikrav som ska tillämpas på koncernens dotterföretag på individuell basis. De minimikraven ska fastställas på en nivå som är lämplig för dotterföretaget med beaktande av följande:
a)
De kriterier som räknas upp i punkt 6, särskilt dotterföretagets storlek, affärsmodell och riskprofil, inklusive dess kapitalbas.
b)
Det konsoliderade krav som inom ramen för punkt 9 fastställts för koncernen.
Resolutionsmyndigheten på koncernnivå och de resolutionsmyndigheter som ansvarar för dotterföretagen på individuell nivå ska göra allt som står i deras makt för att nå ett gemensamt beslut om vilket minimikravsbelopp som ska tillämpas på varje enskilt dotterföretag på individuell nivå.
Resolutionsmyndigheten för dotterföretagen och resolutionsmyndigheten på koncernnivå ska lämna det gemensamma beslutet, med en fullständig motivering, till dotterföretagen respektive moderföretaget inom unionen.
Om något sådant gemensamt beslut av resolutionsmyndigheterna inte har antagits inom en period på fyra månader ska respektive resolutionsmyndigheter för dotterföretagen fatta beslutet, med vederbörlig hänsyn till de synpunkter och reservationer som resolutionsmyndigheten på koncernnivå gett uttryck för.
Om resolutionsmyndigheten på koncernnivå vid fyramånadersperiodens slut har hänskjutit ärendet till EBA i enlighet med artikel 19 i förordning (EU) nr 1093/2010, ska de resolutionsmyndigheter som ansvarar för dotterföretagen på individuell nivå skjuta upp sina beslut och invänta eventuella beslut som EBA kan fatta i enlighet med artikel 19.3 i den förordningen och ska fatta sitt beslut i enlighet med EBA:s beslut. Denna fyramånadersperiod ska anses utgöra förlikningsperioden i den mening som avses i den förordningen. EBA ska fatta sitt beslut inom en månad. Ärendet får inte hänskjutas till EBA efter det att denna period på fyra månader har löpt ut eller efter det att ett gemensamt beslut har fattats. Resolutionsmyndigheten på koncernnivå ska inte hänskjuta frågan till EBA för bindande medling i de fall där det belopp som fastställts av dotterföretagets resolutionsmyndighet med mindre än en procentenhet skiljer sig från det belopp på konsoliderad nivå som fastställts inom ramen för punkt 9 i den här artikeln.
Om EBA inte har fattat sitt beslut inom en månad ska besluten från resolutionsmyndigheterna för dotterföretagen gälla.
Det gemensamma beslutet och alla eventuella beslut som resolutionsmyndigheterna för dotterföretagen fattar om inget gemensamt beslut har fattats ska vara bindande för de berörda resolutionsmyndigheterna.
Det gemensamma beslutet och alla eventuella beslut som fattas om inget gemensamt beslut har fattats ska ses över och i tillämpliga fall uppdateras regelbundet.
11. Resolutionsmyndigheten på koncernnivå får helt avstå från att tillämpa det individuella minimikravet på ett moderinstitut inom unionen om följande villkor är uppfyllda:
a)
Moderinstitutet inom unionen uppfyller på konsoliderad basis det minimikrav som fastställts inom ramen för punkt 8.
b)
Den behöriga myndigheten för moderinstitutet inom unionen har helt avstått från att tillämpa individuella kapitalkrav på institutet i enlighet med artikel 7.3 i förordning (EU) nr 575/2013.
12. Resolutionsmyndigheten för ett dotterföretag får helt avstå från att tillämpa punkt 7 på det dotterföretaget om följande villkor är uppfyllda:
a)
Dotterföretaget och dess moderföretag är båda föremål för auktorisation och tillsyn från en och samma medlemsstats sida.
b)
Dotterföretaget innefattas i den gruppbaserade tillsynen över det institut som utgör moderföretaget.
c)
Koncerninstitutet på högsta nivå i dotterföretagets medlemsstat uppfyller, om det skiljer sig från moderinstitutet inom unionen, på lägre än konsoliderad nivå det minimikrav som fastställts inom ramen för punkt 7.
d)
Det finns inte några rådande eller förutsebara väsentliga praktiska eller rättsliga hinder för att moderföretaget snabbt till dotterföretaget ska kunna överföra medel ur kapitalbasen eller återbetala skulder.
e)
Moderföretaget uppfyller behöriga myndigheters krav på sund förvaltning av dotterföretaget och har åtagit sig att, med den behöriga myndighetens samtycke, svara för dotterföretagets åtaganden, alternativt löper dotterföretaget endast försumbara risker.
f)
Moderföretagets förfaranden för bedömning, värdering och kontroll av risker omfattar även dotterföretaget.
g)
Moderföretaget innehar mer än 50 % av rösträtten knuten till aktier och andelar i dotterföretagets kapital eller har rätt att utse eller avsätta en majoritet av medlemmarna i dotterföretagets ledningsorgan.
h)
Den behöriga myndigheten för dotterföretaget har inom ramen för artikel 7.1 i förordning (EU) nr 575/2013 helt avstått från att tillämpa individuella kapitalkrav på dotterföretaget.
13. I de beslut som fattas i enlighet med denna artikel får det föreskrivas att minimikravet för kapitalbas och kvalificerade skulder delvis uppfylls på konsoliderad nivå eller individuell nivå genom instrument för avtalsenlig skuldnedskrivning.
14. För att ett instrument ska räknas som ett instrument för avtalsenlig skuldnedskrivning inom ramen för punkt 13 ska resolutionsmyndigheten vara övertygad om att det
a)
innehåller ett avtalsvillkor om att instrumentet, i de fall där en resolutionsmyndighet beslutar att tillämpa skuldnedskrivningsverktyget på det institutet, ska skrivas ner eller konverteras i den utsträckning som krävs innan andra kvalificerade skulder skrivs ner eller konverteras, och
b)
är föremål för ett avtal, ett åtagande eller en bestämmelse om prioritering som är bindande och innebär att det vid normala insolvensförfaranden har lägre prioritet än andra kvalificerade skulder och inte kan återbetalas förrän andra då utestående skulder har reglerats.
15. Resolutionsmyndigheter ska, samordnat med behöriga myndigheter, kräva och kontrollera att instituten uppfyller det minimikrav för kapitalbas och kvalificerade skulder som föreskrivs i punkt 1 och i tillämpliga fall det krav som föreskrivs i punkt 13 och ska fatta eventuella beslut i enlighet med denna artikel parallellt med utarbetandet och upprätthållandet av resolutionsplaner.
16. Resolutionsmyndigheter ska, samordnat med samordning med behöriga myndigheter, underrätta EBA om det minimikrav för kapitalbas och kvalificerade skulder, och i tillämpliga fall om det krav som föreskrivs i punkt 13, som fastställts för varje institut inom deras behörighetsområde.
17. EBA ska utarbeta förslag till tekniska standarder för genomförande för att närmare ange enhetliga format, mallar och definitioner för resolutionsmyndigheters identifiering och överföring, efter samordning med behöriga myndigheter, av information till EBA vid tillämpning av punkt 16.
EBA ska överlämna dessa förslag till tekniska standarder för genomförande till kommissionen senast den 3 juli 2015.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de tekniska standarder för genomförande som avses i första stycket i enlighet med artikel 15 i förordning (EU) nr 1093/2010.
18. Med utgångspunkt i resultaten av den rapport som avses i punkt 19 ska kommissionen, om så är lämpligt, senast den 31 december 2016 förelägga Europaparlamentet och rådet ett lagstiftningsförslag om enhetlig tillämpning av minimikravet för kapitalbas och kvalificerade skulder. Det förslaget ska, där så är lämpligt, innefatta förslag om införande av ett lämpligt antal miniminivåer för minimikravet, med hänsyn tagen till instituts och koncerners olika affärsmodeller. Förslaget ska innefatta eventuella lämpliga ändringar av parametrarna för minimikravet och, vid behov, lämpliga ändringar av hur minimikravet tillämpas på koncerner.
19. EBA ska senast den 31 oktober 2016 lämna in en rapport till kommissionen åtminstone om följande:
a)
Hur minimikravet för kapitalbas och kvalificerade skulder har tillämpats på nationell nivå och då i synnerhet huruvida olika medlemsstater har fastställt olika nivåer för jämförbara institut.
b)
Hur olika medlemsstater har begagnat sig av befogenheten att kräva att institut uppfyller minimikravet genom instrument för avtalsenlig skuldnedskrivning, och huruvida olika tillvägagångssätt har använts.
c)
Identifiering av affärsmodeller som återspeglar institutens totala riskprofiler.
d)
Vilken nivå på minimikravet som är lämplig för de olika affärsmodeller som fastställts enligt led c.
e)
Huruvida ett spann för minimikravet för de olika affärsmodellerna bör upprättas.
f)
Inom vilken övergångsperiod institut lämpligen måste ha uppnått efterlevnad av eventuella föreskrivna enhetliga miniminivåer.
g)
Huruvida de krav som föreskrivs i artikel 45 är tillräckliga för att säkerställa att varje enskilt institut har en nöjaktig förlustabsorberingskapacitet och, om detta inte är fallet, vilka ytterligare förbättringar som krävs för att det målet ska kunna uppnås.
h)
Huruvida de beräkningsmetoder som föreskrivs i denna artikel behöver ändras för att se till att minimikravet kan användas som en adekvat indikator för ett instituts förlustabsorberingskapacitet.
i)
Huruvida utgångspunkten för kravet bör vara totala skulder och kapitalbas och då särskilt huruvida det vore bättre att använda institutets riskvägda tillgångar som nämnare.
j)
Huruvida tillvägagångssättet i denna artikel när det gäller hur minimikravet tillämpas på koncerner är lämpligt, och då särskilt huruvida tillvägagångssättet på ett tillräckligt sätt ser till att de enheter där förlusterna kan tänkas uppstå har, eller har tillgång till, förlustabsorberingskapaciteten inom koncernen.
k)
Huruvida villkoren för undantag från minimikravet är lämpliga och då särskilt huruvida sådana undantag bör kunna beviljas dotterföretag på gränsöverskridande basis.
l)
Huruvida resolutionsmyndigheter lämpligen får kräva att minimikravet ska uppfyllas med hjälp av instrument för avtalsenlig skuldnedskrivning och huruvida det är lämpligt att göra upplägget med instrument för avtalsenlig skuldnedskrivning mer enhetligt.
m)
Huruvida kraven på instrument för avtalsenlig skuldnedskrivning som fastställs i punkt 14 är lämplig.
n)
Huruvida det lämpligen får krävas att institut och koncerner yppar sina minimikrav för kapitalbas och kvalificerade skulder, eller den egna nivån för kapitalbas och kvalificerade skulder, och i så fall hur ofta och i vilket format detta ska göras.
20. Rapporten i punkt 19 ska minst omfatta perioden från och med den 2 juli 2014 till och med den 30 juni 2016 och där ska åtminstone följande beaktas:
a)
Effekten av minimikravet, och av alla eventuella harmoniserade nivåer för minimikravet, på följande:
i)
Finansiella marknader i allmänhet och marknader för osäkrade skulder och derivat i synnerhet.
ii)
Instituts affärsmodeller och hur institutens balansräkningar är uppbyggda, i synnerhet institutens finansieringsprofil och finansieringsstrategi samt koncerners juridiska struktur och driftsstruktur.
iii)
Institutens lönsamhet, i synnerhet deras finansieringskostnader.
iv)
Flyttning av exponeringar till enheter som inte omfattas av tillsyn.
v)
Innovation på finansområdet.
vi)
Hur utbrett det är med instrument för avtalsenlig skuldnedskrivning, hur sådana instrument är beskaffade och hur möjligt det är att avyttra dem.
vii)
Institutens riskbeteende.
viii)
Hur mycket intecknade tillgångar som instituten har.
ix)
Vilka åtgärder som instituten vidtar för att uppfylla minimikraven och då särskilt i vilken utsträckning minimikraven har uppfyllts genom att minska skuldsättningen i fråga om tillgångar, emittera långfristig skuld och anskaffa kapital.
x)
Kreditinstitutens utlåningsnivåer, särskilt i fråga om utlåning till mikroföretag samt små och medelstora företag, lokala myndigheter, regionala myndigheter och enheter inom den offentliga sektorn och finansiering av handel, inbegripet utlåning inom ramen för offentliga exportkreditförsäkringssystem.
b)
Samspelet mellan å ena sidan minimikraven och å andra sidan de kapitalbaskrav, den skuldsättningsgrad och de likviditetskrav som föreskrivs i förordning (EU) nr 575/2013 och i direktiv 2013/36/EU.
c)
Institutens kapacitet att på egen hand anskaffa kapital eller finansiering från marknaderna för att uppfylla eventuella harmoniserade minimikrav som föreslås.
d)
Konsekvens säkerställs med minimikraven enligt internationella standarder som utarbetats i internationella fora.
Underavsnitt 3
Tillämpning av skuldnedskrivningsverktyget
Artikel 46
Bedömning av beloppet för skuldnedskrivning
1. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna när de använder skuldnedskrivningsverktyget på grundval av en värdering som uppfyller artikel 36 bedömer det totala
a)
belopp, när relevant, med vilket kvalificerade skulder måste skrivas ned för att säkerställa att substansvärdet i institutet under resolution är lika med noll, och
b)
belopp, när relevant, med vilket kvalificerade skulder måste konverteras till aktier eller andra typer av kapitalinstrument för att kärnprimärkapitalrelationen ska kunna återställas hos antingen
i)
institutet under resolution eller
ii)
broinstitutet.
2. Bedömningen som avses i punkt 1 i den här artikeln ska fastställa det belopp med vilket kvalificerade skulder behöver skrivas ned eller konverteras för att återställa kärnprimärkapitalrelationen i institutet under resolution eller i tillämpliga fall fastställa kvoten för broinstitutet med hänsyn till alla eventuella kapitalbidrag från resolutionsfonden enligt artikel 101.1 d i detta direktiv och för att bevara ett tillräckligt marknadsförtroende för institutet under resolution eller broinstitutet och göra det möjligt för det att under åtminstone ett år fortsätta att uppfylla villkoren för auktorisation och fortsätta att bedriva de verksamheter för vilka det har auktoriserats enligt direktiv 2013/36/EU eller direktiv 2014/65/EU.
När resolutionsmyndigheterna avser att använda verktyget för avskiljande av tillgångar som avses i artikel 42 ska det belopp som de kvalificerade skulderna måste minskas med fastställas med hänsyn till en försiktig uppskattning av tillgångsförvaltningsenhetens kapitalbehov.
3. Om kapital har skrivits ned i enlighet med artiklarna 59-62 och skuldnedskrivningsverktyget har använts enligt artikel 43.2 och nedskrivningsnivån grundad på den preliminära värderingen enligt artikel 36 visar sig överstiga kraven när den jämförs med den definitiva värderingen enligt artikel 36.10, får en uppvärderingsmekanism tillämpas för att ersätta borgenärerna och därefter aktieägarna i den utsträckning det är nödvändigt.
4. Resolutionsmyndigheterna ska fastställa och upprätthålla arrangemang för att säkerställa att bedömningen och värderingen grundas på så aktuella och omfattande uppgifter som möjligt om tillgångarna och skulderna i ett institut under resolution.
Artikel 47
Behandling av aktieägare vid skuldnedskrivning eller nedskrivning eller konvertering av kapitalinstrument
1. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna när de använder skuldnedskrivningsverktyget i artikel 43.2 eller nedskrivningen eller konverteringen av kapitalinstrument i artikel 59 vidtar någon av eller båda följande åtgärder gentemot aktieägarna och innehavare av andra äganderättsinstrument:
a)
Dra in existerande aktier eller andra äganderättsinstrument eller överföra dem till borgenärer som fått sina anspråk nedskrivna.
b)
Under förutsättning att institutet under resolution, i enlighet med den värdering som gjorts enligt artikel 36, har ett positivt substansvärde, späda ut äganderätten för existerande aktieägare och innehavare av andra äganderättsinstrument till följd av konvertering till aktier eller andra äganderättsinstrument av
i)
tillämpliga kapitalinstrument emitterade av institutet enligt den befogenhet som avses i artikel 59.2 eller
ii)
kvalificerade skulder emitterade av institutet under resolution enligt den befogenhet som avses i artikel 63.1 f.
Med avseende på led b i första stycket ska konverteringen göras till en omräkningskurs som väsentligt spär ut existerande aktieinnehav och innehav av andra äganderättsinstrument.
2. De åtgärder som avses i punkt 1 ska också vidtas gentemot aktieägare och innehavare av andra äganderättsinstrument vars aktier eller andra äganderättsinstrument emitterats eller tilldelats under följande omständigheter:
a)
Till följd av omvandling av skuldinstrument till aktier eller andra äganderättsinstrument i enlighet med avtalsvillkor i de ursprungliga skuldinstrumenten utlöst av en händelse som inträffade före eller samtidigt som resolutionsmyndighetens bedömning av att institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d uppfyllde villkoren för resolution.
b)
Till följd av konvertering av tillämpliga kapitalinstrument till kärnprimärkapitalinstrument enligt artikel 60.
3. När resolutionsmyndigheterna överväger vilken åtgärd de ska vidta enligt punkt 1 ska de beakta
a)
den värdering som gjorts i enlighet med artikel 36,
b)
det belopp genom vilket resolutionsmyndigheten har bedömt att kärnprimärkapitalposter måste minskas och berörda kapitalinstrument måste skrivas ned eller konverteras i enlighet med artikel 60.1, och
c)
det totalbelopp som resolutionsmyndigheten bedömt enligt artikel 46.
4. Med avvikelse från artiklarna 22-25 i direktiv 2013/36/EU, kravet på att inkomma med en underrättelse i artikel 26 i direktiv 2013/36/EU, artiklarna 10.3, 11.1, 11.2, 12 och 13 i direktiv 2014/65/EU och kravet på att inkomma med en underrättelse i artikel 11.3 i direktiv 2014/65/EU ska, om användning av skuldnedskrivningsverktyget eller konvertering av kapitalinstrument skulle leda till ett förvärv eller en ökning av ett kvalificerat innehav i ett institut som avses i artikel 22.1 i direktiv 2013/36/EU eller artikel 11.1 i direktiv 2014/65/EU, behöriga myndigheter utföra den bedömning som krävs enligt de artiklarna i så god tid att det inte försenar användningen av skuldnedskrivningsverktyget eller konverteringen av kapitalinstrument eller hindrar att resolutionsåtgärden uppnår de relevanta resolutionsmålen.
5. Om den behöriga myndigheten för det institutet inte senast dagen för användning av skuldnedskrivningsverktyget eller konvertering av kapitalinstrument har slutfört den bedömning som krävs inom ramen för punkt 4 ska artikel 38.9 vara tillämplig på en förvärvares alla eventuella förvärv av eller ökningar av ett kvalificerat innehav till följd av användningen av skuldnedskrivningsverktyget eller konverteringen av kapitalinstrument.
6. EBA ska senast den 3 juli 2016 utfärda riktlinjer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010 i fråga om de omständigheter då var och en av de åtgärder som anges i punkt 1 i den här artikeln i denna artikel skulle vara lämpliga, med beaktande av de faktorer som avses i punkt 3 i den här artikeln.
Artikel 48
Ordningsföljd för nedskrivning och konvertering
1. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna, när de använder skuldnedskrivningsverktyget, med förbehåll för eventuella undantag inom ramen för artikel 44.2 och 44.3, utövar nedskrivnings- och konverteringsbefogenheterna med iakttagande av följande krav:
a)
Kärnprimärkapitalsposter minskas i enlighet med artikel 60.1 a.
b)
Endast om den totala minskningen enligt led a är mindre än summan av de belopp som avses i artikel 47.3 b och c ska myndigheterna sänka kapitalbeloppet i övriga primärkapitalinstrument i den utsträckning som krävs och upp till deras kapacitet.
c)
Endast om den totala minskningen enligt leden a och b är mindre än summan av de belopp som avses i artikel 47.3 b och c ska myndigheterna sänka kapitalbeloppet i supplementärkapitalinstrument i den utsträckning som krävs och upp till deras kapacitet.
d)
Endast om den totala nedsättningen av aktier eller andra äganderättsinstrument och tillämpliga kapitalinstrument enligt leden a, b och c är mindre än summan av de belopp som avses i artikel 47.3 b och c ska myndigheterna i den utsträckning som krävs och i överensstämmelse med rangordningen av fordringar vid normala insolvensförfaranden sänka kapitalbeloppet för efterställda skulder som inte räknas som övrigt primärt eller supplementärt kapital, i kombination med nedskrivningen enligt leden a, b och c för att uppnå summan av de belopp som avses i artikel 47.3 b och c.
e)
Endast om den totala nedsättningen av aktier eller andra äganderättsinstrument, tillämpliga kapitalinstrument och kvalificerade skulder i enlighet med leden a-d i denna punkt är mindre än summan av de belopp som avses i artikel 47.3 b och d ska myndigheterna i den utsträckning som krävs och i enlighet med rangordningen av fordringar vid normala insolvensförfaranden inklusive den rangordning av insättningar som föreskrivs i artikel 108 sänka kapitalbeloppet för, eller det utestående beloppet avseende, resten av de kvalificerade skulder, enligt artikel 44, i kombination med den nedskrivning som avses i leden a, b, c och d i denna punkt för att uppnå summan av de belopp som avses i artikel 47.3 b och c.
2. När resolutionsmyndigheterna utövar nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheterna ska de fördela de förluster som ingår i summan av de belopp som avses i artikel 47.3 b och c jämnt mellan aktier eller andra äganderättsinstrument och kvalificerade skulder med samma rangordning genom att minska kapitalbeloppet för, eller det utestående beloppet avseende, dessa aktier eller andra äganderättsinstrument och kvalificerade skulder i samma utsträckning i förhållande till deras värde, utom när en annan fördelning av förluster bland skulder med samma rangordning är tillåten under de omständigheter som avses i artikel 44.3.
Denna punkt ska inte förhindra att skulder som i enlighet med artikel 44.2. och 44.3 undantagits från skuldnedskrivning ges en förmånligare behandling än kvalificerade skulder med samma rangordning vid normala insolvensförfaranden.
3. Innan de gör den nedskrivning eller konvertering som avses i punkt 1 e ska resolutionsmyndigheter konvertera eller minska kapitalbeloppet för de instrument som avses i punkt 1 b, c och d i de fall där de instrumenten innehåller följande villkor och ännu inte har konverterats:
a)
Villkor om att instrumentets kapitalbelopp ska sänkas vid eventuella händelser som berör den finansiella situationen, solvensen eller kapitalbasen för institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d.
b)
Villkor om att instrumenten ska konverteras till aktier eller andra äganderättsinstrument om en sådan händelse inträffar.
4. När ett instruments kapitalbelopp före skuldnedskrivningen enligt punkt 1 har sänkts, men inte till noll, i enlighet med villkor av det slag som avses i punkt 3 a, ska resolutionsmyndigheterna tillämpa nedskrivnings- och konverteringsbefogenheterna på det resterande beloppet av det kapitalbeloppet i enlighet med punkt 1.
5. Vid beslut om huruvida skulder ska skrivas ned eller konverteras till aktiekapital ska resolutionsmyndigheterna inte konvertera en viss klass av skulder samtidigt som en klass av skulder som är efterställd denna klass väsentligen förblir okonverterad till aktiekapital eller inte nedskriven, om inte något annat föreskrivs enligt artikel 44.2 och 44.3.
6. För tillämpningen av denna artikel ska EBA senast den 3 januari 2016 utfärda riktlinjer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010 för alla tolkningar som rör samspelet mellan bestämmelserna i detta direktiv och bestämmelserna i förordning (EU) nr 575/2013 och i direktiv 2013/36/EU.
Artikel 49
Derivat
1. Medlemsstaterna ska se till att denna artikel följs när resolutionsmyndigheterna utövar nedskrivnings- och konverteringsbefogenheterna avseende skulder som hänför sig till derivat.
2. Resolutionsmyndigheterna ska inte utöva nedskrivnings- och konverteringsbefogenheterna avseende en skuld som hänför sig till ett derivat förrän de har avslutat derivaten. Efter inledningen av resolutionsförfarandet ska resolutionsmyndigheterna ges befogenhet att avsluta och säga upp eventuella derivatkontrakt för det ändamålet.
I de fall en derivatskuld inom ramen för artikel 44.3 har undantagits från användningen av skuldnedskrivningsverktyget ska resolutionsmyndigheter inte vara förpliktade att avsluta eller säga upp derivatkontraktet.
3. Om derivattransaktioner omfattas av ett nettningsavtal ska resolutionsmyndigheten eller en oberoende värderare som en del av värderingen inom ramen för artikel 36 fastställa de skulder som hänför sig till de transaktionerna på nettobasis i enlighet med avtalsvillkoren.
4. Resolutionsmyndigheterna ska fastställa värdet av skulder som hänför sig till derivat i enlighet med följande:
a)
Lämpliga metoder för att fastställa värdet på klass av derivat, inbegripet transaktioner som omfattas av nettningsavtal.
b)
Principer för att fastställa den relevanta tidpunkt då värdet på derivatpositioner bör fastställas.
c)
Lämpliga metoder för att jämföra den värdeförstörelse som skulle bli följden av avslutandet och skuldnedskrivningen av derivat med det belopp för förluster som derivat skulle behöva stå för vid en skuldnedskrivning.
5. EBA ska, efter samråd med den Europiska tillsynsmyndigheten (Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (nedan kallad Esma), inrättad genom förordning (EU) nr 1095/2010 utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn för att specificera de metoder och principer som avses i punkt 4 a, b och c avseende värderingen av skulder som hänför sig till derivat.
För derivattransaktioner som omfattas av nettningsavtal ska EBA beakta avslutningsmetoden i nettningsavtalet.
EBA ska överlämna dessa förslag till tekniska standarder för tillsyn till kommissionen senast den 3 januari 2016.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de tekniska standarder för tillsyn som avses i första stycket i enlighet med artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010.
Artikel 50
Kurs för konvertering av skulder till eget kapital
1. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna, när de utövar de befogenheter som anges i artiklarna 59.3 och 63.1 f, får tillämpa olika konverteringskurser för olika kapitalinstruments- och skuldklasser i enlighet med en av eller båda de principer som avses i punkterna 2 och 3 i den här artikeln.
2. Konverteringskursen ska utgöra en lämplig kompensation för den berörda borgenären för eventuell förlust som åsamkats på grund av att nedskrivnings- och konverteringsbefogenheterna utövats.
3. När olika konverteringskurser används enligt punkt 1 ska den konverteringskurs som tillämpas för skulder som anses vara prioriterade enligt tillämplig insolvensrätt vara högre än konverteringskursen för efterställda skulder.
4. EBA ska senast den 3 januari 2016 utfärda riktlinjer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010 för fastställande av konverteringskurser
De riktlinjerna ska särskilt ange hur berörda borgenärer får kompenseras på lämpligt sätt genom konverteringskursen och de relativa konverteringskurser som kan vara lämpliga för att återspegla att prioriterade skulder har företräde enligt tillämplig insolvensrätt.
Artikel 51
Återhämtnings- och omstruktureringsåtgärder vid skuldnedskrivning
1. Medlemsstaterna ska se till att det när resolutionsmyndigheterna använder skuldnedskrivningsverktyget för att i enlighet med artikel 43.2 a rekapitalisera ett institut eller enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d vidtas åtgärder för att säkerställa att en omstruktureringsplan för institutet eller enhet upprättas och genomförs i enlighet med artikel 52.
2. De åtgärder som avses i punkt 1 i denna artikel får omfatta tillsättning från resolutionsmyndighetens sida av en person eller personer som utsetts i enlighet med artikel 72.1 som ska upprätta och genomföra den omstruktureringsplan för verksamheten som krävs enligt artikel 52.
Artikel 52
Omstruktureringsplan för verksamheten
1. Medlemsstaterna ska kräva att ledningsorganet eller den eller de personer som tillsatts i enlighet med artikel 72.1, inom en månad efter det att skuldnedskrivningsverktyget har använts avseende ett institut eller en sådan enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d i enlighet med artikel 43.2 a utarbetar och förelägger resolutionsmyndigheten en omstruktureringsplan för verksamheten som uppfyller kraven i punkterna 4 och 5 i den här artikeln. Om unionens regler för statligt stöd är tillämpliga ska medlemsstaterna se till att planen är förenlig med den omstruktureringsplan som institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d ska lägga fram för kommissionen i enlighet med de reglerna.
2. När skuldnedskrivningsverktyget i artikel 43.2 a tillämpas på två eller flera koncernenheter ska omstruktureringsplanen för verksamheten utarbetas av moderinstitutet inom unionen och omfatta samtliga institut inom koncernen i enlighet med det förfarande som anges i artiklarna 7 och 8 och översändas till resolutionsmyndigheten på koncernnivå. Resolutionsmyndigheten på koncernnivå ska överlämna planen till övriga berörda resolutionsmyndigheter och till EBA.
3. Under exceptionella omständigheter och om det är nödvändigt för att resolutionsmålen ska uppnås får resolutionsmyndigheten förlänga perioden i punkt 1 upp till högst två månader efter tillämpningen av skuldnedskrivningsverktyget.
Om omstruktureringsplanen för verksamheten också ska anmälas inom unionens regler om statligt stöd får resolutionsmyndigheten förlänga perioden i punkt 1 upp till maximalt två månader efter tillämpningen av skuldnedskrivningsverktyget eller fram till den tidsfrist som fastställs av unionens regler om statligt stöd, beroende på vad som inträffar först.
4. I en omstruktureringsplan för verksamheten ska det fastställas åtgärder som syftar till att återställa bärkraften på lång sikt för institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d eller delar av dess verksamhet inom en rimlig tid. De åtgärderna ska baseras på realistiska antaganden vad gäller de ekonomiska och finansiella marknadsförhållanden enligt vilka institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d kommer att vara verksamt.
Omstruktureringsplanen ska ta hänsyn till bland annat den rådande situationen och framtidsutsikterna på finansiella marknaden, på grundval av antaganden om bästa och värsta möjliga utfall, inbegripet en kombination av händelser för att identifiera institutets största svagheter. Antagandena ska jämföras med lämpliga sektorsövergripande riktmärken.
5. En omstruktureringsplan för verksamheten ska åtminstone omfatta följande:
a)
En detaljerad analys av de faktorer och problem som lett till att institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d kommit eller sannolikt kommer att fallera, och av de omständigheter som lett till dessa svårigheter.
b)
En beskrivning av de åtgärder som syftar till att återställa bärkraften hos institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d på lång sikt.
c)
En tidsplan för genomförandet av de åtgärderna.
6. Åtgärder för att återställa bärkraften hos ett institut eller en sådan enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d på lång sikt får omfatta följande:
a)
Omstrukturering av verksamheten för institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d.
b)
Förändringar av de operativa systemen och infrastrukturen inom institutet.
c)
Avyttring av förlustbringande verksamheter.
d)
Omstrukturering av befintlig verksamhet som kan bli konkurrenskraftig.
e)
Försäljning av tillgångar eller verksamhetsgrenar.
7. Inom en månad från det datum då omstruktureringsplanen för en verksamhet lades fram ska den berörda resolutionsmyndigheten bedöma sannolikheten för att planen, om den genomförs, kommer att återställa den långsiktiga bärkraften hos ett institut eller en sådan enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d. Bedömningen ska slutföras i samförstånd med den berörda behöriga myndigheten.
Om resolutionsmyndigheten och den behöriga myndigheten finner att planen skulle uppnå detta mål ska resolutionsmyndigheten godkänna planen.
8. Om resolutionsmyndigheten inte finner att planen skulle uppnå det mål som avses i punkt 7 ska den, i samförstånd med den behöriga myndigheten, underrätta ledningsorganet eller den eller de personer som tillsatts i enlighet med artikel 72.1, om sina betänkligheter och begära att planen ändras på ett sätt som bemöter dessa betänkligheter.
9. Ledningsorganet eller den eller de personer som tillsatts enligt artikel 72.1 ska inom två veckor från det datum då den underrättelse som avses i punkt 8 mottogs lägga fram en ändrad omstruktureringsplan för resolutionsmyndighetens godkännande. Resolutionsmyndigheten ska granska den ändrade planen och ska inom en vecka underrätta ledningsorganet eller den eller de personer som tillsatts i enlighet med artikel 72.1 om huruvida den finner att den ändrade planen åtgärdar de betänkligheter som framförts eller om det krävs ytterligare ändringar.
10. Ledningsorganet eller den eller de personer som tillsatts i enlighet med artikel 72.1 ska genomföra omstruktureringsplanen i enlighet med vad som överenskommits med resolutionsmyndigheten och den behöriga myndigheten och ska sända in en rapport till resolutionsmyndigheten minst var sjätte månad om framsteg som gjorts i fråga om genomförandet av planen.
11. Ledningsorganet eller den eller de personer som tillsatts i enlighet med artikel 72.1 ska om det, enligt resolutionsmyndighetens mening och med den behöriga myndighetens samtycke, är nödvändigt revidera planen för att uppnå det mål som avses i punkt 4 och ska lägga fram varje revidering för resolutionsmyndighetens godkännande.
12. EBA ska utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn för att specificera följande:
a)
Vad som minst bör ingå i en omstruktureringsplan för verksamheten enligt punkt 5.
b)
Minimiinnehållet i rapporterna enligt punkt 10.
EBA ska överlämna dessa förslag till tekniska standarder för tillsyn till kommissionen senast den 3 januari 2016.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de tekniska standarder för tillsyn som avses i första stycket, i enlighet med förfarandet i artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010.
13. EBA ska senast den 3 januari 2016 utfärda riktlinjer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010 för att närmare specificera de minimikriterier som en omstruktureringsplan för verksamheten ska uppfylla för att få resolutionsmyndighetens godkännande enligt punkt 7.
14. Med beaktande av den erfarenhet som i förekommande fall gjorts vid tillämpningen av riktlinjerna som avses i punkt 13 får EBA utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn för att närmare specificera de minimikriterier som en omstruktureringsplan för verksamheten ska uppfylla för att resolutionsmyndigheten ska godkänna den enligt punkt 7.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de tekniska standarder för tillsyn som avses i det första stycket i enlighet med artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010.
Underavsnitt 4
Skuldnedskrivningsverktyget: kompletterande bestämmelser
Artikel 53
Skuldnedskrivningsverktygets effekter
1. Medlemsstaterna ska se till att om en resolutionsmyndighet utövar en befogenhet som avses i artikel 59.2 och artikel 63.1 e-i ska minskningen av kapitalbeloppet eller det utestående beloppet, konverteringen eller indragningen få verkan och vara omedelbart bindande för institutet under resolution och för berörda borgenärer och aktieägare.
2. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheten har befogenhet att genomföra eller kräva genomförande av alla administrativa och förfarandemässiga uppgifter som är nödvändiga för att ge verkan åt utövandet av de befogenheter som avses i artikel 59.2 och artikel 63.1 e-i, däribland följande:
a)
Ändring av alla relevanta register.
b)
Avlistning eller avförande från handel av aktier eller andra äganderättsinstrument eller skuldinstrument.
c)
Listning eller upptagande till handel av nya aktier eller andra äganderättsinstrument.
d)
Återlistning eller förnyat upptagande till handel av eventuella skuldinstrument som skrivits ned, utan kravet på utfärdande av ett prospekt enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/71/EG (32).
3. Om en resolutionsmyndighet sänker kapitalbeloppet för, eller det utestående beloppet avseende, en skuld genom den befogenhet som avses i artikel 63.1 e ska den skulden och eventuella skyldigheter eller fordringar som hänför sig till den skulden som inte har uppstått vid den tidpunkt då befogenheten utövas i alla hänseenden betraktas som infriade och ska inte kunna göras gällande i senare förfaranden gentemot institutet under resolution eller en efterföljande enhet vid en eventuell senare avveckling.
4. Om en resolutionsmyndighet delvis men inte helt sänker kapitalbeloppet för, eller det utestående beloppet avseende, en skuld genom den befogenhet som avses i artikel 63.1 e ska följande gälla:
a)
Skulden ska vara infriad i förhållande till den sänkning som har gjorts av beloppet.
b)
Det relevanta instrument eller avtal som gav upphov till den ursprungliga skulden ska fortsätta att gälla för det återstående kapitalbeloppet för, eller det utestående beloppet avseende, skulden, med förbehåll för eventuella ändringar av den ränta som hänför sig till sänkningen av kapitalbeloppet och eventuella ytterligare ändringar av villkoren som resolutionsmyndigheten kan komma att göra genom den befogenhet som avses i artikel 63.1 j.
Artikel 54
Undanröjande av förfarandehinder för skuldnedskrivning
1. Medlemsstaterna ska, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 63.1 i, i tillämpliga fall kräva att institut och enheter som avses i artikel 1.1 b, c och d alltid innehar ett tillräckligt aktiekapital, eller andra kärnprimärkapitalinstrument, för att institutet eller enheter som avses i artikel 1.1 b, c eller d, om resolutionsmyndigheten utövar de befogenheter som avses i artikel 63.1 e och f avseende ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d eller något av dess dotterföretag, inte ska vara förhindrat att emittera tillräckligt många nya aktier eller andra äganderättsinstrument för att säkerställa att konverteringen av skulder till aktier eller andra äganderättsinstrument kan genomföras på ett effektivt sätt.
2. Resolutionsmyndigheterna ska bedöma om det är lämpligt att ställa det krav som fastställs i punkt 1 avseende ett visst institut eller en viss enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d i samband med utarbetandet och upprätthållandet av resolutionsplanen för det institutet eller den koncernen, med beaktande av i synnerhet de resolutionsåtgärder som behandlas i planen. Om det i resolutionsplanen anges att skuldnedskrivningsverktyget kan komma att användas ska myndigheterna kontrollera att aktiekapitalet eller andra kärnprimärkapitalinstrument är tillräckligt stora för att täcka summan av de belopp som avses i artikel 47.3 b och c.
3. Medlemsstaterna ska se till att det inte finns några förfarandemässiga hinder för att konvertera skulder till aktier eller andra äganderättsinstrument som finns med stöd av institutens bolagsordningar eller stadgar, inbegripet företrädesrätt för aktieägare eller krav på aktieägarnas medgivande för att öka kapitalet.
4. Denna artikel ska inte påverka de ändringar av direktiven 82/891/EEG, 2004/25/EG, 2005/56/EG, 2007/36/EG, 2011/35/EU och direktiv 2012/30/EU som föreskrivs i avdelning X i det här direktivet.
Artikel 55
Avtalsenligt erkännande av skuldnedskrivning
1. Medlemsstaterna ska kräva att instituten och de enheter som avses i artikel 1 b, c och d inkluderar ett villkor enligt vilket den borgenär eller avtalspart i ett avtal som upprättar skulden medger att skulden kan komma att omfattas av nedskrivnings- och konverteringsbefogenheter och går med på att vara bunden av alla minskningar av kapitalbeloppet eller det utestående beloppet, konverteringar eller indragningar som påverkas av resolutionsmyndighetens utövande av de befogenheterna, förutsatt att sådan skuld
a)
inte är utesluten enligt artikel 44.2,
b)
inte är en insättning som avses i artikel 108 a,
c)
omfattas av lagstiftningen i ett tredjeland, och
d)
som emitterats eller ingåtts efter det datum när en medlemsstat tillämpar de bestämmelser som antagits för att införliva detta avsnitt.
Första stycket ska inte tillämpas om resolutionsmyndigheten i en medlemsstat fastställer att de skulder eller instrument som avses i första stycket kan komma att omfattas av en medlemsstats resolutionsmyndighets nedskrivnings- och konverteringsbefogenheter enligt tredjelandets rätt eller av ett bindande avtal som ingåtts med det berörda tredjelandet.
Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheter får kräva att institut och sådana enheter som avses i artikel 1.1 b, c och d till myndigheter lämnar ett rättsutlåtande om ett sådant villkors rättsliga verkställbarhet och verkan.
2. Om ett institut eller en sådan enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d underlåter att i de avtalsvillkor som reglerar en viss skuld inkludera ett villkor som krävs i enlighet med punkt 1 ska den underlåtelsen inte förhindra resolutionsmyndigheten från att utöva nedskrivnings- och konverteringsbefogenheter avseende den skulden.
3. EBA ska utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn för att närmare specificera den förteckning över de skulder för vilka undantagen i punkt 1 tillämpas, och innehållet i villkoren den punkten, med beaktande av bankernas olika affärsmodeller.
EBA ska överlämna dessa förslag till tekniska standarder för tillsyn till kommissionen senast den 3 juli 2015.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de tekniska standarder för tillsyn som avses i första stycket, i enlighet med artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010.
Artikel 56
Statliga finansiella stabiliseringsverktyg
1. Medlemsstaterna får tillhandahålla extraordinärt offentligt finansiellt stöd genom ytterligare finansiella stabiliseringsverktyg i enlighet med punkt 3 i den här artikeln och med artikel 37.10 samt i enlighet med unionens regler om statligt stöd, för att bidra till resolutionen av ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d, inbegripet genom att ingripa direkt för att undvika dess avveckling, i syfte att uppnå målen för resolution som avses i artikel 31.2 när det gäller medlemsstaten eller unionen som helhet. En sådan insats ska utföras under ledning av det behöriga ministeriet eller regeringen i nära samarbete med resolutionsmyndigheten.
2. För att de statliga finansiella stabiliseringsverktygen ska bli verkningsfulla ska medlemsstaterna säkerställa att de behöriga ministerierna eller regeringarna har de relevanta resolutionsbefogenheter som anges i artiklarna 63-72 och att artiklarna 66, 68, 83 och 117 tillämpas.
3. De statliga finansiella stabiliseringsverktygen ska tillgripas som en sista utväg efter det att andra resolutionsverktyg så långt som det är praktiskt möjligt har bedömts och utnyttjats samtidigt som den finansiella stabiliteten upprätthållits, i enlighet med det behöriga ministeriets eller regeringens bedömning efter samråd med resolutionsmyndigheten.
4. Vid tillämpningen av de statliga finansiella stabiliseringsverktygen ska medlemsstaterna säkerställa att deras behöriga ministerier och resolutionsmyndigheten endast tillämpar verktygen när alla villkor i artikel 32.1 samt något av följande villkor har uppfyllts:
a)
Det behöriga ministeriet eller regeringen och resolutionsmyndigheten efter samråd med centralbanken och den behöriga myndigheten avgör att tillämpningen av resolutionsverktygen inte skulle vara tillräcklig för att undvika betydande negativa följdverkningar på den finansiella stabiliteten.
b)
Det behöriga ministeriet eller regeringen och resolutionsmyndigheten avgör att tillämpningen av resolutionsverktygen inte skulle vara tillräcklig för att skydda allmänintresset efter det att institutet beviljats extraordinärt likviditetsstöd från centralbanken.
c)
När det gäller verktyget för tillfälligt offentligt ägande, det behöriga ministeriet eller regeringen, efter samråd med den behöriga myndigheten och resolutionsmyndigheten, avgör att tillämpningen av resolutionsverktygen inte skulle vara tillräcklig för att skydda allmänintresset efter det att institutet beviljats offentliga aktiekapitalstöd genom verktyget för aktiekapitalstöd.
5. De statliga finansiella stabiliseringsverktygen ska omfatta
a)
ett verktyg för offentligt aktiekapitalstöd som avses i artikel 57,
b)
ett verktyg för tillfälligt offentligt ägande som avses i artikel 58.
Artikel 57
Verktyg för offentligt aktiekapitalstöd
1. Medlemsstaterna får, under förutsättning att nationell bolagsrätt respekteras, delta i en rekapitalisering av ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d i detta direktiv genom att tillhandahålla kapital till institutet eller enheten i utbyte mot följande instrument, i enlighet med kraven i förordning (EU) nr 575/2013:
a)
Kärnprimärkapitalinstrument.
b)
Övriga primärkapitalinstrument eller supplementärkapitalinstrument.
2. Medlemsstaterna ska, i den utsträckning som deras aktieinnehav i ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d tillåter, se till att institut eller enheter som är föremål för verktyget för offentligt aktiekapitalstöd i enlighet med denna artikel förvaltas på marknadsmässiga och professionella grunder.
3. När en medlemsstat ger offentligt aktiekapitalstöd i enlighet med denna artikel ska den säkerställa att dess andel i institutet eller i en enhet enligt artikel 1.1 b, c eller d överförs till den privata sektorn så snart de marknadsmässiga och finansiella omständigheterna tillåter.
Artikel 58
Verktyget för tillfälligt offentligt ägande
1. Medlemsstaterna får ta ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d i tillfälligt offentligt ägande.
2. I detta syfte får en medlemsstat göra en eller flera aktieöverföringar där mottagaren är
a)
ett ombud för medlemsstaten, eller
b)
ett av medlemsstaten helägt bolag.
3. Medlemsstaten ska se till att institut eller enheter som avses i artikel 1.1 b, c eller d som är föremål för verktyget för tillfälligt offentligt ägande i enlighet med denna artikel förvaltas på marknadsmässiga och professionella grunder och att de överförs till den privata sektorn så snart de marknadsmässiga och finansiella omständigheterna tillåter.
KAPITEL V
Nedskrivning av kapitalinstrument
Artikel 59
Krav på nedskrivning eller konvertering av kapitalinstrument
1. Befogenheten att skriva ned eller konvertera tillämpliga kapitalinstrument får utövas antingen
a)
oberoende av en resolutionsåtgärd, eller
b)
i kombination med en resolutionsåtgärd, om de villkor för resolution som anges i artiklarna 32 och 33 är uppfyllda.
2. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna har befogenhet att skriva ned eller konvertera tillämpliga kapitalinstrument till aktier eller andra äganderättsinstrument i institut och sådana enheter som avses i artikel 1.1 b, c och d.
3. Medlemsstaterna ska kräva att resolutionsmyndigheterna utövar nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheten i enlighet med artikel 60 och utan dröjsmål avseende tillämpliga kapitalinstrument som emitterats av ett institut eller en sådan enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d om en eller flera av följande omständigheter föreligger:
a)
Det har fastställts att villkoren för resolution som anges i artiklarna 32 och 33 är uppfyllda, innan någon resolutionsåtgärd vidtas.
b)
Den berörda myndigheten fastställer att institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d inte längre kommer att vara bärkraftigt om inte befogenheten utövas avseende det tillämpliga kapitalinstrumentet.
c)
I fråga om tillämpliga kapitalinstrument som emitterats av ett dotterföretag och som bedöms fullgöra kraven på kapitalbas individuellt och gruppbaserat, gör den berörda myndigheten i den samordnande tillsynsmyndighetens medlemsstat och den berörda myndigheten i dotterföretaget ett gemensamt fastställande i form av ett gemensamt beslut i enlighet med artikel 92.3 och 92.4 om att koncernen inte längre kommer att vara bärkraftig om nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheten inte utövas avseende de instrumenten.
d)
I fråga om tillämpliga kapitalinstrument som emitterats av moderföretaget och som bedöms fullgöra kraven på kapitalbas på individuell basis med avseende på moderföretaget eller på gruppbasis, och den berörda myndigheten i den samordnande tillsynsmyndighetens medlemsstat fastställer att koncernen inte längre kommer att vara bärkraftig om nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheten inte utövas avseende de instrumenten.
e)
Institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d behöver extraordinärt offentligt finansiellt stöd, med undantag för någon av de omständigheter som anges i artikel 32.4 d iii.
4. Vid tillämpningen av punkt 3 ska ett institut eller en sådan enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d eller en koncern anses inte längre vara bärkraftigt endast om båda av följande villkor är uppfyllda:
a)
Institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d eller koncernen fallerar eller sannolikt kunna komma att fallera.
b)
Det finns, med beaktande av tidsaspekter och andra relevanta omständigheter, inga rimliga utsikter att några åtgärder, inbegripet alternativa åtgärder från privata sektorn eller tillsynsåtgärder (inbegripet åtgärder för tidigt ingripande), förutom nedskrivning eller konvertering av kapitalinstrument, på egen hand eller i kombination med resolutionsåtgärder, inom rimlig tid skulle kunna förhindra att institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d eller koncernen kommer att fallera.
5. Vid tillämpningen av punkt 4 a i den här artikeln ska ett institut eller en sådan enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d anses fallera eller sannolikt kunna komma att fallera om en eller flera av de omständigheter som anges i artikel 32.4 föreligger.
6. Vid tillämpningen av punkt 4 a ska en koncern anses fallera eller sannolikt kunna komma att fallera om den inte uppfyller, eller det föreligger objektiva faktorer till stöd för fastställandet av att koncernen inom den närmaste framtiden inte kommer att kunna uppfylla, sina tillsynskrav på gruppbasis på ett sådant sätt att det kan föranleda de behöriga myndigheterna att vidta åtgärder på grund av bland annat, men inte enbart, det faktum att koncernen har drabbats eller sannolikt kommer att drabbas av förluster som kommer att förbruka hela eller ett betydande belopp av dess kapitalbas.
7. Ett tillämpligt kapitalinstrument som emitterats av ett dotterföretag ska inte skrivas ned eller konverteras enligt punkt 3 c i större utsträckning eller till sämre villkor än kapitalinstrument med samma rangordning på moderföretagsnivå som har skrivits ned eller konverterats.
8. Om en berörd myndighet gör ett sådant fastställande som avses i punkt 3 i den här artikeln ska den omedelbart underrätta den resolutionsmyndighet som är ansvarig för det institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d i fråga, om det är en annan myndighet.
9. Innan den gör ett fastställande som avses i punkt 3 c i den här artikeln avseende ett dotterföretag som emitterar tillämpliga kapitalinstrument som bedöms uppfylla kraven på kapitalbas på individuell basis och på gruppbasis ska den berörda myndigheten iaktta de krav på underrättelse och samråd som fastställs i artikel 62.
10. Resolutionsmyndigheterna ska, innan de utövar befogenheten att skriva ned eller konvertera kapitalinstrument, se till att en värdering görs av tillgångarna och skulderna i institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d i enlighet med artikel 36. Den värderingen ska ligga till grund för beräkningen av den nedskrivning som ska tillämpas på de tillämpliga kapitalinstrumenten i syfte att absorbera förluster samt den konverteringsnivå som ska tillämpas på tillämpliga kapitalinstrument i syfte att rekapitalisera institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d.
Artikel 60
Bestämmelser om nedskrivning eller konvertering av kapitalinstrument
1. När resolutionsmyndigheterna iakttar de krav som fastställs i artikel 59 ska de utöva nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheten i enlighet med fordringarnas prioritetsgrad vid normala insolvensförfaranden på ett sätt som ger följande resultat:
a)
Poster i kärnprimärkapitalet minskas först i proportion till förlusterna och upp till deras kapacitet och resolutionsmyndigheten vidtar en eller båda av de åtgärder som anges i artikel 47.1 gentemot innehavarna av kärnprimärkapitalinstrumenten.
b)
Kapitalbeloppet för tillämpliga övriga primärkapitalinstrument skrivs ned eller konverteras till kärnprimärkapitalinstrument, eller bådadera, i den utsträckning som krävs för att uppfylla de resolutionsmål som fastställs i artikel 31 eller upp till de tillämpliga kapitalinstrumentens kapacitet, beroende på vilket som är lägst.
c)
Kapitalbeloppet för tillämpliga supplementärkapitalinstrument skrivs ned eller konverteras till kärnprimärkapitalinstrument, eller bådadera, i den utsträckning som krävs för att uppfylla de resolutionsmål som fastställs i artikel 31 eller upp till de tillämpliga kapitalinstrumentens kapacitet, beroende på vilket som är lägst.
2. I de fall där kapitalbeloppet för ett tillämpligt kapitalinstrument skrivs ned
a)
ska sänkningen av det kapitalbeloppet vara permanent, med förbehåll för eventuella uppvärderingar i enlighet med återbetalningsmekanismen i artikel 46.3,
b)
inga skulder får kvarstå till innehavaren av det tillämpliga kapitalinstrumentet enligt eller i samband med det belopp för instrumentet som har skrivits ned, med undantag för upplupna skulder och skadeståndsskulder som uppkommit till följd av ett överklagande av lagenligheten av nedskrivningsbefogenheten,
c)
ingen ersättning betalas till innehavaren av det tillämpliga kapitalinstrumentet annat än i enlighet med punkt 3.
Led b i denna punkt ska inte hindra att kärnprimärkapitalinstrument tillhandahålls en innehavare av tillämpliga kapitalinstrument i enlighet med punkt 3.
3. Resolutionsmyndigheterna får, i syfte att utföra en konvertering av tillämpliga kapitalinstrument enligt punkt 1 b i den här artikeln, kräva att institut och sådana enheter som avses i artikel 1.1 b, c och d emitterar kärnprimärkapitalinstrument till innehavarna av de tillämpliga kapitalinstrumenten. Tillämpliga kapitalinstrument får endast konverteras om följande villkor är uppfyllda:
a)
Kärnprimärkapitalinstrumenten emitteras av det institut eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d eller av ett moderföretag till det institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d, med samtycke från resolutionsmyndigheten för institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d eller, i tillämpliga fall, resolutionsmyndigheten för moderföretaget.
b)
Kärnprimärkapitalinstrumenten emitteras innan det institutet eller den enheten som avses i artikel 1.1 b, c eller d emitterar aktier eller äganderättsinstrument i syfte att tillhandahålla kapital från staten eller ett offentligt organ.
c)
Kärnprimärkapitalinstrumenten tilldelas och överförs utan dröjsmål efter utövandet av konverteringsbefogenheten.
d)
Den konverteringskurs som avgör det antal kärnprimärkapitalinstrument som ska tillhandahållas avseende varje tillämpligt kapitalinstrument iakttar principerna i artikel 50 och eventuella riktlinjer som utarbetats av EBA i enlighet med artikel 50.4.
4. Vid tillhandahållande av kärnprimärkapitalinstrument i enlighet med punkt 3 får resolutionsmyndigheterna kräva att instituten och de enheter som avses i artikel 1.1 b, c och d alltid har det bemyndigande som krävs för att emittera det relevanta antalet kärnprimärkapitalinstrument.
5. Om ett institut uppfyller kraven för resolution och resolutionsmyndigheten beslutar att använda ett resolutionsverktyg avseende institutet, ska resolutionsmyndigheten iaktta kraven som fastställs i artikel 59.3 innan den använder resolutionsverktyget.
Artikel 61
Myndigheter som är ansvariga för fastställanden
1. Medlemsstaterna ska se till att de myndigheter som anges i den här artikeln ska vara ansvariga för att göra de fastställanden som avses i artikel 59.3.
2. Varje medlemsstat ska i nationell rätt utse den berörda myndighet som ska vara ansvarig för att göra fastställanden enligt artikel 59. Den berörda myndigheten kan vara den behöriga myndigheten eller resolutionsmyndigheten, i enlighet med artikel 32.
3. Om de tillämpliga kapitalinstrumenten bedöms fullgöra kapitalbaskravet på individuell basis i enlighet med artikel 92 i förordning (EU) nr 575/2013 ska den myndighet som är ansvarig för att göra de fastställanden som avses i artikel 59.3 i det här direktivet vara den berörda myndigheten i den medlemsstat där institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d har auktoriserats i enlighet med avdelning III i direktiv 2013/36/EU.
4. Om de tillämpliga kapitalinstrumenten har emitterats av ett institut eller en sådan enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d som är ett dotterföretag och som har bedömts fullgöra kapitalbaskraven på individuell basis och på gruppbasis, ska följande myndighet vara ansvarig för att göra de fastställanden som avses i artikel 59.3:
a)
Den berörda myndigheten i den medlemsstat där det institut eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d i det här direktivet som emitterat de instrumenten är etablerat i enlighet med avdelning III i direktiv 2013/36/EU ska vara ansvarig för att göra de fastställanden som avses i artikel 59.3 b i det här direktivet.
b)
Den berörda myndigheten i den medlemsstat där den samordnande tillsynsmyndigheten är belägen och den berörda myndigheten i den medlemsstat där institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d i det här direktivet som emitterat de instrumenten är etablerat i enlighet med avdelning III i direktiv 2013/36/EU ska vara ansvariga för att göra det gemensamma fastställandet i form av ett gemensamt beslut som avses i artikel 59.3 c i det här direktivet.
Artikel 62
Konsoliderad tillämpning: Förfaranden för fastställanden
1. Medlemsstaterna ska se till att berörda myndigheter innan de gör ett fastställande som avses i artikel 59.3 b, c, d eller e avseende ett dotterföretag som emitterar tillämpliga kapitalinstrument som bedöms fullgöra kravet på kapitalbas på individuell basis och på gruppbasis uppfyller följande krav:
a)
En berörd myndighet som överväger om den ska göra ett fastställande enligt artikel 59.3 b, c, d eller e underrättar utan dröjsmål den samordnande tillsynsmyndigheten, och den berörda myndigheten i den medlemsstat där den samordnande tillsynsmyndigheten finns, om det är en annan myndighet.
b)
En berörd myndighet som överväger om den ska göra ett fastställande som avses i artikel 59.3 c underrättar den behöriga myndighet, utan dröjsmål, som är ansvarig för varje institut eller sådan enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d som har emitterat de tillämpliga kapitalinstrumenten avseende vilka nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheten ska utövas om ett fastställande görs, och de berörda myndigheterna i de medlemsstater där de behöriga myndigheterna och den samordnande tillsynsmyndigheten finns, om det är andra myndigheter.
2. När de berörda myndigheterna gör ett fastställande i enlighet med artikel 59.3 c, d eller e när det gäller ett institut eller en koncern med gränsöverskridande verksamhet, ska de ta hänsyn till de potentiella konsekvenserna av resolutionen i alla medlemsstater där institutet eller koncernen bedriver verksamhet.
3. En berörd myndighet ska till underrättelsen enligt punkt 1 bifoga en förklaring av skälen för att den överväger att göra fastställandet i fråga.
4. Om en underrättelse har lämnats enligt punkt 1 ska den berörda myndigheten efter samråd med de myndigheter som underrättats bedöma följande frågor:
a)
Huruvida det finns någon alternativ åtgärd till utövandet av nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheten i enlighet med artikel 59.3.
b)
Om det finns en sådan alternativ åtgärd, huruvida det är möjligt att tillämpa den.
c)
Om det är möjligt att tillämpa en alternativ åtgärd, huruvida det finns realistiska utsikter att den inom en rimlig tidsram skulle åtgärda de omständigheter som annars skulle kräva ett fastställande enligt artikel 59.3.
5. Vid tillämpningen av punkt 4 i den här artikeln avses med alternativa åtgärder sådana åtgärder för tidigt ingripande som avses i artikel 27 i det här direktivet, åtgärder som avses i artikel 104.1 i direktiv 2013/36/EU eller en överföring av medel eller kapital från moderföretaget.
6. Om den berörda myndigheten efter samråd med de underrättade myndigheterna i enlighet med punkt 4 bedömer att det finns en eller flera alternativa åtgärder, att det är möjligt att tillämpa dem och att de skulle ge det resultat som avses i led c i den punkten ska den se till att de åtgärderna tillämpas.
7. Om den berörda myndigheten i ett sådant fall som avses i punkt 1 a efter samråd med de underrättade myndigheterna enligt punkt 4 bedömer att det inte finns några alternativa åtgärder som skulle ge det resultat som avses i punkt 4 c ska den berörda myndigheten besluta huruvida det fastställande enligt artikel 59.3 som övervägs är lämpligt.
8. Om en berörd myndighet beslutar att göra ett fastställande enligt punkt 59.3 c ska den omedelbart underrätta de berörda myndigheterna i de medlemsstater där de berörda dotterföretagen är belägna, och fastställandet ska göras i form av ett gemensamt beslut i enlighet med vad som anges i artikel 92.3 och 92.4. Om inget gemensamt beslut föreligger får inget fastställande inom ramen för artikel 59.3 c göras.
9. Resolutionsmyndigheten i de medlemsstater där vart och ett av de berörda dotterföretagen är beläget ska utan dröjsmål genomföra ett i enlighet med denna artikel fattat beslut att skriva ned eller konvertera kapitalinstrument, med vederbörligt beaktande av hur brådskande omständigheterna är.
KAPITEL VI
Resolutionsbefogenheter
Artikel 63
Allmänna befogenheter
1. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna har alla de befogenheter som är nödvändiga för att använda resolutionsverktygen gentemot institut och sådana enheter som avses i artikel 1.1 b, c och d som uppfyller villkoren för resolution. Resolutionsmyndigheterna ska särskilt ha följande resolutionsbefogenheter, som de får utöva var för sig eller i kombination:
a)
Befogenhet att kräva av vilken person som helst att lämna den information som krävs för att resolutionsmyndigheten ska kunna besluta om och förbereda en resolutionsåtgärd, inbegripet uppdateringar och kompletteringar av information som lämnats i resolutionsplanerna och krav på att information lämnas vid inspektioner på plats.
b)
Befogenhet att ta kontroll över ett institut under resolution och att utöva alla de rättigheter och befogenheter som tilldelats aktieägarna, andra ägare och ledningsorganet för institutet under resolution.
c)
Befogenhet att överföra aktier och andra äganderättsinstrument som emitterats av ett institut under resolution.
d)
Befogenhet att till en annan enhet, med denna enhets samtycke, överföra rättigheter, tillgångar eller skulder i ett institut under resolution.
e)
Befogenhet att sänka, även sänka till noll, kapitalbeloppet för, eller det utestående beloppet avseende, kvalificerade skulder i ett institut under resolution.
f)
Befogenhet att konvertera kvalificerade skulder i ett institut under resolution till ordinarie aktier eller andra äganderättsinstrument i det institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d, i ett relevant moderinstitut eller i ett broinstitut till vilket tillgångar, rättigheter eller skulder som hör till institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d överförs.
g)
Befogenhet att dra in skuldinstrument som utfärdats av ett institut under resolution, med undantag för skulder med säkerhet som omfattas av artikel 44.2.
h)
Befogenhet att sänka, även sänka till noll, kvotvärdet för aktier eller andra äganderättsinstrument i ett institut under resolution och att dra in sådana aktier eller andra äganderättsinstrument.
i)
Befogenhet att kräva att ett institut under resolution eller ett berört moderinstitut emitterar nya aktier, andra äganderättsinstrument eller andra kapitalinstrument, inbegripet preferensaktier och villkorade konvertibla instrument.
j)
Befogenhet att ändra eller anpassa löptiden för skuldinstrument och andra kvalificerade skulder som emitterats av ett institut under resolution eller att ändra den ränta som ska betalas för sådana instrument och andra kvalificerade skulder, eller dagen då räntan förfaller till betalning, däribland genom temporär betalningsinställelse, med undantag för skulder med säkerhet som omfattas av artikel 44.2.
k)
Befogenhet att säga upp och avsluta finansiella avtal eller derivatkontrakt vid tillämpningen av artikel 49.
l)
Befogenhet att avsätta eller ersätta ledningsorganet och den verkställande ledningen i ett institut under resolution.
m)
Befogenhet att kräva att den behöriga myndigheten i god tid bedömer köparen av ett kvalificerat innehav, genom undantag från de tidsgränser som fastställs i artikel 22 i direktiv 2013/36/EU och artikel 12 i direktiv 2014/65/EU.
2. Medlemsstaterna ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att resolutionsmyndigheterna när de använder resolutionsverktygen och utövar resolutionsbefogenheterna inte omfattas av något av följande krav som annars skulle gälla enligt nationell rätt, avtal eller på annan grund:
a)
Krav på godkännande eller medgivande från någon offentlig eller privat person, inbegripet aktieägarna eller borgenärerna i institutet under resolution, med förbehåll för artiklarna 3.6 och 85.1.
b)
Förfarandekrav om att underrätta vissa personer, inbegripet eventuella krav om att offentliggöra underrättelser eller prospekt eller om att lämna in eller registrera handlingar hos någon annan myndighet, innan befogenheterna utövas.
Medlemsstaterna ska särskilt se till att resolutionsmyndigheterna kan utöva befogenheterna enligt denna artikel oberoende av eventuella begränsningar eller krav på medgivande för överföring av berörda finansiella instrument, rättigheter, tillgångar eller skulder som annars skulle tillämpas.
Första stycket b i första stycket påverkar inte tillämpningen av de krav som fastställs i artiklarna 81 och 83 och eventuella krav på anmälan enligt unionens regler om statligt stöd.
3. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna, i den mån någon eller några av de befogenheter som räknas upp i punkt 1 i den här artikeln inte är tillämpliga på en enhet som omfattas av artikel 1.1 i detta direktiv till följd av dess särskilda juridiska form, har befogenheter som är så snarlika dessa som möjligt, även vad gäller deras verkan.
4. Medlemsstaterna ska se till att skyddsåtgärderna i detta direktiv eller skyddsåtgärder som ger samma verkan, tillämpas när resolutionsmyndigheterna utövar befogenheterna enligt punkt 3 på de berörda personerna, inbegripet aktieägare, borgenärer och motparter.
Artikel 64
Kompletterande befogenheter
1. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna när de utövar en resolutionsbefogenhet har befogenhet att göra följande:
a)
Förordna om att en överföring ska få verkan utan att det uppstår några skyldigheter eller ansvarsförbindelser som påverkar de överförda finansiella instrumenten, rättigheterna, tillgångarna eller skulderna, med förbehåll för artikel 78, en rätt till ersättning i enlighet med detta direktiv ska i detta syfte inte betraktas som en skyldighet eller ansvarsförbindelse.
b)
Upphäva rätten att förvärva ytterligare aktier eller andra äganderättsinstrument.
c)
Kräva att den relevanta myndigheten avbryter eller uppskjuter godkännandet för upptagande till handel på en reglerad marknad eller upptagandet till officiell notering av finansiella instrument enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/34/EG (33).
d)
Förordna om att den mottagande enheten behandlas som om denna var institutet under resolution när det gäller rättigheter eller skyldigheter för institutet under resolution, eller åtgärder som vidtagits av det, inbegripet, med förbehåll för artiklarna 38 och 40, eventuella rättigheter eller skyldigheter som rör deltagande i en marknadsinfrastruktur.
e)
Begära att institutet under resolution eller den mottagande enheten informerar och bistår den andra parten.
f)
Annullera eller ändra villkoren i ett avtal som institutet under resolution är part i eller ersätta institutet under resolution med en mottagande enhet som avtalspart.
2. Resolutionsmyndigheterna ska utöva de befogenheter som anges i punkt 1 om den anser att detta är nödvändigt för att bidra till att säkerställa att en resolutionsåtgärd är ändamålsenlig eller för att uppnå ett eller flera resolutionsmål.
3. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna när de utövar en resolutionsbefogenhet har befogenhet att vidta de åtgärder för att tillgodose kontinuitet som krävs för att säkerställa att resolutionsåtgärden är ändamålsenlig och, i tillämpliga fall, att den överförda verksamheten kan bedrivas av den mottagande enheten. Åtgärder för att tillgodose kontinuitet ska särskilt omfatta följande:
a)
Att avtal som ingåtts av institutet under resolution fortsätter att vara gällande, så att den mottagande enheten påtar sig de rättigheter och skyldigheter som institutet under resolution har i fråga om finansiella instrument, rättigheter, tillgångar eller skulder som har överförts och att den mottagande enheten ersätter institutet under resolution, uttryckligen eller underförstått, i alla relevanta avtalshandlingar.
b)
Att ersätta institutet under resolution med den mottagande enheten i alla rättsliga förfaranden som avser finansiella instrument, rättigheter, tillgångar eller skulder som överförts.
4. De befogenheter som anges i punkterna 1 d och 3 b ska inte påverka följande:
a)
Rätten för en anställd i institutet under resolution att säga upp ett anställningsavtal.
b)
Rätten för en avtalspart att med förbehåll för artiklarna 69, 70 och 71 utöva de rättigheter som följer av avtalet, däribland rätten att säga upp avtalet, om avtalsvillkoren medger en sådan rätt till följd av en handling eller underlåtenhet som begåtts av institutet under resolution före den relevanta överföringen eller av den mottagande enheten efter den relevanta överföringen.
Artikel 65
Befogenhet att kräva att tjänster och faciliteter tillhandahålls
1. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna har befogenhet att kräva att ett institut under resolution, eller någon av dess koncernenheter, tillhandahåller alla tjänster och faciliteter som är nödvändiga för att en mottagande enhet ska kunna driva den verksamhet som överförts till den effektivt.
Första stycket ska även tillämpas när ett institut under resolution eller den berörda koncernenheten har inlett normala insolvensförfaranden.
2. Medlemsstaterna ska se till att deras resolutionsmyndigheter har befogenhet att genomdriva skyldigheter som resolutionsmyndigheter i andra medlemsstater har ålagt enligt punkt 1 avseende koncernenheter som är etablerade på deras territorium.
3. De tjänster och faciliteter som avses i punkterna 1 och 2 är begränsade till operativa tjänster och faciliteter och inbegriper inte någon form av finansiellt stöd.
4. De tjänster och faciliteter som tillhandahålls i enlighet med punkterna 1 och 2 ska tillhandahållas på följande villkor:
a)
På samma villkor under hela avtalsperioden, om tjänsterna och faciliteterna tillhandahållits institutet under resolution omedelbart före det att resolutionsåtgärden vidtogs enligt ett avtal.
b)
På rimliga villkor om det inte finns något avtal eller om avtalet har löpt ut.
5. EBA ska senast den 3 juli 2015 utfärda riktlinjer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010 för att specificera den minimiförteckning över tjänster eller faciliteter som är nödvändiga för att en mottagande enhet effektivt ska kunna driva den verksamhet som överförts till den.
Artikel 66
Befogenhet att se till att krishanteringsåtgärder eller krisförebyggande åtgärder vidtas av andra medlemsstater
1. Medlemsstaterna ska se till att om en överföring av aktier eller andra äganderättsinstrument, tillgångar, rättigheter eller skulder omfattar tillgångar som finns i en annan medlemsstat än resolutionsmyndighetens medlemsstat, eller rättigheter eller skyldigheter enligt en annan medlemsstats rätt än resolutionsmyndighetens medlemsstat, ska överföringen få verkan i den andra medlemsstaten eller enligt dess rätt.
2. Medlemsstaterna ska tillhandahålla den resolutionsmyndighet som gjort eller avser att göra överföringen allt rimligt bistånd för att säkerställa att aktierna eller de andra äganderättsinstrumenten, tillgångarna, rättigheterna eller skulderna överförs till den mottagande enheten enligt gällande krav i nationell rätt.
3. Medlemsstaterna ska se till att aktieägare, borgenärer och tredje män som berörs av överföringen av de aktier, andra äganderättsinstrument, tillgångar, rättigheter eller skulder som avses i punkt 1 inte har rätt att förhindra, bestrida eller bortse från överföringen enligt en bestämmelse i rätten i den medlemsstat där tillgångarna finns eller i den rätt som reglerar aktierna, de andra äganderättsinstrumenten, rättigheterna eller skyldigheterna.
4. Om resolutionsmyndigheten i en medlemsstat (medlemsstat A) utövar nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheterna, däribland avseende kapitalinstrument i enlighet med artikel 59, och de kvalificerade skulderna eller de tillämpliga kapitalinstrumenten i institutet under resolution omfattar följande:
a)
Instrument eller skulder som regleras av rätten i en medlemsstat som inte är den rekonstruktionsmyndighets medlemsstat som utövade nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheterna (medlemsstat B).
b)
Skulder till borgenärer i medlemsstat B.
Medlemsstat B ska se till att kapitalbeloppet av dessa skulder eller instrument minskas, eller att skulder eller instrument konverteras, i enlighet med resolutionsmyndighetens i medlemsstat A utövande av nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheter.
5. Medlemsstaterna ska se till att borgenärer som berörs av utövandet av de nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheter som avses i punkt 4 inte har rätt att bestrida minskningen av kapitalbeloppet av instrumentet eller skulden eller dess konvertering, beroende på vad som är tillämpligt, enligt en bestämmelse i rätten i medlemsstat B.
6. Varje medlemsstat ska se till att följande fastställs i enlighet med rätten i resolutionsmyndighetens medlemsstat:
a)
Rätten för aktieägare, borgenärer och tredje män att överklaga enligt artikel 85 en överföring av de aktier, andra äganderättsinstrument, tillgångar, rättigheter eller skulder som avses i punkt 1 i den här artikeln.
b)
Rätten för borgenärer att överklaga enligt artikel 85 minskningen av kapitalbeloppet eller konverteringen av ett instrument eller skuld som omfattas av punkt 4 a eller b i den här artikeln.
c)
Skyddsåtgärder för delvis överföring som avses i kapitel VII avseende tillgångar, rättigheter eller skulder som avses i punkt 1.
Artikel 67
Befogenhet avseende tillgångar, rättigheter, skulder, aktier och andra äganderättsinstrument som är belägna i tredjeland
1. Medlemsstaterna ska föreskriva att i fall där resolutionsåtgärder omfattar åtgärder som vidtas avseende tillgångar som är belägna i ett tredjeland eller aktier, andra äganderättsinstrument, rättigheter eller skyldigheter styrs av rätten i ett tredjeland, får resolutionsmyndigheterna kräva att
a)
förvaltaren, konkursförvaltaren eller en annan person som utövar kontroll över institutet under resolution samt den mottagande enheten vidtar alla nödvändiga åtgärder för att se till att överföringen, nedskrivningen, konverteringen eller åtgärden får verkan,
b)
förvaltaren, konkursförvaltaren eller en annan person som utövar kontroll över institutet under resolution förvaltar aktierna, de andra äganderättsinstrumenten, tillgångarna eller rättigheterna eller uppfyller skyldigheterna för den mottagande enhetens räkning till dess att överföringen, nedskrivningen, konverteringen eller åtgärden fått verkan,
c)
rimliga, regelrätta kostnader som den mottagande enheten ådrar sig för att utföra någon av de åtgärder som krävs enligt leden a och b i denna punkt betalas på något av de sätt som avses i artikel 37.7.
2. Om resolutionsmyndigheten bedömer att det, trots alla de nödvändiga åtgärder som vidtas av förvaltaren, konkursförvaltaren eller en annan person i enlighet med punkt 1a, är högst osannolikt att överföringen, konverteringen eller åtgärden kommer att få verkan avseende vissa tillgångar som är belägna i tredjeland eller vissa aktier, andra äganderättsinstrument, rättigheter eller skulder som styrs av tredjelandets rätt, ska resolutionsmyndigheten inte gå vidare med överföringen, nedskrivningen, konverteringen eller åtgärden. Om den redan har beställt överföringen, nedskrivningen, konverteringen eller åtgärden ska den beställningen vara ogiltig avseende de tillgångar, de aktier, de äganderättsinstrument, de rättigheter eller de skulder som berörs.
Artikel 68
Uteslutande av vissa avtalsvillkor vid tidigt ingripande och resolution
1. Enbart en krisförebyggande åtgärd eller krishanteringsåtgärd som vidtas avseende en enhet i enlighet med det här direktivet, inbegripet inträffade händelser med direkt koppling till tillämpningen av en sådan åtgärd, ska i sig inte inom ramen för ett avtal som ingåtts av enheten anses som en utlösande händelse i den mening som avses i direktiv 2002/47/EG eller som insolvensförfaranden i den mening som avses i direktiv 98/26/EG, förutsatt att de väsentliga skyldigheterna enligt avtalet, inbegripet betalnings- och leveransskyldigheter, även fortsättningsvis fullgörs och säkerheter tillhandahålls.
En krisförebyggande åtgärd eller krishanteringsåtgärd ska dessutom inte ensam bedömas som en utlösande händelse eller ett insolvensförfarande, inom ramen för ett avtal som ingåtts av
a)
ett dotterföretag till det institut som den ingår i, där avtalsskyldigheterna som garanteras eller understöds på annat sätt av moderföretaget eller av en koncernenhet, eller
b)
en enhet i samma koncern som institutet som inbegriper korsvisa fallissemangsklausuler.
2. I de fall där resolutions- och avvecklingsförfaranden i ett tredjeland erkänns enligt artikel 94, eller om en resolutionsmyndighet så beslutar, ska sådana förfaranden vid tillämpning av den här artikeln utgöra en krishanteringsåtgärd.
3. Under förutsättning att de väsentliga skyldigheterna enligt avtalet, inbegripet betalnings- och leveransskyldigheter, även fortsättningsvis fullgörs och säkerheter tillhandahålls, ska en krisförebyggande åtgärd eller krishanteringsåtgärd ensam, inbegripet inträffade händelser med direkt koppling till tillämpningen av en sådan åtgärd, inte göra det möjligt för någon att
a)
utöva någon uppsägnings, uppskjutande-, ändrings-, nettnings- eller kvittningsrätt, inbegripet i samband med avtal som ingåtts av
i)
ett dotterföretag, där avtalsskyldigheterna garanteras eller på annat sätt stöds av en koncernenhet,
ii)
en koncernenhet som inbegriper korsvisa fallissemangsklausuler,
b)
komma i besittning av, utöva kontroll över eller göra gällande säkerhetsrätter avseende egendom som tillhör det berörda institutet eller den berörda enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d, eller en koncernenhet i samband med avtal som inbegriper korsvisa fallissemangsklausuler,
c)
påverka avtalsenliga rättigheter som det institut eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d har eller en koncernenhet i samband med avtal som inbegriper korsvisa fallissemangsklausuler.
4. Denna artikel ska inte påverka en persons rätt att vidta en åtgärd som avses i punkt 3 om den rätten hänför sig till någon annan händelse än den krisförebyggande åtgärden, krishanteringsåtgärden eller en inträffad händelse med direkt koppling till tillämpningen av en sådan åtgärd.
5. Ett uppskjutande eller en begränsning enligt artikel 69, 70 eller 71 ska inte utgöra underlåtenhet att fullgöra en avtalsförpliktelse vid tillämpningen av punkterna 1 och 2 i den här artikeln.
6. Bestämmelserna i denna artikel ska anses vara internationellt tvingande regler i den mening som avses i artikel 9 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 593/2008 (34).
Artikel 69
Befogenhet att skjuta upp vissa skyldigheter
1. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna har befogenhet att skjuta upp en betalning eller en leveransskyldighet som följer av ett avtal som institutet under resolution är part i från och med offentliggörandet av en underrättelse om uppskjutande i enlighet med artikel 83.4 till och med midnatt i den medlemsstat där resolutionsmyndigheten för institutet under resolution är etablerad på den bankdag som följer på dagen för offentliggörandet.
2. Om en betalnings- eller leveransskyldighet skulle ha fullgjorts under perioden för uppskjutandet ska betalnings- eller leveransskyldigheten fullgöras omedelbart efter utgången av perioden för uppskjutandet.
3. Om betalnings- eller leveransskyldigheterna för ett institut under resolution enligt ett avtal skjuts upp enligt punkt 1 ska betalnings- eller leveransskyldigheterna för motparterna till institutet under resolution enligt samma avtal skjutas upp under samma tidsperiod.
4. Ett uppskjutande enligt punkt 1 i denna artikel ska inte gälla för
a)
kvalificerade insättningar,
b)
betalnings- och leveranskrav som hänför sig till system eller operatörer av system som är utsedda enligt direktiv 98/26/EG, centrala motparter och centralbanker,
c)
fordringar vid tillämpning av direktiv 97/9/EG.
5. Resolutionsmyndigheterna ska, när de utövar en befogenhet enligt denna artikel, ta hänsyn till vilken effekt utövandet av befogenheten kan få på finansiella marknadernas korrekta funktion.
Artikel 70
Befogenhet att begränsa möjligheter att göra säkerhetsrätt gällande
1. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna har befogenhet att begränsa möjligheterna för borgenärer med säkerhetsrätt i ett institut under resolution att göra säkerhetsrätter gällande avseende tillgångar i det institutet under resolution från det att en underrättelse om begränsningen i enlighet med artikel 83.4 har offentliggjorts och fram till midnatt i den medlemsstat där resolutionsmyndigheten för institutet under resolution är etablerad på den bankdag som följer efter offentliggörandet.
2. Resolutionsmyndigheterna ska inte utöva den befogenhet som avses i punkt 1 avseende säkerhetsrätter som system eller operatörer av system som är utformade för ändamålen i direktiv 98/26/EG, centrala motparter och centralbanker innehar i tillgångar som institutet under resolution har pantsatt eller tillhandahållit genom marginalsäkerhet eller full säkerhet.
3. Om artikel 80 är tillämplig ska resolutionsmyndigheterna se till att alla begränsningar av den befogenhet som avses i punkt 1 i den här artikeln tillämpas konsekvent på alla koncernenheter avseende vilka en resolutionsåtgärd vidtas.
4. Resolutionsmyndigheterna ska, när de utövar en befogenhet enligt denna artikel, ta hänsyn till vilken effekt utövandet av befogenheten kan få på finansiella marknadernas korrekta funktion.
Artikel 71
Befogenhet att tillfälligt uppskjuta uppsägningsrätt
1. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna har befogenhet att skjuta upp uppsägningsrätten för en part i ett avtal med ett institut under resolution från och med offentliggörandet av en underrättelse om uppskjutande i enlighet med artikel 83.4 och fram till midnatt i den medlemsstat där resolutionsmyndigheten för institutet under resolution är etablerad på den bankdag som följer offentliggörandet, förutsatt att betalnings- och leveransskyldigheter även fortsättningsvis fullgörs och säkerheter tillhandahålls.
2. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna har befogenhet att skjuta upp uppsägningsrätten för en part i ett avtal med ett dotterföretag till ett institut under resolution om
a)
avtalsskyldigheterna garanteras eller understöds på annat sätt av institutet under resolution,
b)
uppsägningsrätten enligt det avtalet grundas enbart på insolvens eller finansiell ställning för institutet under resolution, och
c)
överföringsbefogenheten har utövats, eller får utövas, i förhållande till institutet under resolution, om
i)
alla tillgångar och skulder i dotterföretaget vilka avser det avtalet har överförts till och övertagits av, eller får överföras till och övertas av, den mottagande enheten, eller
ii)
resolutionsmyndigheten på något annat sätt tillhandahåller ett adekvat skydd för sådana skyldigheter.
Uppskjutandet ska få verkan från och med offentliggörandet av underrättelsen enligt artikel 83.4 till och med midnatt i den medlemsstat där dotterföretaget till institutet under resolution är etablerat i slutet på den bankdag som följer efter det offentliggörandet.
3. Uppskjutande enligt punkt 1 eller 2 ska inte gälla för system eller operatörer av system som är utformade för ändamålen i direktiv 98/26/EG, centrala motparter eller centralbanker.
4. En person får utöva en uppsägningsrätt enligt ett avtal före utgången av den tidsperiod som avses i punkt 1 eller 2 om den personen underrättas av resolutionsmyndigheten om att de rättigheter och skyldigheter som omfattas av avtalet inte ska
a)
överföras till en annan enhet, eller
b)
bli föremål för nedskrivning eller konvertering vid tillämpningen av skuldnedskrivningsverktyget i enlighet med artikel 43.2 a.
5. Om en resolutionsmyndighet utövar den befogenhet att uppskjuta uppsägningsrätt som anges i punkt 1 eller 2 i den här artikeln utan underrättelse enligt punkt 4 i den här artikeln får de rättigheterna utövas efter utgången av perioden för uppskjutande, om inte annat följer av artikel 68, enligt följande:
a)
Om de rättigheter och skyldigheter som omfattas av avtalet har överförts till en annan enhet får en motpart utöva uppsägningsrätt i enlighet med villkoren i det avtalet endast vid en fortlöpande eller efterföljande utlösande händelse från den mottagande enhetens sida.
b)
Om de rättigheter och skyldigheter som omfattas av avtalet stannar kvar hos institutet under resolution och resolutionsmyndigheten inte har använt skuldnedskrivningsverktyget i enlighet med artikel 43.2 a avseende det avtalet, får en motpart utöva uppsägningsrätt i enlighet med villkoren i det avtalet då uppskjutandet enligt punkt 1 upphör.
6. Resolutionsmyndigheterna ska, när de utövar en befogenhet enligt denna artikel, ta hänsyn till vilken effekt utövandet av befogenheten kan få på finansiella marknadernas korrekta funktion.
7. De behöriga myndigheterna eller resolutionsmyndigheterna får kräva att ett institut eller en sådan enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d för detaljerade register över finansiella avtal.
Ett transaktionsregister ska, på begäran av en behörig myndighet eller resolutionsmyndighet, tillhandahålla nödvändiga uppgifter till de behöriga myndigheterna eller resolutionsmyndigheterna så att de kan fullgöra sina respektive skyldigheter och uppdrag i enlighet med artikel 81 i förordning (EU) nr 648/2012.
8. EBA ska utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn för att specificera följande aspekter för tillämpningen av punkt 7:
a)
Den information om finansiella avtal som de detaljerade registren minst bör omfatta.
b)
Under vilka omständigheter kravet bör åläggas.
EBA ska överlämna dessa förslag till tekniska standarder för tillsyn till kommissionen senast den 3 juli 2015.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de tekniska standarder för tillsyn som avses i första stycket, i enlighet med artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010.
Artikel 72
Utövande av resolutionsbefogenheter
1. Medlemsstaterna se till att resolutionsmyndigheterna, för att de ska kunna vidta en resolutionsåtgärd, kan utöva kontroll över institutet under resolution i syfte att
a)
driva verksamheten och tillhandahålla tjänsterna i institutet under resolution med alla de befogenheter som dess aktieägare och ledningsorgan har,
b)
förvalta och förfoga över tillgångar och egendom i institutet under resolution.
Den kontroll som avses i första stycket får utövas direkt av resolutionsmyndigheten eller indirekt av en eller flera personer som utsetts av resolutionsmyndigheten. Medlemsstaterna ska se till att rösträtter som är förenade med aktier i eller andra äganderättsinstrument avseende institutet under resolution inte kan utövas under resolutionsperioden.
2. Medlemsstaterna ska med förbehåll för artikel 85.1 se till att resolutionsmyndigheterna kan vidta en resolutionsåtgärd genom verkställighetsföreskrifter i enlighet med nationella administrativa befogenheter och förfaranden, utan att utöva kontroll över institutet under resolution.
3. Resolutionsmyndigheterna ska i varje enskilt fall besluta om det är lämpligt att genomföra resolutionsåtgärden enligt de metoder som anges i punkt 1 eller punkt 2, med beaktande av resolutionsmålen och de allmänna principerna för resolution, de särskilda omständigheter som gäller för institutet under resolution i fråga och behovet av att underlätta en effektiv resolution av gränsöverskridande koncerner.
4. Resolutionsmyndigheter ska inte anses vara en ”shadow director” eller den person som faktiskt styr företaget enligt nationell rätt.
KAPITEL VII
Skyddsåtgärder
Artikel 73
Behandling av aktieägare och borgenärer vid delvis överföring och tillämpning av skuldnedskrivningsverktyget
Medlemsstaterna ska, om ett eller flera resolutionsverktyg har tillämpats och, särskilt för det ändamål som avses i artikel 75, säkerställa att
a)
om inte led b är tillämpligt, aktieägarna och de borgenärer vars fordringar ännu inte överförts åtminstone får så mycket gottgörelse för sina fordringar som de skulle ha fått om institutet under resolution hade avvecklats under normala insolvensförfaranden vid den tidpunkt då beslutet i artikel 82 fattades, i fall då resolutionsmyndigheterna enbart överför delar av de rättigheter, tillgångar och skulder som hör till institutet under resolution,
b)
de aktieägare och borgenärer vars fordringar har skrivits ner eller konverterats till aktier inte drabbas av större förluster än om institutet under resolution hade avvecklats under normala insolvensförfaranden omedelbart vid den tidpunkt då beslutet som avses i artikel 82 fattades, i fall då resolutionsmyndigheter tillämpar skuldnedskrivningsverktyget.
Artikel 74
Värdering av skillnad i behandling
1. I syfte att bedöma om aktieägare och borgenärer skulle ha behandlats bättre om institutet under resolution hade genomgått normala insolvensförfaranden, bland annat men inte enbart vid tillämpning av artikel 73, ska medlemsstaterna säkerställa att en värdering görs av en oberoende person så snart som möjligt efter det att resolutionsåtgärden eller resolutionsåtgärderna har verkställts. Den värderingen ska skilja sig från den som genomförs enligt artikel 36.
2. Värderingen i punkt 1 ska fastställa
a)
vilken behandling aktieägare och borgenärer eller de berörda insättningsgarantisystemen skulle ha fått om institutet under resolution som resolutionsåtgärden eller resolutionsåtgärderna berör skulle ha inlett ett normalt insolvensförfarande vid den tidpunkt då beslutet som avses i artikel 82 fattades,
b)
den faktiska behandling som aktieägare och borgenärer har fått vid resolutionen av institutet under resolution, och
c)
om det är någon skillnad mellan behandlingen som avses i led a och behandlingen som avses i led b.
3. Värderingen ska
a)
anta att institutet under resolution som resolutionsåtgärden eller resolutionsåtgärderna berör skulle ha inlett ett normalt insolvensförfarande vid den tidpunkt då beslutet i artikel 82 fattades,
b)
anta att resolutionsåtgärden eller resolutionsåtgärderna inte har genomförts,
c)
bortse från eventuellt extraordinärt offentligt finansiellt stöd till institutet under resolution.
4. EBA får utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn som specificerar metoden för den värdering som avses i denna artikel, särskilt metoden för att bedöma den behandling som aktieägare och borgenärer skulle ha fått om institutet under resolution hade inlett ett normalt insolvensförfarande vid den tidpunkt då beslutet i artikel 82 fattades.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de tekniska standarder för tillsyn som avses i första stycket, i enlighet med artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010.
Artikel 75
Skyddsåtgärder för aktieägare och borgenärer
Om det vid den värdering som genomförts enligt artikel 74 fastställs att de aktieägare eller borgenärer som avses i artikel 73, eller insättningsgarantisystemet i enlighet med artikel 109.1, har drabbats av större förluster än vid en avveckling under normala insolvensförfaranden, ska medlemsstaterna se till att dessa har rätt att få mellanskillnaden betald från finansieringsarrangemangen för resolution.
Artikel 76
Skyddsåtgärder för motparter vid delvis överföring
1. Medlemsstaterna ska se till att det skydd som föreskrivs i punkt 2 är tillämpligt när
a)
en resolutionsmyndighet överför vissa delar av tillgångar, rättigheter eller skulder i ett institut under resolution till en annan enhet eller, genom användning av ett resolutionsverktyg, från ett broinstitut eller en tillgångsförvaltningsenhet till en annan person,
b)
en resolutionsmyndighet utövar de befogenheter som anges i artikel 64.1 f.
2. Medlemsstaterna ska säkerställa lämpligt skydd av följande arrangemang och av motparterna vid följande arrangemang:
a)
Arrangemang om säkerheter där en person genom en säkerhet har ett faktiskt eller villkorat intresse i de tillgångar eller de rättigheter som omfattas av överföringen, oavsett om detta intresse är säkrat genom särskilda tillgångar eller särskilda rättigheter eller genom en företagsinteckning eller liknande arrangemang.
b)
Avtal om finansiell äganderättsöverföring där säkerhet som ställs för att säkerställa eller täcka fullgörandet av angivna skyldigheter tillhandahålls genom att hela äganderätten till tillgångar överförs från säkerhetsställaren till säkerhetstagaren, på villkor att säkerhetstagaren överför tillgångarna om de särskilda åtagandena fullgörs.
c)
Kvittningsavtal där två eller flera ömsesidiga fordringar eller skyldigheter som institutet under resolution och en motpart har kan kvittas mot varandra.
d)
Nettningsavtal.
e)
Säkerställda obligationer.
f)
Avtal om strukturerad finansiering, inklusive värdepapperiseringar och instrument som används för att säkra tillgångar som ingår som en integrerad del av den täckta säkerhetsmassan och som enligt nationell rätt är säkrade på ett liknande sätt som säkerställda obligationer, som innebär att en avtalspart eller en förvaltare, agent eller ett ombud ställer och innehar en säkerhet.
Den lämpliga formen av skydd för tillämpningen av denna punkt och för de klasser av arrangemang som anges i leden a-f i denna punkt anges närmare i artiklarna 77-80 och ska omfattas av de begränsningar som anges i artiklarna 68-71.
3. Kravet i punkt 2 tillämpas oavsett antalet parter som omfattas av arrangemangen och oavsett om arrangemangen
a)
åstadkoms genom avtal, fullmakter eller på annat sätt, eller uppstår automatiskt på grund av lag,
b)
uppstår enligt eller helt eller delvis regleras av en annan medlemsstats eller tredjelands rätt.
4. Kommissionen ska anta delegerade akter enligt artikel 115, som ytterligare specificerar de klasser av arrangemang som omfattas av tillämpningsområdet för punkt 2 a-f i den här artikeln.
Artikel 77
Skydd av avtal om finansiell säkerhet, kvittning och nettning
1. Medlemsstaterna ska se till att det finns lämpligt skydd för avtal om finansiell äganderättsöverföring, kvittningsavtal och nettningsavtal för att förhindra att vissa, men inte alla, rättigheter och skulder som skyddas av ett avtal om finansiell äganderättsöverföring, kvittningsavtal eller nettningsavtal överförs mellan institutet under resolution och en annan person, och förhindra att rättigheter och skulder som skyddas av ett sådant avtal om finansiell äganderättsöverföring, kvittningsavtal eller nettningsavtal ändras eller upphävs genom tillämpning av kompletterande befogenheter.
För tillämpningarna av första stycket ska rättigheter och skulder behandlas som skyddade enligt ett sådant avtal om avtalsparterna har rätt att kvitta eller netta de rättigheterna och skulder.
2. Utan hinder av punkt 1, när det är nödvändigt för att säkerställa tillgången till de garanterade insättningarna, får resolutionsmyndigheten
a)
överföra garanterade insättningar som omfattas av något av de arrangemang som avses i punkt 1 utan att överföra andra tillgångar, rättigheter eller skulder som omfattas av samma arrangemang, och
b)
överföra, ändra eller avsluta de tillgångarna, rättigheterna eller skulderna utan att överföra de garanterade insättningarna.
Artikel 78
Skydd av arrangemang om säkerheter
1. Medlemsstaterna ska se till att det finns lämpligt skydd för skulder som är skyddade enligt ett arrangemang om säkerheter för att förhindra endera av följande:
a)
Överföring av tillgångar som utgör säkerhet för skulden om inte skulden och förmånen av säkerheten också överförs.
b)
Överföring av en skuld med säkerhet såvida inte tillgång till säkerhet också överförs.
c)
Överföring av tillgång till säkerheten såvida inte skulden med säkerhet också överförs.
d)
Ändring eller upphävande av arrangemanget om säkerheter genom tillämpning av kompletterande befogenheter, om denna ändring eller detta upphävande leder till att skulden inte längre har en säkerhet.
2. Utan hinder av punkt 1, när det är nödvändigt för att säkerställa tillgången till de garanterade insättningarna, får resolutionsmyndigheten
a)
överföra garanterade insättningar som omfattas av något av de arrangemang som avses i punkt 1 utan att överföra andra tillgångar, rättigheter eller skulder som omfattas av samma arrangemang, och
b)
överföra, ändra eller avsluta de tillgångarna, rättigheterna eller skulderna utan att överföra de garanterade insättningarna.
Artikel 79
Skydd av arrangemang om strukturerad finansiering och säkerställda obligationer
1. Medlemsstaterna ska se till att det finns tillräckligt skydd för arrangemang om strukturerad finansiering, inbegripet arrangemang som avses i artikel 76.2 e och f, för att förhindra något av följande:
a)
Överföring av vissa delar av tillgångar, rättigheter och skulder som utgör eller ingår i ett avtal om strukturerad finansiering, inbegripet arrangemang som avses i artikel 76.2 e och f, i vilket kreditinstitutet under resolution är en part.
b)
Upphävande eller ändring, genom tillämpning av kompletterande befogenheter, av tillgångar, rättigheter och skulder som utgör eller ingår i ett avtal om strukturerad finansiering, inbegripet arrangemang som avses i artikel 76.2 e och f, i vilket institutet under resolution är en part.
2. Trots vad som sägs i punkt 1, när det är nödvändigt för att säkerställa tillgångarna till de garanterade insättningarna, får resolutionsmyndigheten
a)
överföra garanterade insättningar som omfattas av något av de arrangemang som avses i punkt 1 utan att överföra andra tillgångar, rättigheter eller skulder som omfattas av samma arrangemang, och
b)
överföra, ändra eller avsluta de tillgångarna, rättigheterna eller skulderna utan att överföra de garanterade insättningarna.
Artikel 80
Delvis överföring: skydd av handels-, clearing- och avvecklingssystem
1. Medlemsstaterna ska se till att tillämpningen av ett resolutionsverktyg inte påverkar användningen av system eller regler i system som omfattas av direktiv 98/26/EG när resolutionsmyndigheten
a)
överför vissa men inte alla delar av tillgångarna, rättigheterna eller skulderna i ett institut under resolution till en annan enhet, eller
b)
utövar befogenheter enligt artikel 64 för att upphäva eller ändra villkoren i ett avtal där institutet under resolution eller avveckling är en part, eller för att träda i en mottagande enhets ställe som part.
2. I synnerhet ska en överföring, upphävande eller ändring som avses i punkt 1 i den här artikeln inte återkalla ett överföringsuppdrag i strid mot artikel 5 i direktiv 98/26/EG, och ska inte ändra eller upphäva verkställbarheten av överföringsuppdrag och nettning i enlighet med artiklarna 3 och 5 i det direktivet, användningen av medel, värdepapper eller kreditfaciliteter i enlighet med artikel 4 i det direktivet eller skyddet av en säkerhet i enlighet med artikel 9 i det direktivet.
KAPITEL VIII
Förfaranderegler
Artikel 81
Krav på underrättelse
1. Medlemsstaterna ska föreskriva att ledningsorganet för ett institut eller varje annan enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d underrättar den behöriga myndigheten om de anser att institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d kommit eller sannolikt kommer att fallera, i enlighet med vad som avses i artikel 32.4.
2. Behöriga myndigheter ska underrätta berörda resolutionsmyndigheter om alla underrättelser de har mottagit enligt punkt 1 i den här artikeln och om alla krisförebyggande åtgärder eller åtgärder som avses i artikel 104 i direktiv 2013/36/EU som de kräver att ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d i det här direktivet ska vidta.
3. I fall där en behörig myndighet eller resolutionsmyndighet bedömer att de villkor som avses i artikel 32.1 a och b uppnås för ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d, ska myndigheten omgående överlämna den bedömningen till följande myndigheter, om det inte är samma myndighet:
a)
Resolutionsmyndigheten för institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d.
b)
Den behöriga myndigheten för institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d.
c)
Den behöriga myndigheten för en filial till institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d.
d)
Resolutionsmyndigheten för en filial till institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d.
e)
Centralbanken.
f)
Det insättningsgarantisystem till vilket ett kreditinstitut hör, där så krävs för att insättningsgarantisystemets funktioner ska kunna fullgöras.
g)
Det organ som ansvarar för finansieringsarrangemangen, där så krävs för att finansieringsarrangemangens funktioner ska kunna fullgöras.
h)
Resolutionsmyndigheten på koncernnivå, i tillämpliga fall.
i)
Det behöriga ministeriet.
j)
Den samordnande tillsynsmyndigheten, i de fall då institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d i det här direktivet omfattas av gruppbaserad tillsyn enligt avdelning VII kapitel 3 i direktiv 2013/36/EU.
k)
ESRB och de utsedda nationella makrotillsynsmyndigheterna.
4. Om den överföring av information som avses i punkterna 3 f och 3 g inte garanterar lämplig sekretessnivå, ska den behöriga myndigheten eller resolutionsmyndigheten införa alternativa kommunikationsförfaranden som uppfyller samma mål samtidigt som de säkerställer lämplig sekretessnivå.
Artikel 82
Resolutionsmyndighetens beslut
1. Resolutionsmyndigheten ska, när den får en underrättelse från den behöriga myndigheten enligt artikel 81.3 eller på eget initiativ, fastställa om villkoren för resolution i enlighet med artiklarna 32.1 och 33, uppfylls av ifrågavarande institut eller enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d.
2. Beslut om huruvida resolutionsåtgärder ska vidtas av ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d ska innehålla följande uppgifter:
a)
Grunderna för det beslutet, inbegripet fastställandet av om institutet uppfyller villkoren för resolution.
b)
Den åtgärd som resolutionsmyndigheten har för avsikt att vidta, vilket i förekommande fall inbegriper viljan att ansöka om avveckling, utseende av en förvaltare eller en annan åtgärd enligt gällande normala insolvensförfaranden eller nationell rätt, om inte annat följer av artikel 37.9.
3. EBA ska utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn i syfte att specificera förfarandena och innehållet för följande krav:
a)
De underrättelser som avses i artikel 81.1, 81.2 och 81.3.
b)
Den underrättelse om upphävande som avses i artikel 83.
EBA ska överlämna dessa förslag till tekniska standarder för tillsyn till kommissionen senast den 3 juli 2015.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de tekniska standarder för tillsyn som avses i första stycket i enlighet med artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010.
Artikel 83
Resolutionsmyndigheters procedurkrav
1. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna så snart som möjligt efter att ha vidtagit en resolutionsåtgärd uppfyller de krav som fastställs i punkterna 2, 3 och 4.
2. Resolutionsmyndigheten ska underrätta institutet under resolution och följande myndigheter, om det inte är samma myndighet:
a)
Den behöriga myndigheten för det institutet under resolution.
b)
Den behöriga myndigheten för filialerna för det institutet under resolution.
c)
Centralbanken.
d)
Det insättningsgarantisystem till vilket det kreditinstitutet under resolution hör.
e)
Det organ som ansvarar för finansieringsarrangemangen för resolutionen.
f)
Resolutionsmyndigheten på koncernnivå, i tillämpliga fall.
g)
Det behöriga ministeriet.
h)
Den samordnande tillsynsmyndigheten, i de fall då institutet under resolution omfattas av gruppbaserad tillsyn enligt avdelning VII kapitel 3 i direktiv 2013/36/EU.
i)
Det utsedda nationella makrotillsynsorganet och ESRB.
j)
Kommissionen, Europeiska centralbanken, Esma, Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten (Eiopa) som inrättats enligt förordning (EU) nr 1094/2010 och EBA.
k)
Om institutet under resolution är ett institut enligt definitionen i artikel 2 b i direktiv 98/26/EG, operatörerna av de system som institutet deltar i.
3. En underrättelse som avses i punkt 2 ska inkludera en kopia av alla beslut eller instrument enligt vilka de relevanta befogenheterna utövas och ange datumet för när resolutionsåtgärden eller resolutionsåtgärderna träder i kraft.
4. Resolutionsmyndigheten ska offentliggöra eller se till att en kopia av beslutet eller instrumentet som ligger till grund för en resolutionsåtgärd, eller en underrättelse som redogör för effekterna av en resolutionsåtgärd offentliggörs och särskilt effekterna för slutkunder och, i tillämpliga fall, villkoren och perioden för uppskjutandet eller begränsningen som avses i artiklarna 69, 70 och 71, på följande sätt:
a)
På myndighetens webbplats.
b)
På den behöriga myndighetens webbplats, om denna är en annan än resolutionsmyndigheten, och på EBA:s webbplats.
c)
På den webbplats som institutet under resolution har.
d)
Om de aktier eller andra äganderättsinstrument eller skuldinstrument som innehas av institutet under resolution tas upp till handel på en reglerad marknad, genom offentliggörande av obligatorisk information om institutet under resolution i enlighet med artikel 21.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/109/EG (35).
5. Om aktierna, äganderättsinstrumenten eller skuldinstrumenten inte är upptagna till handel på en reglerad marknad ska resolutionsmyndigheten säkerställa att de dokument som bevisar att de instrument som avses i punkt 4 skickas till de aktieägare och borgenärer i institutet under resolution som är kända genom det berörda institutets register eller databaser och som är tillgängliga för resolutionsmyndigheten.
Artikel 84
Konfidentialitet
1. Kravet på konfidentialitet ska vara bindande för följande personer:
a)
Resolutionsmyndigheter.
b)
Behöriga myndigheter och EBA.
c)
Behöriga ministerier.
d)
Särskilda förvaltare eller tillfälliga förvaltare som har utsetts i enlighet med detta direktiv.
e)
Potentiella förvärvare som kontaktas av behöriga myndigheter eller som resolutionsmyndigheterna försöker värva, oavsett om kontakten eller värvningen syftat till att förbereda försäljning av verksamheten, och oavsett om värvningen resulterade i ett förvärv.
f)
Auktoriserade revisorer, revisorer, juridiska och professionella rådgivare, värderare och andra experter som direkt eller indirekt anlitats av resolutionsmyndigheterna, behöriga myndigheter, behöriga ministerier eller av de potentiella förvärvare som avses i led e.
g)
Organ som förvaltar insättningsgarantisystem.
h)
Organ som förvaltar system för ersättning till investerare.
i)
Det organ som ansvarar för finansieringsarrangemangen för resolutionen.
j)
Centralbanker och andra myndigheter som medverkar i resolutionsprocessen.
k)
Ett broinstitut eller en tillgångsförvaltningsenhet.
l)
Övriga personer som tillhandahåller eller har tillhandahållit tjänster, direkt eller indirekt, permanent eller tillfälligt, till de personer som avses i leden a till k.
m)
Verkställande ledningen, medlemmar av ledningsorganet och anställda inom de organ eller enheter som avses i leden a-k före, under och efter deras tillsättning.
2. I syfte att säkerställa att de konfidentialitetskrav som fastställs i punkterna 1 och 3 följs ska de personer som avses i punkt 1 a, b, c, g, h, j och k försäkra sig om att det finns interna bestämmelser, inbegripet bestämmelser för att säkra konfidentialiteten för information som utbyts mellan personer som direkt medverkar i resolutionsprocessen.
3. Utan att det påverkar allmängiltigheten i kraven i punkt 1, ska de personer som avses i denna punkt förbjudas att röja konfidentiella uppgifter som erhålls i tjänsten, eller från en behörig myndighet eller resolutionsmyndighet i samband med tjänsteutövning enligt detta direktiv, till personer eller myndigheter, såvida det inte sker inom ramen för utövandet av deras uppgifter enligt detta direktiv, i sammandrag eller sammanställning som omöjliggör identifikation av enskilda institut eller de enheter som avses i artikel 1.1 b, c eller d eller med uttryckligt samtycke på förhand från myndigheten eller institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d som tillhandahöll uppgifterna.
Medlemsstaterna ska se till att ingen konfidentiell information röjs av de personer som avses i punkt 1 och att en utvärdering görs av de effekter som röjandet av information skulle kunna få för allmänintresset när det gäller den finansiella, monetära eller ekonomiska politiken, för fysiska och juridiska personers affärsintressen, för syftet med inspektioner, utredningar och revisioner.
Förfarandet för att kontrollera effekterna av ett röjande av information ska inbegripa en specifik bedömning av effekterna av ett röjande av innehållet och de närmare uppgifterna i återhämtnings- och resolutionsplaner som avses i artiklarna 5, 7, 10, 11 och 12 och resultatet av bedömningar som genomförts enligt artiklarna 6, 8 och 15.
En person eller enhet som avses i punkt 1 ska bli föremål för civilrättsliga förfaranden om denna artikel överträds, i enlighet med nationell rätt.
4. Denna artikel ska inte förhindra
a)
anställda vid och experter från de organ eller de enheter som avses i punkt 1 a-j från att utbyta uppgifter med varandra inom varje organ eller enhet, eller
b)
resolutionsmyndigheter och behöriga myndigheter, inklusive deras anställda och experter, från att utbyta uppgifter med varandra och med andra resolutionsmyndigheter i unionen, andra behöriga myndigheter i unionen, behöriga ministerier, centralbanker, insättningsgarantisystem, system för ersättning till investerare, myndigheter med ansvar för normala insolvensförfaranden, myndigheter med ansvar för att bevara det finansiella systemets stabilitet i medlemsstaterna genom användande av makrotillsynsregler, personer som har till uppgift att utföra obligatorisk revision av räkenskaper, EBA, eller om inte annat följer av artikel 98, myndigheter i tredjeland, som utövar uppgifter som motsvarar resolutionsmyndigheternas uppgifter, eller, i enlighet med strikta sekretessregler till en potentiell förvärvare i syfte att planera eller verkställa en resolutionsåtgärd.
5. Utan hinder av andra bestämmelser i denna artikel får medlemsstaterna tillåta utbyte av information med
a)
andra personer som omfattas av strikta sekretessregler när det är nödvändigt i syfte att planera eller utföra en resolutionsåtgärd
b)
parlamentariska undersökningskommittéer i det egna landet, revisionsrätter i det egna landet och andra enheter som är ansvariga för undersökningar i det egna landet enligt lämpliga villkor, och
c)
nationella myndigheter som är ansvariga för att övervaka: betalningssystem, myndigheter med ansvar för nor mala insolvensförfaranden, myndigheter som fått i uppgift att tillse finansiella marknader och försäkringsföretag och tillsynspersonal som företräder sådana organ, myndigheter i medlemsstaterna med ansvar för att bevara det finansiella systemets stabilitet i medlemsstaterna genom användande av makrotillsynsregler, myndigheter med uppdrag att bevara stabiliteten i det finansiella systemet och personer med ansvar för obligatorisk revision.
6. Denna artikel påverkar inte tillämpningen av nationell rätt om röjande av uppgifter i samband med straffrättsliga eller civilrättsliga förfaranden.
7. EBA ska senast den 3 juli 2015 utfärda riktlinjer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1093/2010 för att specificera hur uppgifter ska tillhandahållas i sammandrag eller i sammanställning vid tillämpning av punkt 3.
KAPITEL IX
Rätten att överklaga och uteslutande av andra åtgärder
Artikel 85
Förhandsgodkännande som ges av en rättslig myndighet och rätten att överklaga beslut
1. Medlemsstaterna får kräva att ett beslut om att vidta en krisförebyggande åtgärd eller en krishanteringsåtgärd godkänns på förhand av en rättslig myndighet, förutsatt att den nationella rätten vid beslut om vidtagande av en krishanteringsåtgärd föreskriver skyndsamt förfarande för ansökan om godkännande och domstolens behandling.
2. Medlemsstaterna ska i nationell rätt föreskriva rätt att överklaga ett beslut om att vidta en krisförebyggande åtgärd eller ett beslut om att utöva någon annan befogenhet än avseende en krishanteringsåtgärd enligt detta direktiv.
3. Medlemsstaterna ska säkerställa att alla personer som berörs av ett beslut att vidta en krishanteringsåtgärd har rätt att överklaga beslutet. Medlemsstaterna ska säkerställa en skyndsam prövning och se till att de nationella domstolarna använder den komplexa ekonomiska bedömning som utförts av resolutionsmyndigheten som grund för sin egen bedömning.
4. Följande bestämmelser gäller för rätten att överklaga som avses i punkt 3:
a)
Inlämnande av överklagande ska inte innebära automatiskt uppskjutande av det bestridda beslutet.
b)
Resolutionsmyndighetens beslut ska träda i kraft omedelbart och det ska skapa en presumtion som kan motbevisas att det skulle strida mot allmänintresset att skjuta upp verkställandet av beslutet.
När det är nödvändigt att skydda tredje mans intressen, när denne i god tro har förvärvat aktier, andra äganderättsinstrument, tillgångar, rättigheter eller skulder i ett institut under resolution, genom att resolutionsmyndigheten använder resolutionsverktyg eller utövar resolutionsbefogenheter ska annulleringen av en resolutionsmyndighets beslut inte påverka några efterföljande administrativa åtgärder eller transaktioner som den berörda resolutionsmyndigheten beslutat om och som baserade sig på det annullerade beslutet. I det fallet, ska korrigerande åtgärder för att rätta till ett felaktigt beslut eller en felaktig åtgärd av resolutionsmyndigheterna begränsas till ersättning för den förlust som den sökande lidit till följd av beslutet eller åtgärden.
Artikel 86
Begränsning av övriga förfaranden
1. Medlemsstaterna ska, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 82.2 b, se till att normala insolvensförfaranden för ett institut under resolution eller ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d, när det har fastställts att villkoren för resolution är uppfyllda, endast ska inledas på initiativ av resolutionsmyndigheten och att ett beslut om att ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d ska omfattas av normala insolvensförfaranden inte kan fattas utan att resolutionsmyndigheten har godkänt detta.
2. Medlemsstaterna ska i enlighet med punkt 1 se till att
a)
behöriga myndigheter och resolutionsmyndigheter utan dröjsmål underrättas om eventuella ansökningar om att få inleda normala insolvensförfaranden gentemot ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d, oavsett om institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d är under resolution eller ett beslut offentliggjorts i enlighet med artikel 83.4 och 83.5,
b)
ansökan inte fastställs om inte underrättelse enligt led a har skett och endera av följande inträffar:
i)
Resolutionsmyndigheten har underrättat de myndigheter som ansvarar för normala insolvensförfaranden om att den inte avser vidta några resolutionsåtgärder för institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d.
ii)
En period på sju dagar med början från dagen då underrättelserna som avses i led a gjordes har löpt ut.
3. Utan att det påverkar eventuella begränsningar när det gäller att göra säkerheter gällande enligt artikel 70, ska medlemsstaterna se till - om så krävs för att resolutionsverktygen och resolutionsbefogenheterna ska fungera på tillfredsställande sätt - att resolutionsmyndigheterna får begära att domstolen inför ett lämpligt anstånd i enlighet med det uppsatta målet, för alla rättsliga åtgärder eller förfaranden som institutet under resolution är eller blir delaktigt i.
AVDELNING V
RESOLUTION AV GRÄNSÖVERSKRIDANDE KONCERNER
Artikel 87
Allmänna principer vid beslutsfattande som omfattar mer än en medlemsstat
Medlemsstaterna ska se till att deras myndigheter, vid beslut eller åtgärder enligt detta direktiv som kan få effekt i en eller flera andra medlemsstater, tar hänsyn till följande allmänna principer:
a)
Kravet på effektivt beslutsfattande och på att hålla resolutionskostnaderna så låga som möjligt när resolutionsåtgärder vidtas.
b)
Beslut fattas och åtgärder vidtas i tid och med vederbörlig skyndsamhet när så krävs.
c)
Resolutionsmyndigheter, behöriga myndigheter och andra myndigheter samarbetar med varandra för att se till att beslut fattas och åtgärder vidtas på ett samordnat och effektivt sätt.
d)
Roller och ansvar för berörda myndigheter inom varje medlemsstat är tydligt definierade.
e)
Vederbörlig hänsyn tas till intressena i de medlemsstater där moderföretag inom unionen är etablerade, särskilt effekten av beslut, åtgärder eller underlåtenhet att vidta åtgärder på den finansiella stabiliteten, skattemedel, resolutionsfonder, insättningsgarantisystem eller system för ersättning till investerare i de medlemsstaterna.
f)
Vederbörlig hänsyn tas till intressena i varje enskild medlemsstat där ett dotterföretag är etablerat, särskilt effekten av beslut, åtgärder eller underlåtenhet att vidta åtgärder på den finansiella stabiliteten, skattemedel, resolutionsfonder, insättningsgarantisystem eller system för ersättning till investerare i dessa medlemsstater.
g)
Vederbörlig hänsyn tas till intressena i de medlemsstater där betydande filialer är etablerade eller belägna, särskilt effekten av beslut, åtgärder eller underlåtenhet att vidta åtgärder på den finansiella stabiliteten i dessa medlemsstater.
h)
Vederbörlig hänsyn tas till målen om en avvägning mellan de olika berörda medlemsstaternas intressen och behovet av att undvika en viss medlemsstats intressen äventyras eller skyddas på ett orättvist sätt, inbegripet av att undvika en orättvis fördelning av bördan mellan medlemsstaterna.
i)
En skyldighet enligt detta direktiv att samråda med en myndighet innan beslut fattas eller åtgärder vidtas som åtminstone innebär en skyldighet att samråda med den myndigheten om de inslagen i det föreslagna beslutet eller den föreslagna åtgärden som har eller som sannolikt kan
i)
få effekt på moderföretaget inom unionen, dotterföretaget eller filialen, och
ii)
få effekt på stabiliteten i den medlemsstat där moderföretaget inom unionen, dotterföretaget eller filialen har etablerats eller är beläget.
j)
Resolutionsmyndigheter ska när de vidtar resolutionsåtgärder beaktar och följer de resolutionsplaner som avses i artikel 13, såvida resolutionsmyndigheterna inte med beaktande av omständigheterna i fallet anser att resolutionsmålen skulle uppnås effektivare med hjälp av åtgärder som inte föreskrivs i resolutionsplanerna.
k)
Kravet på transparens när ett beslut eller en åtgärd som föreslås sannolikt kan få konsekvenser för den finansiella stabiliteten, budgetmedel, resolutionsfonder, insättningsgarantisystem eller system för ersättning till investerare i berörda medlemsstater.
l)
Erkännande av att det är mest sannolikt att man med samordning och samarbete når ett resultat med lägre totalkostnad för resolutionen.
Artikel 88
Resolutionskollegier
1. Resolutionsmyndigheterna på koncernnivå ska inrätta resolutionskollegier som ska utföra de uppgifter som avses i artiklarna 12, 13, 16, 18, 45, 91 och 92 och säkerställa samarbete och samordning med resolutionsmyndigheter i tredjeländer där så är lämpligt.
Resolutionskollegierna ska i synnerhet tillhandahålla en ram för resolutionsmyndigheten på koncernnivå, övriga resolutionsmyndigheter och, i tillämpliga fall, berörda samordnande tillsynsmyndigheter när följande uppgifter ska utföras:
a)
Utbyte av uppgifter som är relevanta för upprättandet av koncernresolutionsplaner, för tillämpningen av förberedande och förebyggande befogenheter på koncerner och för koncernresolution.
b)
Upprättandet av koncernresolutionsplaner enligt artiklarna 12 och 13.
c)
Bedömning av möjligheten till resolution av koncerner enligt artikel 16.
d)
Utövande av befogenheter att åtgärda eller avlägsna hinder för resolution av koncerner enligt artikel 18.
e)
Beslut om behovet av att fastställa en koncernresolutionsordning som avses i artiklarna 91 eller 92.
f)
Uppnående av enighet om en koncernresolutionsplan som har föreslagits i enlighet med artiklarna 91 eller 92.
g)
Samordning av information till allmänheten om strategier och ordningar för koncernresolution.
h)
Samordning av tillämpningen av finansieringsarrangemang som har fastställts enligt avdelning VII.
i)
Fastställande av minimikrav för koncerner på konsoliderad nivå eller dotterföretagsnivå enligt artikel 45.
Resolutionskollegier kan dessutom användas som ett forum för diskussion om frågor som rör resolution av gränsöverskridande koncerner.
2. Följande ska vara medlemmar i resolutionskollegiet:
a)
Resolutionsmyndigheten på koncernnivå.
b)
Resolutionsmyndigheterna i varje medlemsstat där ett dotterföretag som omfattas av gruppbaserad tillsyn är etablerat.
c)
Resolutionsmyndigheterna i medlemsstater där ett eller flera instituts moderföretag i koncernen, som är en sådan enhet som avses i artikel 1.1 d, är etablerade.
d)
Resolutionsmyndigheterna i medlemsstater där betydande filialer är belägna.
e)
Samordnande tillsynsmyndighet och de behöriga myndigheterna i de medlemsstater där resolutionsmyndigheten är medlem i resolutionskollegiet. När den behöriga myndigheten i en medlemsstat inte är medlemsstatens centralbank får den behöriga myndigheten besluta att den ska åtföljas av en företrädare för medlemsstatens centralbank.
f)
De behöriga ministerierna, i de fall där de resolutionsmyndigheter som är medlemmar i resolutionskollegiet inte är de behöriga ministerierna.
g)
Den myndighet som är ansvarig för en medlemsstats insättningsgarantisystem, om den medlemsstatens resolutionsmyndighet är medlem i ett resolutionskollegium.
h)
EBA, om inte annat följer av punkt 4.
3. Resolutionsmyndigheterna i tredjeland där ett moderföretag eller ett institut som är etablerat inom unionen har dotterinstitut eller en filial som skulle betraktas som betydande om den var belägen i unionen, får efter egen begäran bjudas in att delta som observatörer i resolutionskollegiet förutsatt att de omfattas av sekretesskrav som, enligt resolutionsmyndigheten på koncernnivå, motsvarar kraven i artikel 98.
4. EBA ska bidra till att främja och övervaka effektivitet, ändamålsenlighet och konsekvens i tillsynskollegiernas arbete i överensstämmelse med internationella standarder. EBA ska med tanke på detta bjudas in att delta i resolutionskollegiets möten. EBA ska inte ha någon rösträtt i den mån omröstningar äger rum inom ramen för resolutionskollegierna.
5. Resolutionsmyndigheten på koncernnivå ska vara ordförande för resolutionskollegiet. I den egenskapen ska den
a)
skriftligen fastställa arrangemang och förfaranden för resolutionskollegiets arbete, efter samråd med övriga medlemmar i resolutionskollegiet,
b)
samordna resolutionskollegiets alla aktiviteter,
c)
sammankalla och leda alla dess möten och på förhand hålla alla medlemmar av resolutionskollegiet fullt informerade om att möten anordnas med resolutionskollegiet, om de huvudfrågor som ska diskuteras och om de punkter som kommer att tas upp,
d)
underrätta medlemmarna i resolutionskollegiet om planerade möten så att de kan begära att få delta,
e)
besluta vilka medlemmar och observatörer som ska bjudas in att delta vid särskilda möten i resolutionskollegiet, på grundval av särskilda behov, med beaktande av relevansen för de medlemmarna och observatörerna av den fråga som ska diskuteras, i synnerhet de potentiella effekterna på den finansiella stabiliteten i de berörda medlemsstaterna,
f)
i tid ge alla kollegiemedlemmar information om de beslut som har fattats vid dessa möten samt om resultaten av mötena.
De medlemmar som deltar i resolutionskollegiet ska ha ett nära samarbete.
Utan hinder av led e ska resolutionsmyndigheter ha rätt att delta i resolutionskollegiets möten när frågor som måste beslutas gemensamt eller som berör en koncernenhet inom deras medlemsstat står på dagordningen.
6. Resolutionsmyndigheter på koncernnivå är inte skyldiga att etablera ett resolutionskollegium om andra koncerner eller kollegier utför samma funktioner och uppgifter som specificeras i den här artikeln och uppfyller alla villkor och förfaranden, även de som omfattar medlemskap och deltagande i resolutionskollegier, som är etablerade i den här artikeln och artikel 90. I sådana fall ska alla hänvisningar till resolutionskollegier i detta direktiv även tolkas som hänvisningar till de andra koncernerna eller kollegierna.
7. EBA ska, med beaktande av internationella standarder, utarbeta förslag till standarder för tillsyn i syfte att fastställa resolutionskollegiernas operativa funktionssätt för fullgörandet av uppgifterna som avses i punkt 1.
EBA ska överlämna de förslagen till tekniska standarder för tillsyn till kommissionen senast den 3 juli 2015.
Kommissionen ska ges befogenhet att anta de tekniska standarder för tillsyn som avses i första stycket i enlighet med artiklarna 10-14 i förordning (EU) nr 1093/2010.
Artikel 89
Europeiska resolutionskollegier
1. Om ett institut i tredjeland eller ett moderföretag i tredjeland har dotterföretag inom unionen som är etablerade i två eller flera medlemsstater, eller två eller flera unionsfilialer som betraktas som betydande av två eller flera medlemsstater, ska resolutionsmyndigheterna i de medlemsstater där de dotterföretagen inom unionen är etablerade eller där de betydande filialerna är belägna upprätta ett europeiskt resolutionskollegium.
2. Det europeiska resolutionskollegiet ska utföra de funktioner och de uppgifter som anges i artikel 88 med avseende på dotterinstituten och, i den mån de uppgifterna är relevanta, på filialer.
3. Om dotterföretagen inom unionen ägs av eller de betydande filialerna hör till ett finansiellt holdingföretag som är etablerat inom unionen i enlighet med artikel 127.3 tredje stycket i direktiv 2013/36/EU, ska det europeiska resolutionskollegiet ledas av resolutionsmyndigheten i den medlemsstat där den samordnande tillsynsmyndigheten är belägen för tillämpningen av gruppbaserad tillsyn enligt det direktivet.
Om första stycket inte är tillämpligt ska det europeiska resolutionskollegiets medlemmar utse och godkänna ordföranden.
4. Medlemsstaterna får, i samförstånd med alla berörda parter, bortse från kravet på att inrätta ett europeiskt resolutionskollegium om andra koncerner eller kollegier, även ett resolutionskollegium som inrättats enligt artikel 88, utför samma funktioner och uppgifter som specificeras i den här artikeln och uppfyller alla villkor och förfaranden, även de som omfattar medlemskap och deltagande i europeiska resolutionskollegier, som är inrättade i den här artikeln och artikel 90. I sådana fall ska alla hänvisningar till europeiska resolutionskollegier i detta direktiv även tolkas som hänvisningar till de andra koncernerna eller kollegierna.
5. Om inte annat följer av punkterna 3 och 4 i den här artikeln ska det europeiska resolutionskollegiet annars fullgöra uppgifterna enligt artikel 88.
Artikel 90
Informationsutbyte
1. Om inte annat följer av artikel 84 ska resolutionsmyndigheterna och behöriga myndigheter på begäran lämna alla upplysningar till varandra som är relevanta för dem när de ska fullgöra sina uppgifter enligt detta direktiv.
2. Resolutionsmyndigheten på koncernnivå ska samordna flödet av alla relevanta upplysningar mellan resolutionsmyndigheterna. I synnerhet ska resolutionsmyndigheten på koncernnivå tillhandahålla resolutionsmyndigheterna i andra medlemsstater alla relevanta upplysningar i tid för att underlätta fullgörandet av de uppgifter som avses i artikel 88.1 andra stycket leden b-i.
3. När upplysningar begärts och erhållits från ett tredjelands resolutionsmyndighet, ska tillstånd sökas av resolutionsmyndigheten till att upplysningarna vidarebefordras, utom i fall där tredjelandets resolutionsmyndighet redan har gett sitt samtycke till att de upplysningarna vidarebefordras.
Resolutionsmyndigheter ska inte vara skyldiga att vidarebefordra information som har tillhandahållits av en resolutionsmyndighet i tredjeland, såvida inte resolutionsmyndigheten i tredjeland har samtyckt till att informationen översänds.
4. Resolutionsmyndigheterna ska dela upplysningarna med det behöriga ministeriet när de gäller ett beslut eller en fråga som kräver underrättelse till, samråd med eller godkännande av det behöriga ministeriet eller som kan få konsekvenser för offentliga medel.
Artikel 91
Resolution på koncernnivå som berör ett dotterföretag till koncernen
1. Om en resolutionsmyndighet fastställer att ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d som är ett dotterföretag inom en koncern uppfyller villkoren som avses i artikel 32 eller 33, ska den myndigheten omgående underrätta resolutionsmyndigheten på koncernnivå, den samordnande tillsynsmyndigheten om det är en annan myndighet samt medlemmarna i resolutionskollegiet för den berörda koncernen om följande:
a)
Fastställandet att institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d uppfyller villkoren i artikel 32 eller 33.
b)
De resolutionsåtgärder eller insolvensåtgärder som resolutionsmyndigheten anser är lämpliga för institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d.
2. Vid mottagandet av en underrättelse enligt punkt 1 ska resolutionsmyndigheten på koncernnivå, efter samråd med övriga medlemmar i det berörda resolutionskollegiet, bedöma de sannolika effekterna av resolutionsåtgärderna eller de andra åtgärder som meddelats i enlighet med punkt 1 b, på koncernen och koncernenheterna i andra medlemsstater, och särskilt om resolutionsåtgärderna eller andra åtgärder sannolikt skulle leda till att villkoren för resolution uppfylls för en koncernenhet i en annan medlemsstat.
3. Om resolutionsmyndigheten på koncernnivå, efter samråd med de övriga medlemmarna i resolutionskollegiet, bedömer att de resolutionsåtgärder eller andra åtgärder som meddelats i enlighet med punkt 1 b, sannolikt inte leder till att villkoren som fastställs i artikel 32 eller 33 uppfylls för en koncernenhet i en annan medlemsstat, får den resolutionsmyndighet som ansvarar för institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d vidta de resolutionsåtgärder eller andra åtgärder som myndigheten har meddelat enligt punkt 1 b i den här artikeln.
4. Om resolutionsmyndigheten på koncernnivå, efter samråd med de övriga medlemmarna i resolutionskollegiet, bedömer att de resolutionsåtgärder eller andra åtgärder som meddelats i enlighet med punkt 1 b i den här artikeln, sannolikt leder till att villkoren som fastställs i artikel 32 eller 33 uppfylls för en koncernenhet i en annan medlemsstat, ska resolutionsmyndigheten på koncernnivå, senast 24 timmar efter mottagandet av underrättelsen enligt punkt 1, föreslå en koncernresolutionsordning och överlämna den till resolutionskollegiet. Den 24-timmarsperioden får förlängas efter godkännande av den resolutionsmyndighet som lämnade den underrättelse som avses i punkt 1 i den här artikeln.
5. I avsaknad av en bedömning från resolutionsmyndigheten på koncernnivå inom 24 timmar, eller efter en längre period som överenskommits, får den resolutionsmyndighet som lämnade den underrättelse som avses i punkt 1, efter mottagandet av underrättelsen enligt punkt 1, vidta de resolutionsåtgärder eller andra åtgärder som den meddelat i enlighet med led b i den punkten.
6. En koncernresolutionsordning enligt punkt 4 ska
a)
beakta och följa de resolutionsplaner som avses i artikel 13, såvida resolutionsmyndigheterna inte med beaktande av omständigheterna i fallet gör bedömningen att resolutionsmålen skulle uppnås effektivare med hjälp av åtgärder som inte föreskrivs i resolutionsplanerna,
b)
beskriva de resolutionsåtgärder som de berörda resolutionsmyndigheterna bör vidta med avseende på moderföretaget inom unionen eller särskilda koncernenheter i syfte att uppfylla resolutionsmålen och principerna för resolution som avses i artiklarna 31 och 34,
c)
ange hur de resolutionsåtgärderna bör samordnas,
d)
etablera en finansieringsplan som beaktar koncernresolutionsplanen, principerna för att dela upp ansvaret som fastställts i enlighet med led f i artikel 12.3 och för ömsesidighet som avses i artikel 107.
7. Om inte annat följer av punkt 8 ska koncernresolutionsordningen utformas som ett gemensamt beslut av resolutionsmyndigheten på koncernnivå och de resolutionsmyndigheter som ansvarar för dotterföretag som omfattas av koncernresolutionsordningen.
EBA får på begäran av en resolutionsmyndighet bistå resolutionsmyndigheterna när det gäller att nå ett gemensamt beslut i enlighet med artikel 31 c i förordning (EU) nr 1093/2010.
8. Om en resolutionsmyndighet har invändningar mot eller avviker från den koncernresolutionsordning som föreslås av resolutionsmyndigheten på koncernnivå eller anser att den behöver vidta andra separata resolutionsåtgärder än de som föreslås i ordningen med avseende på ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d med hänsyn till finansiell stabilitet, ska den i detalj ange skälen till invändningarna eller till avvikelsen från koncernresolutionsordningen, underrätta resolutionsmyndigheten på koncernnivå och de övriga resolutionsmyndigheter som omfattas av koncernresolutionsordningen om skälen och informera dem om de åtgärder den kommer att vidta. När den anger skälen till sina invändningar ska den resolutionsmyndigheten beakta de resolutionsplaner som avses i artikel 13, åtgärdernas potentiella effekter på det finansiella systemets stabilitet i de berörda medlemsstaterna och åtgärdernas potentiella effekter på andra delar av koncernen.
9. De resolutionsmyndigheter som inte hade invändningar enligt punkt 8 får fatta ett gemensamt beslut om en koncernresolutionsordning som omfattar koncernenheter i deras medlemsstat.
10. Det gemensamma beslut som avses i punkt 7 eller 9 och de beslut som fattas av resolutionsmyndigheterna i avsaknad av ett gemensamt beslut som avses i punkt 8 ska erkännas som slutgiltiga och tillämpas av resolutionsmyndigheterna i de berörda medlemsstaterna.
11. Myndigheterna ska utan dröjsmål vidta alla åtgärder enligt denna artikel med vederbörlig hänsyn till hur brådskande situationen är.
12. Om en koncernresolutionsordning inte genomförs och resolutionsmyndigheter vidtar resolutionsåtgärder som avser en koncernenhet, ska de resolutionsmyndigheterna bedriva ett nära samarbete inom resolutionskollegiet för att uppnå en samordnad resolutionsstrategi för alla koncernenheter som fallerar eller sannolikt kommer att fallera.
13. Resolutionsmyndigheter som vidtar resolutionsåtgärder som avser koncernenheter ska regelbundet ge fullständig information till medlemmarna i resolutionskollegiet om de åtgärderna och hur de utvecklas.
Artikel 92
Resolution på koncernnivå
1. Om en resolutionsmyndighet på koncernnivå fastställer att ett moderföretag inom unionen inom dess ansvarsområde uppfyller villkoren som avses i artikel 32 eller 33, ska den utan dröjsmål lämna de upplysningar som anges i artikel 91.1 a och b till den samordnande tillsynsmyndigheten, om det är en annan myndighet, och till de övriga medlemmarna i resolutionskollegiet för den berörda koncernen.
Resolutionsåtgärder eller insolvensåtgärder för tillämpningen av artikel 91.1 b får omfatta genomförandet av en koncernresolutionsordning som är utformad i enlighet med artikel 91.6 om något av följande fall föreligger:
a)
Resolutionsåtgärder eller andra åtgärder på moderföretagsnivå som underrättats i enlighet med artikel 91.1 b, gör det sannolikt att villkoren som fastställs i artikel 32 eller 33 uppfylls för en koncernenhet i en annan medlemsstat.
b)
Resolutionsåtgärder eller andra åtgärder på moderföretagsnivå är inte tillräckliga för att stabilisera situationen eller kommer sannolikt inte att leda till ett optimalt resultat.
c)
Ett eller flera dotterföretag uppfyller villkoren som avses i artikel 32 eller 33 enligt ett fastställande av de resolutionsmyndigheter som ansvarar för de dotterföretagen.
d)
Resolutionsåtgärder eller andra åtgärder på koncernnivå kommer att omfatta dotterföretag till koncernen på ett sätt som gör en koncernresolutionsordning lämplig.
2. Om de åtgärder som föreslås av resolutionsmyndigheten på koncernnivå enligt punkt 1 inte inbegriper en koncernresolutionsordning, ska resolutionsmyndigheten på koncernnivå fatta sitt beslut efter samråd med medlemmarna i resolutionskollegiet.
Beslutet av resolutionsmyndigheten på koncernnivå ska beakta
a)
och följa de resolutionsplaner som avses i artikel 13 och följa dessa planer, såvida resolutionsmyndigheterna inte med beaktande av omständigheterna i fallet gör bedömningen att resolutionsmålen skulle uppnås effektivare med hjälp av åtgärder som inte föreskrivs i resolutionsplanerna,
b)
den finansiella stabiliteten i de berörda medlemsstaterna.
3. Om de åtgärder som föreslås av resolutionsmyndigheten på koncernnivå enligt punkt 1 inbegriper en koncernresolutionsordning, ska denna ha formen av ett gemensamt beslut av resolutionsmyndigheten på koncernnivå och de resolutionsmyndigheter som ansvarar för dotterföretag som omfattas av koncernresolutionsordningen.
EBA får på begäran av en resolutionsmyndighet bistå resolutionsmyndigheterna när det gäller att nå ett gemensamt beslut i enlighet med artikel 31 c i förordning (EU) nr 1093/2010.
4. Om en resolutionsmyndighet har invändningar mot eller avviker från den koncernresolutionsordning som föreslås av resolutionsmyndigheten på koncernnivå eller anser att den behöver vidta andra separata resolutionsåtgärder än de som föreslås i ordningen med avseende på ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d med hänsyn till finansiell stabilitet, ska den i detalj ange skälen till invändningarna eller till avvikelsen från koncernresolutionsordningen, underrätta resolutionsmyndigheten på koncernnivå och de övriga resolutionsmyndigheter som omfattas av koncernresolutionsordningen om skälen och informera dem om de åtgärder den kommer att vidta. När den anger skälen till sina invändningar ska den resolutionsmyndigheten beakta de resolutionsplaner som avses i artikel 13, åtgärdernas potentiella effekter på det finansiella systemets stabilitet i de berörda medlemsstaterna och åtgärdernas potentiella effekter på andra delar av koncernen.
5. Resolutionsmyndigheter som inte hade invändningar mot koncernresolutionsordningen enligt punkt 4 får fatta ett gemensamt beslut om en koncernresolutionsordning som omfattar koncernenheter i deras medlemsstat.
6. Det gemensamma beslut som avses i punkt 3 eller 5 och de beslut som fattas av resolutionsmyndigheterna i avsaknad av ett gemensamt beslut som avses i punkt 4 ska erkännas som slutgiltiga och tillämpas av resolutionsmyndigheterna i de berörda medlemsstaterna.
7. Myndigheterna ska utan dröjsmål vidta alla åtgärder enligt denna artikel med vederbörlig hänsyn till hur brådskande situationen är.
Om en koncernresolutionsordning inte genomförs och resolutionsmyndigheter vidtar resolutionsåtgärder som avser en koncernenhet, ska de resolutionsmyndigheterna bedriva ett nära samarbete inom resolutionskollegiet för att uppnå en samordnad resolutionsstrategi för alla berörda koncernenheter.
Resolutionsmyndigheter som vidtar resolutionsåtgärder som avser koncernenheter ska regelbundet ge fullständig information till medlemmarna i resolutionskollegiet om de åtgärderna och hur de utvecklas.
AVDELNING VI
FÖRBINDELSER MED TREDJELAND
Artikel 93
Avtal med tredjeland
1. Kommissionen får i enlighet med artikel 218 i EUF-fördraget ställa förslag till rådet i fråga om förhandlingar om avtal med ett eller flera tredjeland om metoderna för samarbete mellan resolutionsmyndigheterna och de relevanta myndigheterna i tredjeland, bl.a. för ändamålet att sprida information i samband med återhämtnings- och resolutionsplanering som rör institut, finansinstitut, moderföretag och tredjelandsinstitut, med avseende på följande situationer:
a)
I fall där ett moderinstitut i tredjeland har dotterinstitut eller betydande filialer i två eller flera medlemsstater.
b)
I fall där ett moderföretag som är etablerat i en medlemsstat och som har ett dotterföretag eller en betydande filial i minst en annan medlemsstat har ett eller flera dotterinstitut i tredjeland.
c)
I fall där ett institut som är etablerat i en medlemsstat och som har ett moderföretag, ett dotterföretag eller en betydande filial i minst en annan medlemsstat har en eller flera filialer i ett eller flera tredjeländer.
2. De avtal som avses i punkt 1 ska särskilt säkerställa inrättandet av processer och arrangemang mellan resolutionsmyndigheterna och relevanta myndigheter i tredjeland för samarbete vid genomförande av vissa eller alla uppgifter och vid utnyttjande av vissa eller alla befogenheter som anges i artikel 97.
3. De avtal som avses i punkt 1 ska inte gälla enskilda institut, finansinstitut, moderföretag eller institut i tredjeland.
4. Medlemsstater får ingå bilaterala avtal med tredjeland om de frågor som avses i punkterna 1 och 2 till dess att ett avtal som avses i punkt 1 med det berörda tredjelandet träder i kraft i den mån som sådana bilaterala avtal inte är oförenliga med denna avdelning.
Artikel 94
Erkännande och verkställighet av resolutionsförfaranden i tredjeland
1. Denna artikel ska tillämpas på resolutionsförfaranden i tredjeland såvida inte och fram till dess att ett internationellt avtal som avses i artikel 93.1 träder i kraft med det berörda tredjelandet. Den ska även tillämpas efter ikraftträdandet av ett internationellt avtal som avses i artikel 93.1 med det berörda tredjelandet i den mån som erkännandet och verkställigheten av resolutionsförfaranden i tredjeland inte regleras av det avtalet.
2. Där ett europeiskt resolutionskollegium har inrättats i enlighet med artikel 89, ska det fatta ett gemensamt beslut om att erkänna, förutom enligt artikel 95, resolutionsförfaranden i tredjeland för ett institut i tredjeland eller ett moderföretag som
a)
har dotterföretag inom unionen som är etablerade i eller unionsfilialer som är belägna i och betraktas som betydande av två eller flera medlemsstater, eller
b)
har tillgångar, rättigheter och skulder som finns i två eller flera medlemsstater eller som regleras av rätten i de medlemsstaterna.
När det gemensamma beslutet om erkännande av resolutionsförfaranden i tredjeland har fattats, ska de nationella resolutionsmyndigheterna verkställa de erkända resolutionsförfarandena i tredjeland i enlighet med sin nationella rätt.
3. I avsaknad av ett gemensamt beslut mellan de resolutionsmyndigheter som deltar i det europeiska resolutionskollegiet, eller i avsaknad av ett europeiskt resolutionskollegium, ska varje berörd resolutionsmyndighet fatta sitt eget beslut om att erkänna, förutom enligt artikel 95, resolutionsförfaranden i tredjeland för ett institut i tredjeland eller ett moderföretag.
Detta beslut ska vederbörligen beakta intressena i varje enskild medlemsstat där ett tredjelandsinstitut eller ett moderföretag verkar, särskilt de potentiella effekterna av erkännandet och verkställigheten av resolutionsförfaranden i tredjeland för andra delar av koncernen och på den finansiella stabiliteten i de medlemsstaterna.
4. Medlemsstaterna ska säkerställa att resolutionsmyndigheterna åtminstone ges befogenhet att göra följande:
a)
Utöva resolutionsbefogenheterna för följande:
i)
Tillgångar som innehas av ett institut i tredjeland eller ett moderföretag och som är belägna i medlemsstaten eller regleras av rätten i denna.
ii)
Rättigheter eller skulder som innehas av ett institut i tredjeland och som bokförts av unionsfilialen i medlemsstaten eller regleras av rätten i denna, eller när fordringar som hänför sig till sådana rättigheter och skulder kan göras gällande i medlemsstaten.
b)
Genomföra, inklusive att föreskriva en annan person att vidta åtgärder för att genomföra en överföring av aktier eller andra äganderättsinstrument som innehas av ett dotterföretag inom unionen som är etablerat i medlemsstaten som utsett myndigheterna.
c)
Utöva sina befogenheter enligt artiklarna 69, 70 eller 71 när det gäller rätten för en part att ingå avtal med en enhet som avses i punkt 2 i den här artikeln där sådana befogenheter krävs för att verkställa resolutionsförfarandena i tredjelandet.
d)
Göra ogiltiga alla rättigheter att säga upp, avveckla eller påskynda avtal eller påverka avtalsenliga rättigheter som enheter enligt punkt 2 och andra koncernenheter har, om sådana rättigheter härrör från resolutionsåtgärder som har vidtagits avseende institutet i tredjeland, sådana enheters moderföretag eller andra koncernenheter, antingen av resolutionsmyndigheten i tredjeland själv eller enligt rättsliga eller tillsynsmässiga krav avseende resolutionsarrangemang i det landet, förutsatt att de väsentliga skyldigheterna enligt avtalet, inbegripet betalnings- och leveransskyldigheter, även fortsättningsvis fullgörs och säkerheter tillhandahålls.
5. Resolutionsmyndigheterna får, om det är nödvändigt med hänsyn till allmänintresset, vidta resolutionsåtgärder avseende ett moderföretag när den berörda myndigheten i tredjelandet avgör att ett institut som är registrerat i det tredjelandet uppfyller villkoren för resolution enligt rätten i det tredjelandet. För att möjliggöra detta ska medlemsstaterna säkerställa att resolutionsmyndigheterna har befogenhet att utöva resolutionsbefogenheter avseende det moderföretaget, och artikel 68 ska tillämpas.
6. Erkännandet och verkställigheten av resolutionsförfaranden i tredjeland ska i förekommande fall inte påverka normala insolvensförfaranden enligt tillämplig nationell rätt i enlighet med detta direktiv.
Artikel 95
Rätten att vägra erkänna eller verkställa resolutionsförfaranden i tredjeland
Resolutionsmyndigheten får, efter samråd med andra resolutionsmyndigheter, när ett europeiskt resolutionskollegium har inrättats enligt artikel 89, vägra att erkänna eller verkställa resolutionsförfaranden i tredjeland enligt artikel 94.2 om den anser
a)
att resolutionsförfarandena i tredjeland skulle ha motsatt effekt på den finansiella stabiliteten i den medlemsstat där resolutionsmyndigheten är belägen eller att förfarandena skulle få motsatt effekt på den finansiella stabiliteten i en annan medlemsstat,
b)
att en separat resolutionsåtgärd enligt artikel 96 som avser en unionsfilial är nödvändig för att uppnå ett eller flera resolutionsmål,
c)
att borgenärer, särskilt insättare som är etablerade eller ska betalas i en medlemsstat, inte skulle få samma behandling som borgenärer och insättare i tredjeland med liknande rättigheter enligt resolutionsförfaranden i det egna tredjelandet,
d)
att erkännandet eller verkställigheten av resolutionsförfarandena i tredjelandet skulle ha avsevärda budgetkonsekvenser för medlemsstaten, eller
e)
att effekterna av ett sådant erkännande eller en sådan verkställighet skulle strida mot den nationella rätten.
Artikel 96
Resolution av unionsfilialer
1. Medlemsstater ska säkerställa att resolutionsmyndigheter har de nödvändiga befogenheterna för att agera i fråga om en unionsfilial som inte omfattas av några resolutionsförfaranden i tredjeland eller som omfattas av förfaranden i ett tredjeland och någon av de omständigheter som avses i artikel 95 föreligger.
Medlemsstaterna ska säkerställa att artikel 68 tillämpas på utövandet av sådana befogenheter.
2. Medlemsstater ska säkerställa att de befogenheter som krävs i punkt 1 får utövas av resolutionsmyndigheter om resolutionsmyndigheten anser att åtgärder är nödvändiga med hänsyn till allmänintresset och att ett eller flera av följande villkor är uppfyllt:
a)
Unionsfilialen uppfyller inte längre, eller kommer sannolikt inte att uppfylla, de nationella lagstadgade villkoren för dess auktorisation och verksamhet i den medlemsstaten och det inte finns några utsikter för att någon åtgärd av privata köpare, tillsyn eller relevant tredjeland skulle återställa filialens efterlevnad eller förhindra fallissemang inom rimlig tid.
b)
Institutet i tredje land enligt resolutionsmyndighetens mening kan inte eller vill inte eller kommer sannolikt inte att kunna fullgöra sina förpliktelser gentemot borgenärer i unionen eller förpliktelser som filialen ingått eller bokfört när de förfaller till betalning, och resolutionsmyndigheten är försäkrad om att inga resolutionsförfaranden eller insolvensförfarande i tredjeland har eller kommer att inledas avseende detta institut i tredjeland inom rimlig tid.
c)
Den berörda myndigheten i tredjeland har inlett resolutionsförfaranden i ett tredjeland som avser institutet i tredjeland, eller har underrättat resolutionsmyndigheten om att den avser att inleda ett sådant förfarande.
3. Om en resolutionsmyndighet vidtar en separat åtgärd som avser en unionsfilial ska den beakta resolutionsmålen och vidta åtgärden i enlighet med följande principer och krav, i den mån de är relevanta:
a)
Principerna i artikel 34.
b)
Kraven gällande tillämpningen av resolutionsverktygen i avdelning IV kapitel III.
Artikel 97
Samarbete med myndigheter i tredjeland
1. Denna artikel ska tillämpas på samarbete med ett tredjeland såvida inte och fram till dess att ett internationellt avtal som avses i artikel 93.1 träder i kraft med det berörda tredjelandet. Det ska även tillämpas efter ikraftträdandet av ett internationellt avtal enligt artikel 93.1 med det berörda tredjelandet i den omfattning som innehållet i den här artikeln inte omfattas av det avtalet.
2. EBA får ingå icke-bindande samarbetsformer med följande behöriga myndigheter i tredjeland:
a)
För fall där ett dotterföretag inom unionen är etablerat i två eller flera medlemsstater, de relevanta myndigheter i det tredjeland där moderföretaget eller ett företag som avses i artikel 1.1 c och d är etablerat.
b)
I fall där ett institut i tredjeland har unionsfilialer i två eller flera medlemsstater, den relevanta myndigheten i det tredjeland där det institutet är etablerat.
c)
I fall där ett moderföretag eller ett företag som anges i artikel 1.1 c och d är etablerat i en medlemsstat med ett dotterföretag eller en betydande filial i en annan medlemsstat även har en eller flera dotterinstitut i tredjeland, de relevanta myndigheterna i de tredjeländer där de dotterinstituten är etablerade.
d)
I fall där ett institut med ett dotterföretag eller en betydande filial i en annan medlemsstat har etablerat en eller flera filialer i ett eller flera tredjeländer, de relevanta myndigheterna i de tredjeländer där de filialerna är belägna.
De arrangemang som avses i denna punkt ska inte innehålla bestämmelser som avser enskilda institut. De ska inte innebära att medlemsstaterna åläggs rättsliga förpliktelser.
3. De samarbetsavtal som ingås som avses i punkt 2 ska innehålla bestämmelser om förfaranden och arrangemang för utbyte av information som är nödvändig för och samarbete mellan de deltagande myndigheterna vid genomförandet av vissa av eller alla följande uppgifter och vid utövandet av vissa av eller alla följande befogenheter när det gäller institut som avses i punkt 2 a-d eller koncerner med sådana institut:
a)
Utarbetandet av resolutionsplaner i enlighet med artiklarna 10-13 och liknande krav enligt de berörda tredjeländernas rätt.
b)
Bedömningen av möjligheterna till resolution av sådana institut och koncerner i enlighet med artiklarna 15 och 16 och liknande krav i de berörda tredjeländernas rätt.
c)
Tillämpningen av befogenheter att åtgärda eller avlägsna hinder för resolution enligt artiklarna 17 och 18 och eventuella liknande befogenheter enligt de berörda tredjeländernas rätt.
d)
Tillämpningen av åtgärder för tidigt ingripande enligt artikel 27 och liknande befogenheter enligt de berörda tredjeländernas rätt.
e)
Tillämpningen av resolutionsverktyg och utövandet av resolutionsbefogenheter och liknande befogenheter som kan utövas av de berörda myndigheterna i tredjeland.
4. Behöriga myndigheter eller resolutionsmyndigheter ska när så är lämpligt ingå icke-bindande arrangemang för samarbete i linje med EBA:s arrangemang med de relevanta myndigheterna i tredjeland som anges i punkt 2.
Denna artikel ska inte hindra medlemsstater eller deras behöriga myndigheter från att ingå bilaterala eller multilaterala avtal med tredjeland i enlighet med artikel 33 i förordning (EU) nr 1093/2010.
5. Arrangemang för samarbete som ingås mellan resolutionsmyndigheter i medlemsstater och i tredjeland i enlighet med denna artikel får omfatta bestämmelser om följande:
a)
Utbyte av information som är nödvändig för utarbetandet och underhållet av resolutionsplaner.
b)
Samråd och samarbete vid utarbetandet av resolutionsplaner, inklusive principer för utövandet av befogenheter enligt artiklarna 94 och 96 och liknande befogenheter enligt de berörda tredjeländernas rätt.
c)
Utbyte av information som är nödvändig för tillämpningen av resolutionsverktyg och utövandet av resolutionsbefogenheter och liknande befogenheter enligt de berörda tredjeländernas rätt.
d)
Varningssystem eller samråd med samarbetsarrangemangets parter, innan sådana omfattande åtgärder vidtas enligt detta direktiv eller de berörda tredjeländernas rätt som påverkar det institut eller den koncern som arrangemanget gäller.
e)
Samordning av information till allmänheten vid gemensamma resolutionsåtgärder.
f)
Förfaranden och arrangemang för utbyte av information och samarbete enligt leden a-e, om så är lämpligt bland annat genom inrättande och användning av krishanteringsgrupper.
6. Medlemsstaterna ska underrätta EBA om varje samarbetsarrangemang som resolutionsmyndigheter och behöriga myndigheter har ingått i enlighet med denna artikel.
Artikel 98
Utbyte av konfidentiella uppgifter
1. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheter, behöriga myndigheter och behöriga ministerier utbyter konfidentiella uppgifter, inbegripet återhämtningsplaner, med berörda myndigheter i tredjeland endast om följande villkor uppfylls:
a)
De myndigheterna i tredjeland omfattas av krav och standarder för sekretess som av samtliga berörda myndigheter minst anses vara likvärdiga med dem som föreskrivs i artikel 84.
I den mån utbytet av uppgifter gäller personuppgifter ska hanteringen och överföringen av dessa personuppgifter till myndigheter i tredjeland regleras av tillämplig dataskyddsrätt i unionen och nationell dataskyddsrätt.
b)
Uppgifterna är nödvändiga för att de berörda myndigheterna i tredjeland ska kunna fullgöra sina i nationell rätt föreskrivna resolutionsuppgifter som är likvärdiga med dem som fastställs i detta direktiv och, om inte annat följer av punkt 1 a, inte används för andra ändamål.
2. Om de konfidentiella uppgifterna kommer från en annan medlemsstat ska resolutionsmyndigheter, behöriga myndigheter och behöriga ministerier inte lämna ut de uppgifterna till de berörda myndigheterna i tredjeland, såvida inte följande villkor uppfylls:
a)
Den behöriga myndigheten i den medlemsstat varifrån uppgifterna kommer (nedan kallad uppgiftslämnande myndighet) samtycker till att de lämnas ut.
b)
Uppgifterna lämnas ut endast för de ändamål som den uppgiftslämnande myndigheten har godkänt.
3. För tillämpningen av denna artikel bedöms uppgifter vara konfidentiella, om de omfattas av sekretesskrav enligt unionsrätten.
AVDELNING VII
FINANSIERINGSARRANGEMANG
Artikel 99
Europeiskt system för finansieringsarrangemang
Ett europeiskt system för finansieringsarrangemang ska upprättas och bestå av
a)
nationella finansieringsarrangemang som har upprättats i enlighet med artikel 100,
b)
lån mellan nationella finansieringsarrangemang enligt vad som anges i artikel 106,
c)
övergången till ömsesidig bolagsform för nationella finansieringsarrangemang i fall av koncernresolution som avses i artikel 107.
Artikel 100
Krav på upprättande av finansieringsarrangemang för resolution
1. Medlemsstaterna ska fastställa ett eller flera finansieringsarrangemang för att säkerställa att resolutionsmyndigheten på ett effektivt sätt kan tillämpa resolutionsverktygen och utöva resolutionsbefogenheterna.
Medlemsstaterna ska se till att en utsedd offentlig myndighet eller en myndighet med förvaltningsbefogenheter får framkalla användandet av finansieringsarrangemangen.
Dessa finansieringsarrangemang ska endast användas i enlighet med de resolutionsmål och principer som anges i artiklarna 31 och 34.
2. Medlemsstaterna får använda samma administrativa struktur för insättningsgarantisystemet som för sina finansieringsarrangemang.
3. Medlemsstaterna ska säkerställa att finansieringsarrangemangen har tillräckliga resurser.
4. Vid tillämpning av punkt 3 ska finansieringsarrangemangen särskilt ha befogenhet att
a)
samla in förhandsbidrag som avses i artikel 103 i syfte att nå den målnivå som anges i artikel 102,
b)
ta upp extraordinära efterhandsbidrag enligt vad som avses i artikel 104, om de bidrag som anges i led a är otillräckliga, och
c)
ta upp offentliga lån och andra former av stöd enligt vad som avses i artikel 105.
5. Med undantag för de fall som tillåts enligt punkt 6 ska varje medlemsstat inrätta sina nationella finansieringsarrangemang genom en fond som dess resolutionsmyndighet kan framkalla användandet av, för de ändamål som anges i artikel 101.1.
6. Trots vad som sägs i punkt 5 i den här artikeln får en medlemsstat, för att fullgöra sina skyldigheter inom ramen för punkt 1 i den här artikeln, inrätta sitt nationella finansieringsarrangemang genom obligatoriska bidrag, som baseras på de kriterier som avses i artikel 103.7 och inte innehas genom en fond som kontrolleras av dess resolutionsmyndighet, från institut som är auktoriserade inom dess territorium under förutsättning att alla följande villkor är uppfyllda:
a)
Det belopp som anskaffas med hjälp av bidrag är åtminstone lika stort som det belopp som måste anskaffas enligt artikel 102.
b)
Medlemsstatens resolutionsmyndighet har rätt till ett belopp som uppgår till beloppet för sådana bidrag, vilket medlemsstaten omedelbart ställer till den resolutionsmyndighetens förfogande på den resolutionsmyndighetens begäran, för användning uteslutande för de ändamål som anges i artikel 101.
c)
Medlemsstaten underrättar kommissionen om sitt beslut att göra bruk av bestämmanderätten att konstruera sitt finansieringsarrangemang i enlighet med denna punkt.
d)
Medlemsstaten minst en gång om året underrättar kommissionen om det belopp som avses i b.
e)
Med undantag för vad som fastställs i denna punkt, följer finansieringsarrangemanget artiklarna 99-102, 103.1-103.4 och 103.6 samt 104-109.
Vid tillämpning av detta stycke får de tillgängliga finansiella medel som beaktas för att uppnå den målnivå som anges i artikel 102 innefatta obligatoriska bidrag från alla eventuella system som en medlemsstat när som helst mellan den 17 juni 2010 och den 2 juli 2014 inrättat för obligatoriska bidrag från institut inom dess territorium för att täcka de kostnader som avser systemrisk, att institut fallerat och resolution av institut, under förutsättning att medlemsstaten följer denna avdelning. Bidrag till insättningsgarantisystem ska inte räknas med vid beräkningen av den målnivå för finansieringsarrangemang för resolution som anges i artikel 102.
Artikel 101
Användning av finansieringsarrangemangen för resolution
1. De finansieringsarrangemang som är inrättade i enlighet med artikel 100 får endast användas av resolutionsmyndigheten i den utsträckning som är nödvändig för att säkerställa en ändamålsenlig användning av resolutionsverktygen för följande ändamål:
a)
För att garantera de tillgångar eller skulder institutet under resolution, dess dotterföretag, ett broinstitut eller en tillgångsförvaltningsenhet har.
b)
För att lämna lån till institutet under resolution, dess dotterföretag, ett broinstitut eller en tillgångsförvaltningsenhet.
c)
För att köpa tillgångar som institutet under resolution har.
d)
För att lämna bidrag till ett broinstitut och en tillgångsförvaltningsenhet.
e)
För att betala ersättning till aktieägare eller borgenärer i enlighet med artikel 75.
f)
För att bidra till institutet under resolution som en ersättning för nedskrivningen eller skuldkonverteringen av vissa borgenärers fordringar, när skuldnedskrivningsverktyget används och när resolutionsmyndigheten beslutar att utesluta vissa borgenärer från skuldnedskrivningen i enlighet med artikel 44.3-44.8.
g)
För att låna ut till andra finansieringsarrangemang på frivillig grund i enlighet med artikel 106.
h)
För att kombinera åtgärder enligt leden a-g.
Finansieringsarrangemangen får användas för att vidta de åtgärder som avses i första stycket även när det gäller köparen i samband med försäljningsverktyget.
2. Finansieringsarrangemanget för resolution ska inte användas direkt för att absorbera förlusterna för ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d eller för att rekapitalisera ett institut eller en sådan enhet. Om användningen av finansieringsarrangemang för resolution enligt punkt 1 i den här artikeln indirekt medför att delar av de förluster som drabbat ett institut eller en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d förs över till finansieringsarrangemangen för resolution, ska de principer som styr finansieringsarrangemangen för resolution enligt artikel 44 tillämpas.
Artikel 102
Målnivå
1. Senast den 31 december 2024 ska medlemsstaterna säkerställa att de finansiella tillgångarna för deras finansieringsarrangemang uppgår till minst 1 % av alla garanterade insättningar i auktoriserade institut inom deras territorium. Medlemsstaterna får fastställa målnivåer som är högre än det beloppet.
2. Under den inledande tidsperiod som avses i punkt 1, ska bidrag till de finansieringsarrangemang som tas upp i enlighet med artikel 103 fördelas så jämnt som möjligt över perioden tills målnivån uppnås, men med vederbörlig hänsyn till fasen i konjunkturcykeln och till den påverkan som procykliska avgifter kan ha på de bidragande institutens finansiella ställning.
Medlemsstaterna får förlänga den inledande tidsperioden med högst fyra år om det genom finansieringsarrangemangens har gjorts sammanlagda utbetalningar som är högre än 0,5 % av de garanterade insättningarna i alla auktoriserade institut inom deras territorium som är garanterade enligt direktiv 2014/49/EU.
3. Om de tillgängliga finansiella medlen efter den inledande tidsperiod som avses i punkt 1 underskrider den målnivå som fastställs i den punkten ska de regelbundna bidrag som tagits upp i enlighet med artikel 103 återupptas till dess att målnivån uppnås. Efter det att målnivån initialt har uppnåtts och de tillgängliga finansiella medlen därefter har minskats till mindre än två tredjedelar av målnivån ska de bidragen uppgå till en nivå som gör det möjligt att uppnå målnivån inom sex år.
Vid fastställandet av det regelbundna bidraget ska vederbörlig hänsyn tas till fasen i konjunkturcykeln och till den påverkan som procykliska bidrag kan ha när de årliga bidragen fastställs inom ramen för denna punkt.
4. EBA ska senast den 31 oktober 2016 överlämna en rapport till kommissionen med rekommendationer om den lämpliga referenspunkten för fastställande av målnivån för ett finansieringsarrangemang för resolution och då särskilt huruvida totala skulder utgör en lämpligare utgångspunkt än garanterade insättningar.
5. Med utgångspunkt i utfallet av den rapport som avses i punkt 4 ska kommissionen, om så är lämpligt, senast den 31 december 2016 överlämna ett lagstiftningsförslag till Europaparlamentet och rådet om utgångspunkten för målnivån för finansieringsarrangemang för resolution.
Artikel 103
Förhandsbidrag
1. För att kunna uppnå den målnivå som anges i artikel 102 ska medlemsstaterna säkerställa att bidrag samlas in minst en gång per år från institut som är auktoriserade på deras territorium, inbegripet unionsfilialer.
2. Bidraget från varje institut ska vara proportionellt mot dess skulder (exklusive kapitalbas) minus garanterade insättningar när de gäller de sammanlagda skulderna (exklusive kapitalbas) minus garanterade insättningar för alla auktoriserade institut inom medlemsstatens territorium.
De bidragen ska justeras i förhållande till institutens riskprofil, i enlighet med det kriterium som antas enligt punkt 7.
3. De tillgängliga finansiella medel som ska tas i beaktande för att uppnå den målnivå som anges i artikel 102 får omfatta oåterkalleliga betalningsåtaganden, med vederbörlig säkerhet i form av lågrisktillgångar som inte är belastade av tredje parts inteckningar och som står till fritt förfogande samt är öronmärkta uteslutande för användning av resolutionsmyndigheterna för de ändamål som anges i artikel 101.1. Andelen icke indrivningsbara betalningsåtaganden ska inte vara högre än 30 % av de totala bidrag som tagits upp i enlighet med den här artikeln.
4. Medlemsstaterna ska se till att skyldigheten att betala de bidrag som anges i denna artikel är bindande enligt nationell rätt, och att förfallande bidrag betalas helt.
Medlemsstaterna ska upprätta lämpliga krav på tillsyn, registrering redovisning, rapportering och andra krav för att säkerställa att bidrag som förfallit till betalning betalas helt. Medlemsstaterna ska säkerställa åtgärder för ändamålsenlig kontroll av huruvida bidrag har betalats korrekt. Medlemsstaterna ska säkerställa bestämmelser för att förebygga undandragande, flykt och missbruk.
5. De belopp som samlas in i enlighet med den här artikeln ska enbart användas för de syften som anges i artikel 101.1.
6. Med förbehåll för artiklarna 37, 38, 40, 41 och 42 får de belopp som mottagits från institutet under resolution eller broinstitutet, räntan och andra vinstmedel för investeringar samt alla andra vinstmedel gagna finansieringsarrangemangen.
7. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 115 för att specificera begreppet bidragsjusteringar i förhållande till institutens riskprofil enligt vad som avses i punkt 2, i den här artikeln med hänsyn till följande:
a)
Institutets riskexponering, bland annat omfattningen av dess handel, dess exponeringar utanför balansräkningen och dess skuldsättningsnivå.
b)
Stabiliteten och variationen i företagets finansieringskällor och obelastade och höglikvida tillgångar.
c)
Institutets finansiella situation.
d)
Sannolikheten för att en ordnad resolution av institutet inleds.
e)
Omfattningen av tidigare extraordinärt offentligt finansiellt stöd till institutet.
f)
Komplexiteten i institutets struktur och möjligheten till dess resolution.
g)
Institutets betydelse för stabiliteten i det finansiella systemet eller ekonomin i en eller flera av unionens medlemsstater.
h)
Att institutet ingår i ett institutionellt skyddssystem.
8. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 115 för att specificera
a)
den registrering, redovisning, de rapporteringskrav och andra krav som anges i punkt 4 med syfte att säkerställa att bidragen faktiskt betalas,
b)
de åtgärder som anges i punkt 4 för att säkerställa ändamålsenlig kontroll av huruvida bidragen har betalats korrekt.
Artikel 104
Extraordinära efterhandsbidrag
1. Om de medel som tagits upp inte räcker för att täcka förlusterna, kostnaderna eller andra utgifter som uppstår genom användningen av finansieringsarrangemangen, ska medlemsstaterna säkerställa att extraordinära efterhandsbidrag tagits upp från institut inom deras territorium, för att täcka de supplementära beloppen. De extraordinära efterhandsbidragen ska fördelas mellan institut i enlighet med de regler som fastställs i artikel 103.2.
Extraordinära efterhandsbidrag får inte vara högre än tre gånger det årliga beloppet för bidrag som fastställs i enlighet med artikel 103.
2. Artikel 103.4-103.8 ska tillämpas på bidrag som tas upp enligt den här artikeln.
3. Resolutionsmyndigheten får helt eller delvis skjuta upp ett instituts betalning av extraordinärt efterhandsbidrag till finansieringsarrangemanget för resolution om betalningen av de bidragen skulle äventyra institutets likviditet eller solvens. Ett sådant uppskjutande ska beviljas på högst sex månader men får förlängas på begäran av institutet. Bidrag som skjutits upp enligt denna punkt ska betalas då sådan betalning inte längre äventyrar institutets likviditet eller solvens.
4. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 115 för att fastställa de omständigheter och villkor under vilka ett instituts betalning av bidrag tillfälligt kan skjutas upp enligt punkt 3 i den här artikeln.
Artikel 105
Alternativa finansieringssätt
Medlemsstaterna ska se till att finansieringsarrangemang under deras jurisdiktion har möjlighet att ta upp offentliga lån eller andra former av stöd från institut, finansinstitut eller andra tredje parter, i händelse att beloppen som tas upp i enlighet med artikel 103 inte är tillräckliga för att täcka förlusterna, kostnaderna eller andra utgifter som uppstår genom användningen av finansieringsarrangemangen, och de extraordinära efterhandsbidragen enligt artikel 104 inte omedelbart är tillgängliga eller tillräckliga.
Artikel 106
Lån mellan finansieringsarrangemang
1. Medlemsstaterna ska se till att finansieringsarrangemang under deras jurisdiktion får begära att få låna från alla andra finansieringsarrangemang inom unionen, i händelse att
a)
beloppen som tagits upp enligt artikel 103 inte är tillräckliga för att täcka förlusterna, kostnaderna eller andra utgifter som uppstår genom användningen av finansieringsarrangemangen,
b)
sådana extraordinära efterhandsbidrag som regleras i artikel 104 inte är omedelbart tillgängliga, och
c)
alternativa finansieringsarrangemang enligt artikel 105 inte är omedelbart tillgängliga på rimliga villkor.
2. Medlemsstaterna ska se till att finansieringsarrangemang under deras jurisdiktion har befogenhet att låna ut till andra finansieringsarrangemang inom unionen under de omständigheter som specificeras i punkt 1.
3. Efter en begäran enligt punkt 1 ska vart och ett av de övriga finansieringsarrangemangen i unionen besluta om de ska låna ut till det finansieringsarrangemang som lämnat begäran. Medlemsstaterna får kräva att det beslutet fattas efter samråd med, eller med samtycke från, det behöriga ministeriet eller regeringen. Beslutet ska fattas med vederbörlig skyndsamhet.
4. Ränta, återbetalningsperiod och andra villkor för lånen ska fastställas mellan det upplånande finansieringsarrangemanget och de övriga finansieringsarrangemang som beslutat att delta. Lånen från varje deltagande finansieringsarrangemang ska ha samma ränta, återbetalningsperiod och andra villkor såvida inte alla deltagande finansieringsarrangemang enas om något annat.
5. Det belopp som lånas ut av varje deltagande finansieringsarrangemang för resolution ska vara proportionellt mot de garanterade insättningarna i medlemsstaten för det finansieringsarrangemanget för resolution, med avseende på de totala garanterade insättningarna i medlemsstaterna för deltagande finansieringsarrangemang för resolution. De bidragssatserna får varieras genom överenskommelse mellan alla deltagande finansieringsarrangemang.
6. Ett utestående lån till en annan medlemsstats finansieringsarrangemang för resolution enligt denna artikel ska behandlas som en tillgång för det finansieringsarrangemang för resolution som tillhandahöll lånet och får räknas in i målnivån för det finansieringsarrangemanget.
Artikel 107
Nationella finansieringsarrangemangs ömsesidighet vid en koncernresolution
1. Medlemsstaterna ska, vid en koncernresolution som avses i artiklarna 91 eller 92, säkerställa att det nationella finansieringsarrangemanget för varje institut som är en del av en koncern bidrar till finansieringen av koncernresolutionen i enlighet med denna artikel.
2. Vid tillämpningen av punkt 1 ska resolutionsmyndigheten på koncernnivå, efter samråd med resolutionsmyndigheten för instituten som är en del av koncernen, om nödvändigt före någon resolutionsåtgärd vidtas, föreslå en finansieringsplan som del av koncernresolutionsordningen enligt artiklarna 91 och 92.
Finansieringsplanen ska godkännas i enlighet med beslutsförfarandet som avses i artiklarna 91 och 92.
3. Finansieringsplanen ska innehålla följande:
a)
En värdering i enlighet med artikel 36 avseende de berörda koncernenheterna.
b)
De förluster som ska redovisas av varje berörd koncernenhet vid den tidpunkt då resolutionsverktygen används.
c)
För varje berörd koncernenhet, de förluster som skulle drabba varje klass av aktieägare och borgenärer.
d)
Bidrag som insättningsgarantisystemen skulle vara skyldiga att lämna i enlighet med artikel 109.1.
e)
Det totala bidraget genom finansieringsarrangemang för resolution och syftet med och formen för bidraget.
f)
Grunden för beräkning av det belopp som varje nationellt finansieringsarrangemang i de medlemsstater där berörda koncernenheter är belägna, är skyldigt att bidra med till finansieringen av koncernresolutionen för att bygga upp det totala bidrag som avses i led e.
g)
Det belopp som det nationella finansieringsarrangemanget för varje berörd koncernenhet är skyldigt att bidra med till finansieringen av koncernresolutionen och formen för de bidragen.
h)
Det lånebelopp som finansieringsarrangemangen i de medlemsstater där de berörda koncernenheterna är belägna kommer att ta upp från institut, finansinstitut och övriga tredje parter enligt artikel 105.
i)
Tidsramen för användningen av finansieringsarrangemangen i de medlemsstater där berörda koncernenheter är belägna, vilken bör vara möjlig att förlänga vid behov.
4. Grunden för fördelningen av det bidrag som avses i punkt 3 e ska överensstämma med punkt 5 i den här artikeln och med principerna i koncernresolutionsplanen i enlighet med artikel 12.3 f, såvida inte någonting annat överenskoms i finansieringsplanen.
5. Såvida inte någonting annat överenskoms i finansieringsplanen ska beräkningsgrunden för bidraget från varje nationellt finansieringsarrangemang särskilt beakta
a)
den andel av koncernens riskvägda tillgångar som innehas av institut och enheter som avses i artikel 1.1 b, c och d som är etablerade i medlemsstaten för det finansieringsarrangemanget för resolution,
b)
den andel av koncernens tillgångar som innehas av institut och enheter som avses i artikel 1.1 b, c och d som är etablerade i medlemsstaten för det finansieringsarrangemanget för resolution,
c)
andelen förluster som har orsakat behovet av koncernresolution och som härrör från koncernenheter under tillsyn av behöriga myndigheter i medlemsstaten för det finansieringsarrangemanget för resolution, och
d)
andelen medel i finansieringsarrangemangen för resolution som enligt finansieringsplanen förväntas användas för att direkt gagna koncernenheter som är etablerade i medlemsstaten för det finansieringsarrangemanget för resolution.
6. Medlemsstaterna ska i förväg fastställa regler och förfaranden för att säkerställa att varje nationellt finansieringsarrangemang kan verkställa sitt bidrag till finansieringen av koncernresolutionen omedelbart utan att det påverkar tillämpningen av punkt 2.
7. Medlemsstaterna ska vid tillämpning av den här artikeln säkerställa att koncernfinansieringsarrangemang enligt de villkor som anges i artikel 105 har rätt till offentliga lån eller andra former av stöd från institut, finansinstitut eller andra tredje parter.
8. Medlemsstaterna ska säkerställa att nationella finansieringsarrangemang under deras jurisdiktion får garantera alla lån som avtalats av koncernfinansieringsarrangemanget i enlighet med punkt 7.
9. Medlemsstaterna ska säkerställa att alla eventuella inkomster eller förmåner som uppstår i samband med användningen av koncernfinansieringsarrangemangen tilldelas nationella finansieringsarrangemang i enlighet med deras bidrag till finansieringen av resolutionen enligt punkt 2.
Artikel 108
Insättningarnas rangordning vid insolvens
Medlemsstaterna ska säkerställa följande i nationell rätt som reglerar normala insolvensförfaranden:
a)
Att följande ges samma prioritet, som är högre än den prioritet som ges fordringar från vanliga oprioriterade borgenärer utan säkerhet:
i)
den del av kvalificerade insättningar från fysiska personer och mikroföretag samt små och medelstora företag som överstiger den täckningsnivå som avses i artikel 6 i direktiv 2014/49/EU,
ii)
insättningar som skulle utgöra kvalificerade insättningar från fysiska personer, mikroföretag och små och medelstora företag om de inte hade gjorts genom filialer belägna utanför unionen av institut som är etablerade inom unionen.
b)
Att följande ges samma prioritet, som är högre än den prioritet som ges enligt led a:
i)
garanterade insättningar,
ii)
insättningsgarantiordningar som ersätter rättigheterna och skyldigheterna för garanterade insättare vid insolvens.
Artikel 109
Användning av insättningsgarantisystem vid resolution
1. I fall då resolutionsmyndigheterna vidtar resolutionsåtgärder, och förutsatt att den åtgärden säkerställer att insättare fortsätter att ha tillgång till sina tillgodohavanden, ska medlemsstaterna säkerställa att det insättningsgarantisystem till vilket institutet hör är ansvarigt för följande:
a)
När skuldnedskrivningsverktyget används, det belopp med vilket insättningar som omfattas av garantin skulle ha skrivits ned för att absorbera förlusterna i institutet enligt artikel 46.1 a om garanterade insättningar hade omfattats av skuldnedskrivning och skrivits ned i samma utsträckning som borgenärer på samma prioritetsnivå enligt nationell rätt som reglerar normala insolvensförfaranden.
b)
När ett eller flera andra resolutionsverktyg än skuldnedskrivningsverktyg används, beloppet för förluster som garanterade insättare skulle ha drabbats av om de skulle ha drabbats av förluster i proportion till de förluster som borgenärer på samma prioritetsnivå enligt nationell rätt som reglerar normala insolvensförfaranden.
Insättningsgarantisystemets ansvar ska inte i något fall vara större än beloppet för förluster som det hade varit tvunget att stå för om institutet hade avvecklats under normala insolvensförfaranden.
När skuldnedskrivningsinstrumentet används ska insättningsgarantisystemet inte omfattas av någon skyldighet att lämna bidrag till kostnaderna för att återkapitalisera institutet eller broinstitutet enligt artikel 46.1 b.
I de fall där det fastställs vid en värdering enligt artikel 74 att insättningsgarantisystemets bidrag till resolution var större än de nettoförluster som det skulle ha drabbats av om institutet avvecklats under normala insolvensförfaranden, ska insättningsgarantisystemet ha rätt att få mellanskillnaden betald från finansieringsarrangemang för resolution i enlighet med artikel 75.
2. Medlemsstaterna ska säkerställa att fastställandet av beloppet för vilket insättningsgarantisystemet är ansvarigt i enlighet med punkt 1 i den här artikeln överensstämmer med villkoren som avses i artikel 36.
3. Bidraget från insättningsgarantisystemet vid tillämpningen av punkt 1 ska göras kontant.
4. I fall då kvalificerade insättningar hos ett institut under resolution överförs till en annan enhet genom försäljning av försäljningsverktyget eller broinstitutsverktyget, har insättarna inga fordringar enligt direktiv 2014/49/EU, mot insättningsgarantisystemet vad gäller någon av deras depositioner hos institutet under resolution som inte har överförts, förutsatt att kapitalbasen som överförs motsvarar eller överskrider den aggregerade garantinivån i artikel 6 i direktiv 2014/49/EU.
5. Utan hinder av punkterna 1-4, om de tillgängliga medlen inom ett insättningsgarantisystem används för dess syften, och därefter minskas till mindre än två tredjedelar av målnivån för insättningsgarantisystemen, ska det regelbundna bidraget till insättningsgarantisystemen uppgå till en nivå som gör det möjligt att uppnå målnivån inom sex år.
Ett insättningsgarantisystems ansvar ska inte under några omständigheter överskrida ett belopp som motsvarar 50 % av dess målnivå enligt artikel 10 i direktiv 2014/49/EU. Medlemsstaterna får med beaktande av särdragen för deras nationella banksektor fastställa en andel som inte överstiger 50 %.
Under inga omständigheter ska insättningsgarantisystemets deltagande enligt detta direktiv överskrida de förluster det skulle ha gjort vid en avveckling under normala insolvensförfaranden.
AVDELNING VIII
SANKTIONER
Artikel 110
Administrativa sanktioner och andra administrativa åtgärder
1. Medlemsstaterna ska, utan att det påverkar deras rätt att föreskriva och ålägga straffrättsliga påföljder, fastställa regler för administrativa sanktioner och andra administrativa åtgärder som ska tillämpas när de nationella bestämmelser som antagits vid införlivandet av detta direktiv inte har uppfyllts, och vidta alla åtgärder som krävs för att se till att de genomförs. Om medlemsstaterna beslutar att inte fastställa regler för administrativa sanktioner vid överträdelser som omfattas av nationell straffrätt, ska de informera kommissionen om de relevanta straffrättsliga reglerna. De administrativa sanktionerna och de andra administrativa åtgärderna ska vara effektiva, proportionerliga och avskräckande.
2. Medlemsstaterna ska säkerställa att administrativa sanktioner, i fall där de skyldigheter som avses i punkt 1 gäller för institut, finansinstitut och moderföretag inom unionen, kan tillämpas vid en överträdelse, om inte annat följer enligt de villkor som föreskrivs i nationell rätt, på ledamöterna i ledningsorganet, och andra fysiska personer som enligt nationell rätt är ansvariga för överträdelsen.
3. Befogenheterna att utdöma administrativa sanktioner som avses i detta direktiv ska tillfalla resolutionsmyndigheterna eller, om det är en annan myndighet, behöriga myndigheter, beroende på typ av överträdelse. Resolutionsmyndigheter och berörda myndigheter ska ha alla befogenheter att samla information och alla de tillsyns- och utredningsbefogenheter som de behöver för att utföra sina respektive uppgifter. När resolutionsmyndigheterna och de behöriga myndigheterna utövar sina befogenheter att utdöma sanktionerna ska de fungera i nära samarbete för att se till att de administrativa sanktionerna eller de andra administrativa åtgärderna ger önskat resultat, och de ska samordna sina åtgärder när de hanterar gränsöverskridande fall.
4. Resolutionsmyndigheterna och de behöriga myndigheterna ska utöva sina administrativa befogenheter att utdöma sanktioner i enlighet med detta direktiv och nationell rätt på något av följande sätt:
a)
Direkt.
b)
I samarbete med andra myndigheter.
c)
På eget ansvar genom delegering till sådana myndigheter.
d)
Genom hänvändelse till de behöriga rättsliga myndigheterna.
Artikel 111
Särskilda bestämmelser
1. Medlemsstaterna ska se till att det i deras lagar och andra författningar föreskrivs sanktioner och andra administrativa åtgärder för åtminstone följande situationer:
a)
Underlåtenhet att utforma, upprätthålla eller uppdatera återhämtningsplaner och koncernåterhämtningsplaner, i överträdelse mot artiklarna 5 eller 7.
b)
Underlåtenhet att underrätta den behöriga myndigheten om en avsikt att ge finansiellt stöd inom koncernerna, i överträdelse mot artikel 25.
c)
Underlåtenhet att tillhandahålla alla nödvändiga uppgifter för utarbetandet av resolutionsplaner, i överträdelse mot artikel 11.
d)
Underlåtenhet av ett instituts ledningsorgan eller ledningsorganet för en enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d att underrätta den behöriga myndigheten när institutet eller den enhet som avses i artikel 1.1 b, c eller d kommit eller sannolikt kommer att fallera, i överträdelse mot artikel 81.1.
2. Medlemsstaterna ska se till att de administrativa sanktionerna och andra administrativa åtgärder som kan tillämpas i de fall som avses i punkt 1 åtminstone inbegriper följande:
a)
Ett offentlig uttalande som fastställer ansvariga fysiska personer, institut, finansiella institut, moderföretag inom unionen eller andra juridiska personer och överträdelsens karaktär.
b)
Ett föreläggande enligt vilken det krävs att den ansvariga fysiska eller juridiska personen upphör med sitt agerande och inte upprepar detta.
c)
Ett tillfälligt förbud för en ledamot av institutets ledningsorgan eller ledningsorganet för den enhet som avses i artikel 1.1 b, c, eller d eller annan fysisk person som hålls ansvarig att utöva uppdrag i institut eller sådana enheter som avses i artikel 1.1 b, c eller d.
d)
I fråga om en juridisk person, administrativa avgifter på upp till 10 % av den juridiska personens totala årliga nettoomsättning under det föregående räkenskapsåret. I fall där den juridiska personen är ett dotterföretag till ett moderföretag, ska den relevanta omsättningen vara den omsättning som följer av de konsoliderade räkenskaperna för det sista moderföretaget under det föregående räkenskapsåret.
e)
I fråga om en fysisk person, administrativa avgifter på upp till 5 000 000 EUR eller, i medlemsstater där den officiella valutan inte är euro, motsvarande värde i nationell valuta den 2 juli 2014.
f)
Administrativa avgifter på upp till två gånger beloppet för den vinst som har erhållits genom överträdelsen, i fall där den vinsten kan fastställas.
Artikel 112
Offentliggörande av administrativa sanktioner
1. Medlemsstaterna ska se till att resolutionsmyndigheterna och de behöriga myndigheterna på sin officiella webbplats åtminstone offentliggör varje administrativ sanktion som har ålagts av dem till följd av överträdelser av de nationella bestämmelser för att införliva detta direktiv när sådana sanktioner inte har överklagats eller möjligheterna till omprövning har uttömts. Sådant offentliggörande ska göras utan onödigt dröjsmål, efter det att den fysiska eller juridiska personen har underrättats om denna sanktion, inklusive information om överträdelsens typ och karaktär samt om identiteten på den fysiska eller juridiska person som sanktionen gäller.
Om medlemsstaterna tillåter offentliggörande av sanktioner som kan överklagas, ska resolutionsmyndigheterna och de behöriga myndigheterna utan otillbörligt dröjsmål på sin officiella webbplats offentliggöra information om överklagandets status, och om resultatet av detta.
2. Resolutionsmyndigheter och behöriga myndigheter ska offentliggöra sanktioner som ålagts av dem på anonym grund, på ett sätt som är förenligt med nationell rätt, under någon av följande omständigheter:
a)
Om sanktionen har ålagts en fysisk person och ett offentliggörande av personuppgifter visar sig vara oproportionerligt genom en obligatorisk förhandsbedömning av proportionaliteten i ett sådant offentliggörande.
b)
Om ett offentliggörande skulle utgöra ett hot mot de finansiella marknadernas stabilitet eller äventyra en pågående brottsutredning.
c)
Om ett offentliggörande skulle orsaka, i den mån det kan fastställas, oproportionerlig skada för institut eller sådana enheter som avses i artikel 1.1 b, c eller d eller berörda fysiska personer.
Alternativt får i sådana fall offentliggörandet av de berörda uppgifterna skjutas upp under en rimlig tidsperiod om det förväntas att skälen till att sanktionerna offentliggörs på anonym grund inte längre kommer att föreligga efter denna tidsperiod.
3. Resolutionsmyndigheterna och de behöriga myndigheterna ska säkerställa att alla offentliggöranden som görs i enlighet med denna artikel finns kvar på deras officiella webbplats i minst fem år. Personuppgifter som ingår i den offentliggjorda informationen ska endast ligga kvar på resolutionsmyndighetens eller den behöriga myndighetens officiella webbplats under den tidsperiod som är nödvändig i överensstämmelse med tillämpliga regler om uppgiftsskydd.
4. Senast den 3 juli 2016 ska EBA lägga fram en rapport för kommissionen om medlemsstaternas offentliggörande av sanktioner på anonym grund enligt punkt 2 och, särskilt om det har funnits betydande skillnader mellan medlemsstaterna i det avseendet. Den rapporten ska även behandla alla betydande skillnader i varaktigheten av offentliggörandet av sanktioner i enlighet med medlemsstaternas nationella rätt om offentliggörande av sanktioner.
Artikel 113
EBA:s upprätthållande av en central databas
1. Om inte annat följer av konfidentialitetskravet enligt artikel 84, ska resolutionsmyndigheter och behöriga myndigheter informera EBA om alla administrativa sanktioner som åläggs av dem enligt artikel 111 samt om överklagandets status och resultatet av detta. EBA ska upprätthålla en central databas över sanktioner som rapporteras där syftet endast är utbyte av information mellan resolutionsmyndigheter och som ska vara tillgänglig endast för resolutionsmyndigheter och uppdateras på grundval av den information som dessa lämnar. EBA ska upprätthålla en central databas över sanktioner som rapporteras där syftet endast är utbyte av information mellan behöriga myndigheter och som ska vara tillgänglig endast för behöriga myndigheter och uppdateras på grundval av den information som lämnas av dessa.
2. EBA ska upprätthålla en webbplats med länkar till varje resolutionsmyndighets offentliggörande av sanktioner och varje behörig myndighets offentliggörande av sanktioner enligt artikel 112 och ange den period under vilken varje medlemsstat offentliggör sanktioner.
Artikel 114
Verkningsfull tillämpning av sanktioner och de behöriga myndigheternas och resolutionsmyndigheternas utövande av befogenheterna att utdöma sanktioner
Medlemsstaterna ska se till att de behöriga myndigheterna och resolutionsmyndigheterna när de fastställer typen av administrativa sanktioner eller andra administrativa åtgärder och nivån på administrativa avgifter tar hänsyn till alla relevanta omständigheter, inbegripet, i förekommande fall, följande:
a)
Överträdelsens allvar och varaktighet.
b)
Den ansvariga fysiska eller juridiska personens grad av ansvar.
c)
Den ansvariga fysiska eller juridiska personens finansiella ställning, som den indikeras genom exempelvis den ansvariga juridiska personens totala årliga omsättning eller den ansvariga fysiska personens årsinkomst.
d)
Beloppet av de vinster som gjorts eller de förluster som undvikits av den ansvariga fysiska eller juridiska personen, i den mån detta kan fastställas.
e)
De förluster för tredjeparter som har orsakats av överträdelsen, i den mån detta kan fastställas.
f)
Den ansvariga fysiska eller juridiska personens vilja att samarbeta med den behöriga myndigheten och resolutionsmyndigheten.
g)
Tidigare överträdelser som den ansvariga fysiska eller juridiska personen har gjort sig skyldig till.
h)
Överträdelsens eventuella konsekvenser för det finansiella systemet.
AVDELNING IX
VERKSTÄLLANDE BEFOGENHETER
Artikel 115
Utövande av delegeringen
1. Befogenheten att anta delegerade akter ges till kommissionen med förbehåll för de villkor som anges i denna artikel.
2. Den befogenhet att anta delegerade akter som avses i artikel 2 andra stycket, artiklarna 44.11, 76.4, artikel 103.7 och 103.8 och artikel 104.4 ska ges till kommissionen tills vidare från och med den 2 juli 2014.
3. Den delegering av befogenhet som avses i artikel 2 andra stycket, artiklarna 44.11, 76.4, 103.7 och 103.8 samt 104.4 får när som helst återkallas av Europaparlamentet eller rådet. Ett beslut om återkallelse innebär att delegeringen av den befogenhet som anges i beslutet upphör att gälla. Beslutet får verkan dagen efter det att det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning, eller vid ett senare i beslutet angivet datum. Det påverkar inte giltigheten av delegerade akter som redan har trätt i kraft.
4. Så snart kommissionen antar en delegerad akt ska den samtidigt delge Europaparlamentet och rådet denna.
5. En delegerad akt som antas enligt artikel 2 andra stycket, artiklarna 44.11, 76.4, 103.7 och 103.8 eller 104.4 ska träda i kraft endast om varken Europaparlamentet eller rådet har gjort invändningar mot den delegerade akten inom tre månader från den dag då akten delgavs Europaparlamentet och rådet, eller om både Europaparlamentet och rådet, före utgången av den perioden, har underrättat kommissionen om att de inte kommer att invända. Denna period ska förlängas med tre månader på Europaparlamentets eller rådets initiativ.
6. Kommissionen ska inte anta delegerade akter om Europaparlamentets granskningstid på grund av ett uppehåll reduceras till mindre än fem månader inräknat förlängningen.
AVDELNING X
ÄNDRINGAR AV DIREKTIV 82/891/EEG, 2001/24/EG, 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2005/56/EG, 2007/36/EG, 2011/35/EU, 2012/30/EU OCH 2013/36/EU OCH AV FÖRORDNING (EU) nr 1093/2010 OCH (EU) nr 648/2012
Artikel 116
Ändring av direktiv 82/891/EEG
Artikel 1.4 i direktiv 82/891/EEG ska ersättas med följande:
”4. Artikel 1.2, 1.3 och 1.4 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/35/EU (36) ska tillämpas.
Artikel 117
Ändringar av direktiv 2001/24/EG
Direktiv 2001/24/EG ska ändras på följande sätt:
1.
I artikel 1 ska följande punkter läggas till:
”3. Detta direktiv ska även gälla för värdepappersföretag enligt definitionen i artikel 4.1.2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 (37) och deras filialer som är belägna i andra medlemsstater än de där värdepappersföretagen har sitt huvudkontor.
4. Vid tillämpning av de resolutionsverktyg och utövande av de resolutionsbefogenheter som fastställs i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU (38) ska det här direktivet även gälla för finansiella institut, företag och moderföretag som omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 2014/59/EU.
5. Artiklarna 4 och 7 i det här direktivet ska inte tillämpas när artikel 75 i direktiv 2014/59/EU tillämpas.
6. Artikel 33 i det här direktivet ska inte tillämpas när artikel 84 i direktiv 2014/59/EU tillämpas.
(37) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (EUT L 176, 27.6.2013, s. 1)." 						
(38) Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU av den 15 maj 2014 om inrättande av en ram för återhämtning och resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av rådets direktiv 82/891/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/24/EG, 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2005/56/EG, 2007/36/EG, 2011/35/EU, 2012/30/EU och 2013/36/EU samt Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) nr 1093/2010 och (EU) nr 648/2012 (EUT L 173, 12.6.2014, s. 190).”" 						
2.
Artikel 2 ska ersättas med följande:
”Artikel 2
Definitioner
I detta direktiv avses med
- hemmedlemsstat : hemmedlemsstat enligt definitionen i artikel 4.1.43 i förordning (EU) nr 575/2013,
- värdmedlemsstat : värdmedlemsstat enligt definitionen i artikel 4.1.44 i förordning (EU) nr 575/2013,
- filial : filial enligt definitionen i artikel 4.1.17 i förordning (EU) nr 575/2013,
- behörig myndighet : behörig myndighet enligt definitionen i artikel 4.1.40 i förordning (EU) nr 575/2013, eller en resolutionsmyndighet i den mening som avses i artikel 2.1.18 i direktiv 2014/59/EU avseende omorganisationsåtgärder som vidtas enligt det direktivet.
- rekonstruktör : en person eller ett organ som utses av de administrativa eller rättsliga myndigheterna och vars uppgift är att förvalta resolutionsåtgärder,
- administrativa eller rättsliga myndigheter : sådana administrativa eller rättsliga myndigheter i medlemsstaterna som är behöriga i fråga om resolutionsåtgärder eller avvecklingsförfaranden,
- resolutionsåtgärder : åtgärder som är avsedda att bevara eller återställa ett kreditinstituts eller ett värdepappersföretags finansiella situation enligt definitionen i artikel 4.1.2 i förordning (EU) nr 575/2013 och som kan påverka tredje mans redan befintliga rättigheter, däribland åtgärder som kan komma att innebära inställande av betalningar, uppskjutande av verkställighetsåtgärder eller nedskrivning av fordringar; de åtgärderna omfattar tillämpningen av de resolutionsverktyg och utövandet av de resolutionsbefogenheter som fastställs i direktiv 2014/59/EU,
- förvaltare : en person eller ett organ som utses av de administrativa eller rättsliga myndigheterna och vars uppgift är att förvalta ett avvecklingsförfarande,
- avvecklingsförfarande : kollektivt förfarande som inleds och kontrolleras av de administrativa eller rättsliga myndigheterna i en medlemsstat i syfte att avyttra tillgångar under tillsyn av de myndigheter, även när förfarandet avslutas med ackord eller annan motsvarande åtgärd,
- reglerad marknad : reglerad marknad enligt definitionen i artikel 4.1.21 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/65/EU (39),
- instrument: finansiellt instrument enligt definitionen i artikel 4.1.50 b i förordning (EU) nr 575/2013,
(39) Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/65/EU av den 15 maj 2014 om marknader för finansiella instrument och om ändring av direktiv 2002/92/EG och direktiv 2011/61/EU (EUT L 173, 12.6.2014, s. 349).”" 						
3.
Artikel 25 ska ersättas med följande:
”Artikel 25
Nettningsavtal
Utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 68 och 71 i direktiv 2014/59/EU, ska nettningsavtal uteslutande regleras av den avtalsrätt som är tillämplig på dessa avtal.”
4.
Artikel 26 ska ersättas med följande:
”Artikel 26
Återköpsavtal
Utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 68 och 71 i direktiv 2014/59/EU och artikel 24 i detta direktiv, ska återköpsavtal uteslutande regleras av den avtalsrätt som är tillämplig på sådana avtal.”
Artikel 118
Ändring av direktiv 2002/47/EG
Direktiv 2002/47/EG ska ändras på följande sätt:
1.
I artikel 1 ska följande punkt läggas till:
”6. Artiklarna 4-7 i detta direktiv ska inte tillämpas på någon restriktion av verkställigheten av avtal om finansiellt säkerhetsställande eller någon restriktion av verkan av ett avtal om finansiell säkerhet, slutavräknings- eller kvittningsbestämmelse med stöd av avdelning IV kapitel V eller VI i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU (40) eller på någon restriktion med stöd av liknande befogenheter i en medlemsstats rätt för att underlätta en ordnad resolution av en enhet som avses i punkt 2 c iv och 2 d och som är föremål för skyddsåtgärder som åtminstone är likvärdiga med dem som fastställs i avdelning IV kapitel VII i direktiv 2013/59/EU.
(40) Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU av den 15 maj 2014 om inrättande av en ram för återhämtning och resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av rådets direktiv 82/891/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/24/EG, 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2005/56/EG, 2007/36/EG, 2011/35/EU, 2012/30/EU och 2013/36/EU samt Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) nr 1093/2010 och (EU) nr 648/2012 (EUT L 173, 12.6.2014, s. 190).”" 						
2.
Artikel 9a ska ersättas med följande:
”Artikel 9a
Direktiven 2008/48/EG och 2014/59/EU
Detta direktiv påverkar inte tillämpningen av direktiven 2008/48/EG och 2014/59/EU.”
Artikel 119
Ändring av direktiv 2004/25/EG
I artikel 4.5 i direktiv 2004/25/EG ska följande stycke läggas till:
”Medlemsstaterna ska säkerställa att artikel 5.1 i detta direktiv inte tillämpas om de resolutionsverktyg, resolutionsbefogenheter och resolutionsmekanismer som fastställs i avdelning IV i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU (41) används.
Artikel 120
Ändring av direktiv 2005/56/EG
I artikel 3 i direktiv 2005/56/EG ska följande punkt läggas till:
”4. Medlemsstater ska säkerställa att detta direktiv inte tillämpas på det företag eller de företag som är föremål för användningen av resolutionsverktyg, resolutionsbefogenheter och resolutionsmekanismer som fastställs i avdelning IV i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU (42).
Artikel 121
Ändringar av direktiv 2007/36/EG
Direktiv 2007/36/EG ska ändras på följande sätt:
1.
I artikel 1 ska följande punkt läggas till:
”4. Medlemsstaterna ska säkerställa att detta direktiv inte tillämpas om resolutionsverktyg, resolutionsbefogenheter och resolutionsmekanismer som fastställs i avdelning IV i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU (43) används.
(43) Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU av den 15 maj 2014 om inrättande av en ram för återhämtning och resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av rådets direktiv 82/891/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/24/EG, 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2005/56/EG, 2007/36/EG, 2011/35/EU, 2012/30/EU och 2013/36/EU samt Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) nr 1093/2010 och (EU) nr 648/2012 (EUT L 173, 12.6.2014, s. 190).”" 						
2.
I artikel 5 ska följande punkter läggas till:
”5. Medlemsstaterna ska för tillämpningen av direktiv 2014/59/EU se till att bolagsstämman, med en majoritet av två tredjedelar av de avlagda giltiga rösterna, får besluta eller ändra bolagsordningen för att föreskriva att en kallelse till bolagsstämma för att fatta beslut om en kapitalökning ska utfärdas med kortare varsel än vad som föreskrivs i punkt 1 i den här artikeln, förutsatt att stämman inte äger rum inom tio kalenderdagar från kallelsen och att villkoren i artiklarna 27 eller 29 i direktiv 2014/59/EU uppfylls samt att kapitalökningen är nödvändig för att undvika de villkor för resolution som föreskrivs i artiklarna 32 och 33 i det direktivet.
6. Vid tillämpningen av punkt 5 ska skyldigheten för varje medlemsstat att fastställa en enda tidpunkt enligt artikel 6.3, skyldigheten att se till att en reviderad dagordning enligt artikel 6.4 finns tillgänglig i tid och skyldigheten för varje medlemsstat att fastställa en bestämd avstämningsdag enligt artikel 7.3 inte tillämpas.”
Artikel 122
Ändring av direktiv 2011/35/EU
I artikel 1 i direktiv 2011/35/EU ska följande punkt läggas till:
”4. Medlemsstater ska säkerställa att det här direktivet inte tillämpas på det företag eller de företag som är föremål för användningen av resolutionsverktyg, resolutionsbefogenheter och resolutionsmekanismer som fastställs i avdelning IV i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU (44).
Artikel 123
Ändring av direktiv 2012/30/EU
I artikel 45 i direktiv 2012/30/EU ska följande punkt läggas till:
”3. Medlemsstaterna ska säkerställa att artiklarna 10, 19.1, 29.1, 29.2 och 29.3, artikel 31.2 första stycket, artiklarna 33-36 och 40, 41 och 42 i det här direktivet inte tillämpas om de resolutionsverktyg, resolutionsbefogenheter och resolutionsmekanismer som fastställs i avdelning IV i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU (45) används.
Artikel 124
Ändring av direktiv 2013/36/EU
I artikel 74 i direktiv 2013/36/EU ska punkt 4 utgå.
Artikel 125
Ändring av förordning (EU) nr 1093/2010
Förordning (EU) nr 1093/2010 ska ändras på följande sätt:
1.
I artikel 4 ska led 2 ersättas med följande:
”2. behörig myndighet innebär
i)
behörig myndighet enligt definitionen i artikel 4.1.40 i förordning (EU) nr 575/2013 samt i den mening som avses i direktiven 2007/64/EG och 2009/110/EG,
ii)
när det gäller direktiven 2002/65/EG och 2005/60/EG, de myndigheter som har behörighet att säkerställa att kreditinstitut och finansiella institut uppfyller kraven i de direktiven,
iii)
när det gäller Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/49/EU (46), utsedd myndighet enligt definitionen i artikel 2.1.18 i det direktivet,
iv)
när det gäller Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU (47), en resolutionsmyndighet såsom den definieras i artikel 2.1.18 i det direktivet.
(46) Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/49/EU av den 16 april 2014 om insättningsgarantisystem (EUT L 173, 12.6.2014, s. 149)." 						
(47) Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU av den 15 maj 2014 om inrättande av en ram för återhämtning och resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av rådets direktiv 82/891/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/24/EG, 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2005/56/EG, 2007/36/EG, 2011/35/EU, 2012/30/EU och 2013/36/EU samt Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) nr 1093/2010 och (EU) nr 648/2012 (EUT L 173, 12.6.2014, s. 190).”" 						
2.
I artikel 40.6 ska följande stycke läggas till:
”Ledamöter i tillsynsstyrelsen som avses i punkt 1 b får när frågor inom tillämpningsområdet för Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU behandlas, om så krävs, åtföljas av en företrädare (utan rösträtt) för resolutionsmyndigheten i varje medlemsstat.”
Artikel 126
Ändring av förordning (EU) nr 648/2012
I artikel 81.3 i förordning (EU) nr 648/2012 ska följande stycke läggas till:
”k)
Resolutionsmyndigheter som utsetts enligt artikel 3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU (48).
AVDELNING XI
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 127
EBA:s resolutionskommitté
EBA ska inrätta en permanent intern kommitté enligt artikel 41 i förordning (EU) nr 1093/2010 i syfte att förbereda de beslut från EBA som ska fattas i enlighet med artikel 44 i den förordningen, däribland beslut avseende förslag till tekniska standarder för tillsyn och förslag till tekniska standarder för genomförande i samband med uppgifter som ålagts resolutionsmyndigheterna i enlighet med detta direktiv. I synnerhet ska EBA i enlighet med artikel 38.1 i förordning (EU) nr 1093/2010 säkerställa att inget beslut på något sätt inkräktar på medlemsstaternas finanspolitiska ansvar. Den interna kommittén ska bestå av de resolutionsmyndigheter som avses i artikel 3 i detta direktiv.
Vid tillämpningen av detta direktiv ska EBA samarbeta med Eiopa och Esma inom ramen för den gemensamma kommitté för de europeiska tillsynsmyndigheterna som inrättas genom artikel 54 i förordning (EU) nr 1093/2010, förordning (EU) nr 1094/2010 och förordning (EU) nr 1095/2010.
Vid tillämpningen av detta direktiv ska EBA säkerställa en strukturell åtskillnad mellan resolutionskommittén och andra funktioner som avses i förordning (EU) nr 1093/2010. Resolutionskommittén ska främja utvecklingen och samordningen av resolutionsplaner och utforma metoder för resolution av fallerande institut.
Artikel 128
Samarbete med EBA
De behöriga myndigheterna och resolutionsmyndigheterna ska samarbeta med EBA vid tillämpningen av detta direktiv, i enlighet med förordning (EU) nr 1093/2010.
De behöriga myndigheterna och resolutionsmyndigheterna ska utan dröjsmål förse EBA med alla uppgifter som EBA behöver för att utföra sina uppgifter i enlighet med artikel 35 i förordning (EU) nr 1093/2010.
Artikel 129
Granskning
Senast den 1 juni 2018 ska kommissionen se över genomförandet av detta direktiv och lämna en rapport om detta till Europaparlamentet och rådet. Kommissionen ska särskilt göra en bedömning av följande:
a)
Behovet, på grundval av den rapport från EBA som avses i artikel 4.7, av anpassningar vad gäller att minska skillnaderna på nationell nivå.
b)
Behovet, på grundval av den rapport från EBA som avses i artikel 45.19 av anpassningar vad gäller att minska skillnaderna på nationell nivå.
c)
Funktionen och effektiviteten när det gäller den roll som getts till EBA genom detta direktiv, inbegripet att svara för medling.
Där så är lämpligt ska den rapporten åtföljas av ett lagstiftningsförslag.
Utan hinder av vad som sägs i den översyn som föreskrivs i första stycket ska kommissionen, senast den 3 juli 2017 för att ta hänsyn till den framtida utvecklingen inom rätt avseende finansiella tjänster, uttryckligen se över tillämpningen av artiklarna 13, 18 och 45 vad gäller EBA:s befogenhet att svara för bindande medling. Den rapporten och eventuella åtföljande förslag ska överlämnas till Europaparlamentet och rådet.
Artikel 130
Införlivande
1. Medlemsstaterna ska senast den 31 december 2014 anta och offentliggöra de lagar, och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska till kommissionen genast överlämna texten till dessa bestämmelser.
Medlemsstaterna ska tillämpa dessa bestämmelser från och med den 1 januari 2015.
Medlemsstaterna ska dock tillämpa bestämmelser som antagits för att uppfylla avdelning IV kapitel IV avsnitt 5 senast från och med den 1 januari 2016.
2. När en medlemsstat antar de bestämmelser som avses i punkt 1 ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
3. Medlemsstaterna ska till kommissionen och EBA överlämna texterna till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
Artikel 131
Ikraftträdande
Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Artikel 124 träder i kraft den 1 januari 2015.
Artikel 132
Adressater
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.
Utfärdat i Bryssel den 15 maj 2014.