РЕШЕНИЕ № 994/2012/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 25 октомври 2012 година
за създаване на механизъм за обмен на информация във връзка с междуправителствени споразумения между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 194 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Европейският съвет поиска от държавите членки от 1 януари 2012 г. да информират Комисията за всички свои нови и действащи двустранни споразумения с трети държави в областта на енергетиката. Комисията следва да предоставя тази информация на разположение на всички останали държави членки в подходяща форма, като отчита необходимостта от защита на чувствителната търговска информация.
(2)
Член 4 от Договора за Европейския съюз (ДЕС) изисква държавите членки да предприемат всички подходящи мерки, за да гарантират изпълнението на задълженията, произтичащи от Договорите или от актовете на институциите на Съюза. Поради това държавите членки следва да избягват или да отстраняват всякакви несъответствия между правото на Съюза и международните споразумения, сключени между държавите членки и трети държави.
(3)
Правилното функциониране на вътрешния енергиен пазар налага вносът на енергия в Съюза да се урежда изцяло от правилата за създаване на вътрешния енергиен пазар. Неправилното функциониране на вътрешния енергиен пазар поставя Съюза в уязвимо и неизгодно положение по отношение на сигурността на енергийните доставки и намалява потенциалните ползи на този пазар за европейските потребители и промишленост. Високата степен на прозрачност по отношение на споразуменията между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката ще позволи на Съюза да предприема координирани действия, в дух на солидарност, за да се гарантира, че тези споразумения съответстват на правото на Съюза и гарантират реална сигурност на енергийните доставки. Тази прозрачност би била от полза за постигането както на по-тясно сътрудничество в рамките на Съюза в областта на външните отношения, свързани с енергетиката, така и на дългосрочните цели на политиката на Съюза в областта на енергетиката, климата и сигурността на енергийните доставки.
(4)
Ето защо следва да бъде създаден нов механизъм за обмен на информация. Той следва да се прилага само за междуправителствените споразумения, които имат последици за вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза, тъй като тези два въпроса са неразривно свързани. Държавите членки следва да отговарят за първоначалната оценка на това, дали дадено междуправителствено споразумение или друг текст, към който изрично препраща дадено междуправителствено споразумение, има последици за вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза; при съмнение държавите членки следва да се консултират с Комисията. По принцип споразуменията, които вече не са в сила или не се прилагат, нямат последици за вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза и поради това този механизъм за обмен на информация не следва да се прилага за тях. Механизмът за обмен на информация следва да обхваща по-специално всички междуправителствени споразумения, които имат последици за доставките на газ, нефт или електроенергия чрез трайно установена инфраструктура или които имат последици за количеството енергия, внасяно в Съюза.
(5)
Междуправителствените споразумения, които трябва да бъдат нотифицирани на Комисията в тяхната цялост съгласно други актове на Съюза, следва да бъдат изключени от механизма за обмен на информация. Въпреки това освобождаването не следва да се прилага по отношение на междуправителствени споразумения с трети държави, които имат последици за развитието и използването на газовата инфраструктура и доставките на газ, които трябва да бъдат предадени на Комисията в съответствие с член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 20 октомври 2010 г. относно мерките за гарантиране на сигурността на доставките на газ (3). Тези споразумения следва да бъдат нотифицирани съгласно правилата, установени в настоящото решение. За да се избегне повторение, следва да се приеме, че с подаването на нотификацията в съответствие с настоящото решение е изпълнено задължението, предвидено в член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010.
(6)
В приложното поле на настоящото решение не следва да попадат междуправителствени споразумения по въпроси от приложното поле на Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия.
(7)
Настоящото решение не поражда задължения във връзка със споразумения между търговски оператори. То обаче не възпрепятства държавите членки да съобщават на Комисията на доброволна основа търговски споразумения, към които изрично препращат междуправителствени споразумения. Освен това, тъй като е възможно в търговските споразумения да се съдържат регулаторни разпоредби, търговските оператори, които договарят търговски споразумения с оператори от трети държави, следва да имат възможността да искат насоки от Комисията, за да се избегнат възможни стълкновения с правото на Съюза.
(8)
Държавите членки следва да представят на Комисията всички действащи междуправителствени споразумения, независимо дали са влезли в сила или се прилагат временно по смисъла на член 25 от Виенската конвенция за правото на договорите, както и всички нови междуправителствени споразумения.
(9)
По-голямата прозрачност по отношение на бъдещи междуправителствени споразумения, които ще бъдат договорени или се договарят между държавите членки и трети държави в областта на енергетиката, би могла да допринесе за последователността в подходите на държавите членки по отношение на такива споразумения, както и за съответствието с правото на Съюза и за сигурността на енергийните доставки в Съюза. Ето защо държавите членки следва да имат възможността да информират Комисията за преговорите по нови междуправителствени споразумения или изменения на действащи междуправителствени споразумения. Когато държавите членки изберат тази възможност, Комисията следва да бъде редовно информирана за напредъка на преговорите. Държавите членки следва да имат възможността да поканят Комисията да участва в преговорите като наблюдател.
Комисията следва да има и възможността да участва като наблюдател по свое искане, след одобрение от съответната държава членка. Държавите членки следва също така да могат да се обърнат към Комисията за съдействие по време на преговорите с трети държави. В такъв случай Комисията следва да има възможността да даде насоки как да се избегне несъвместимост с правото на Съюза и да обърне внимание на целите на енергийната политика на Съюза и на принципа на солидарност между държавите членки.
(10)
Комисията следва да оценява съвместимостта на действащите междуправителствени споразумения с правото на Съюза. В случай на несъвместимост държавите членки следва да предприемат всички необходими мерки, за да намерят подходящо решение с оглед отстраняване на установената несъвместимост.
(11)
За да се гарантира по-голяма прозрачност и да се избегнат възможните стълкновения с правото на Съюза, държавите членки следва да разполагат с възможността да информират Комисията във връзка с ново междуправителствено споразумение с трета държава преди началото или по време на преговорите. Когато държава членка, която е договорила междуправителствено споразумение, е информирала Комисията за това преди приключването на преговорите и ѝ е представила проекта на междуправителственото споразумение, Комисията следва да разполага с възможността да информира тази държава членка за становището си относно съвместимостта на договореното споразумение с правото на Съюза. В съответствие с член 258 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) Комисията има правото да започне производство за установяване на нарушение, когато прецени, че дадена държава членка не е изпълнила задълженията си по ДФЕС.
(12)
Всички окончателни, ратифицирани междуправителствени споразумения, попадащи в приложното поле на настоящото решение, следва да бъдат изпращани на Комисията, за да може да бъдат информирани всички останали държави членки.
(13)
Комисията следва да предостави на всички останали държави членки достъп до цялата получена от нея информация в защитен електронен формат. Комисията следва да зачита исканията на държавите членки за третиране на предоставената ѝ от тях информация като поверителна. Исканията за поверителност обаче не следва да ограничават достъпа на самата Комисия до поверителна информация, тъй като Комисията се нуждае от изчерпателна информация за целите на извършваната от нея оценка. Комисията следва да отговаря за осигуряване на прилагането на клаузата за поверителност. Исканията за поверителност не следва да засягат правото на достъп до документи, предвидено в Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 г. относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (4).
(14)
Ако някоя държава членка счита дадено междуправителствено споразумение за поверително, тя следва да предостави обобщена информация за него на Комисията, за да бъдат информирани и останалите държави членки.
(15)
Постоянният обмен на информация за междуправителствените споразумения на равнището на Съюза следва да позволи разработването на най-добри практики. Въз основа на тези най-добри практики Комисията, когато е уместно в сътрудничество с Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) по въпросите, свързани с външната политика на Съюза, следва да разработи незадължителни образци на разпоредби, които да се използват в междуправителствените споразумения между държавите членки и трети държави. Използването на тези образци на разпоредби следва да има за цел да се избегнат стълкновения на междуправителствените споразумения с правото на Съюза, по-специално с правото в областта на конкуренцията и правилата за вътрешния енергиен пазар, както и стълкновенията с международните споразумения, сключени от Съюза. Използването им следва да бъде незадължително, а съдържанието им следва да може да се адаптира към всякакви особени обстоятелства.
(16)
Предвид съществуването на вътрешен енергиен пазар и целите на енергийната политика на Съюза държавите членки следва надлежно да отчитат тези цели, когато договарят междуправителствени споразумения в областта на енергетиката, които имат последици за енергийната политика на Съюза.
(17)
По-доброто взаимно познаване на действащите и на нови междуправителствени споразумения следва да спомогне за по-добра координация по въпросите на енергетиката между държавите членки и между държавите членки и Комисията. Тази подобрена координация следва да позволи на държавите членки да се ползват в пълна степен от политическата и икономическата тежест на Съюза, а също така да позволи на Комисията да предлага решения на констатираните проблеми в областта на междуправителствените споразумения.
(18)
Комисията следва да улеснява и насърчава координацията между държавите членки с цел да се увеличи стратегическата роля на Съюза като цяло посредством твърд и ефикасен съгласуван подход към държавите производителки, държавите на транзитно преминаване и държавите потребителки.
(19)
Механизмът за обмен на информация, включително оценките, които се извършват от държавите членки при прилагането му, не засяга прилагането на правилата на Съюза относно нарушенията, държавната помощ и конкуренцията.
(20)
Комисията следва да направи оценка на това, дали настоящото решение е достатъчно и ефективно за целите на осигуряването на съответствие на междуправителствените споразумения с правото на Съюза и на гарантиране на висока степен на координация между държавите членки по отношение на междуправителствените споразумения в областта на енергетиката.
(21)
Тъй като целта на настоящото решение, а именно обменът на информация между държавите членки и Комисията по междуправителствените споразумения в областта на енергетиката, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки, а поради последиците от настоящото решение може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да предприеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящото решение не надхвърля необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Предмет и приложно поле
1. С настоящото решение се създава механизъм за обмен на информация между държавите членки и Комисията във връзка с междуправителствени споразумения в областта на енергетиката по смисъла на член 2 с цел да се подобри функционирането на вътрешния енергиен пазар.
2. Настоящото решение не се прилага за междуправителствени споразумения, за които като цяло вече се прилагат други специални процедури за нотифициране съгласно правото на Съюза.
Независимо от първа алинея настоящото решение се прилага за междуправителствените споразумения, които се предават на Комисията съгласно член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010.
Член 2
Определения
За целите на настоящото решение се прилагат следните определения:
1)
„междуправителствено споразумение“ означава всяко правно обвързващо споразумение между една или няколко държави членки и една или няколко трети държави, което има последици за действието или функционирането на вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза; въпреки това, когато такова правно обвързващо споразумение обхваща и други въпроси, „междуправителствено споразумение“ представляват само разпоредбите, които се отнасят до енергетиката, включително общите разпоредби, приложими към свързаните с енергетиката разпоредби;
2)
„действащо междуправителствено споразумение“ означава междуправителствено споразумение, което е влязло в сила или се прилага временно преди влизането в сила на настоящото решение.
Член 3
Обмен на информация между държавите членки и Комисията
1. До 17 февруари 2013 г. държавите членки представят на Комисията всички действащи междуправителствени споразумения, включително техните приложения и изменения. Когато тези действащи междуправителствени споразумения съдържат изрично препращане към други текстове, държавите членки представят на Комисията и тези други текстове, доколкото те съдържат елементи, имащи последици за функционирането на вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза. Това задължение обаче не се прилага към споразуменията между търговски оператори.
Действащите междуправителствени споразумения, които към датата на влизане в сила на настоящото решение вече са предадени на Комисията в съответствие с член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010, се считат за представени за целите на настоящия параграф, при условие че предаването им съответства на изискванията по първа алинея от настоящия параграф. До 17 февруари 2013 г. държавите членки информират Комисията дали някоя част на тези действащи междуправителствени споразумения трябва да се счита за поверителна и дали предоставената информация може да бъде обменяна с други държави членки.
Когато съгласно настоящия параграф дадена държава членка представя на Комисията действащо междуправителствено споразумение, което попада и в приложното поле на член 13, параграф 6, буква а) от Регламент (ЕС) № 994/2010, се приема, че тя е изпълнила задължението за предаване, предвидено в посочения член.
2. Когато след първата си оценка Комисията има резерви относно съвместимостта на споразуменията, представени ѝ съгласно параграф 1, с правото на Съюза, и по-специално с правото на Съюза в областта на конкуренцията и със законодателството на Съюза относно вътрешния енергиен пазар, Комисията информира заинтересованите държави членки за това в срок от 9 месеца от представянето на споразуменията.
3. Преди или по време на преговорите с трета държава по междуправителствено споразумение или по изменение на действащо междуправителствено споразумение дадена държава членка може писмено да информира Комисията за целите на преговорите и разпоредбите, които са предмет на преговорите, като може да съобщи на Комисията и всякаква друга информация от значение. Когато държавата членка изпрати на Комисията такова уведомление за преговори, заинтересованата държава членка информира редовно Комисията за хода на преговорите.
Заинтересованата държава членка посочва на Комисията дали представената съгласно първа алинея информация може да бъде обменяна с всички останали държави членки. В случай че информацията може да бъде обменяна, Комисията предоставя на всички държави членки достъп до получената информация в защитен електронен формат, освен до поверителните части, определени в съответствие с член 4.
4. Ако дадена държава членка изпрати на Комисията уведомление за преговори съгласно параграф 3, Комисията може да ѝ даде насоки как да се избегне несъвместимост на междуправителственото споразумение или изменението на действащо междуправителствено споразумение, което е предмет на преговорите, с правото на Съюза.
5. При ратифициране на междуправителствено споразумение или при изменение на междуправителствено споразумение заинтересованата държава членка представя на Комисията междуправителственото споразумение или изменението, заедно с всякакви приложения към споразумението или изменението.
Когато междуправителственото споразумение или изменението на междуправителствено споразумение препраща изрично към други текстове, държавите членки представят и тези други текстове, доколкото те съдържат елементи, които имат последици за функционирането на вътрешния енергиен пазар или за сигурността на енергийните доставки в Съюза. Това задължение обаче не се прилага за споразуменията между търговски оператори.
6. Без да се засягат параграф 7 от настоящия член и член 4, Комисията предоставя на всички останали държави членки достъп до получените от нея съгласно параграфи 1 и 5 документи в защитен електронен формат.
7. Когато дадена държава членка даде указание на Комисията в съответствие с член 4 да не предоставя достъп на други държави членки до действащо междуправителствено споразумение, изменение на действащо междуправителствено споразумение или ново междуправителствено споразумение, тя предоставя обобщение на представената информация. Това обобщение съдържа най-малкото следната информация относно съответното споразумение или изменение:
а)
предмет;
б)
цел и приложно поле;
в)
срок на действие;
г)
договарящи страни;
д)
информация за основните му елементи.
Комисията предоставя на всички останали държави членки достъп до обобщението в електронен формат.
Член 4
Поверителност
1. Когато предоставя информация на Комисията съгласно член 3, параграфи 1-6, държавата членка може да посочи дали някоя част от информацията, била тя търговска или друга информация, чието разгласяване би могло да навреди на дейностите на участващите страни, трябва да се счита за поверителна и дали предоставената информация може да бъде обменяна с други държави членки. Комисията се съобразява с тези указания.
2. Исканията за поверителност по настоящия член не ограничават достъпа на самата Комисия до поверителна информация. Комисията взема мерки за това достъп до поверителната информация да имат само службите на Комисията, за които е абсолютно необходимо да разполагат с тази информация.
Член 5
Съдействие от Комисията
Когато дадена държава членка изпрати на Комисията уведомление за преговори съгласно член 3, параграф 3, тази държава членка може да поиска съдействие от Комисията за тези преговори.
Комисията може да участва в преговорите като наблюдател по искане на заинтересованата държава или по искане на Комисията и с писменото съгласие на съответната държава членка.
Когато Комисията участва в преговорите като наблюдател, тя може да предостави на заинтересованата държава членка насоки как да се избегне несъвместимостта на междуправителственото споразумение или изменението, предмет на преговорите, с правото на Съюза.
Член 6
Оценка на съвместимостта
1. Когато дадена държава членка договаря междуправителствено споразумение или изменение на действащо междуправителствено споразумение и не е в състояние да стигне въз основа на собствената си оценка до категорично заключение относно съвместимостта с правото на Съюза на междуправителственото споразумение или на изменението, предмет на преговорите, тя информира Комисията за това преди приключването на преговорите и ѝ представя съответния проект на споразумение или на изменение заедно с всички приложения към него.
2. В срок от четири седмици от датата на получаване на проекта на споразумение или на изменение, заедно с приложенията към него, Комисията информира съответната държава членка за всички свои резерви относно съвместимостта на проекта на междуправителствено споразумение или на изменение с правото на Съюза. При липса на отговор от страна на Комисията в рамките на посочения срок се счита, че Комисията няма резерви.
3. Когато Комисията информира съгласно параграф 2 заинтересованата държава членка, че има резерви, тя информира заинтересованата държава членка за своето становище относно съвместимостта с правото на Съюза на съответния проект на междуправителствено споразумение или на изменение в срок от 10 седмици от датата на получаване, посочена в параграф 2 („срок за проверка“). Срокът за проверка на съвместимостта може да бъде удължен със съгласието на заинтересованата държава членка. При липса на становище от страна на Комисията в рамките на срока за проверка се счита, че Комисията не е повдигнала никакви възражения.
4. Когато обстоятелствата го изискват, сроковете, посочени в параграфи 2 и 3, се съкращават със съгласието на Комисията.
Член 7
Координация между държавите членки
Комисията улеснява и насърчава координацията между държавите членки с цел:
a)
да прави преглед на тенденциите в областта на междуправителствените споразумения и да се стреми към последователност и съгласуваност във външните отношения на Съюза в областта на енергетиката с държавите производителки, държавите на транзитно преминаване и държавите потребителки;
б)
да набележи общите проблеми при междуправителствените споразумения, да проучи подходящите мерки за решаване на тези проблеми и, когато е целесъобразно, да предложи решения;
в)
въз основа на най-добрите практики и като се консултира с държавите членки, да разработи незадължителни образци на разпоредби, които, ако бъдат използвани, биха подобрили значително съответствието на бъдещите междуправителствени споразумения с правото на Съюза;
г)
да подпомага, когато е целесъобразно, изготвянето на многостранни междуправителствени споразумения с участието на няколко държави членки или на Съюза като цяло.
Член 8
Доклади и преглед
1. До 1 януари 2016 г. Комисията представя на Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет доклад за прилагането на настоящото решение.
2. В доклада по-специално се прави оценка на това доколко настоящото решение спомага за осигуряване на съответствие на междуправителствените споразумения с правото на Съюза, както и на висока степен на координация между държавите членки по отношение на междуправителствените споразумения. В него се оценяват и последиците от настоящото решение за преговорите на държавите членки с трети държави, а също и целесъобразността на приложното поле на настоящото решение и предвидените в него процедури.
3. След представянето на първия доклад, посочен в параграф 1 от настоящия член, Комисията докладва на всеки три години на Европейския парламент и на Съвета за информацията, получена съгласно член 3, като надлежно взема предвид разпоредбите на настоящото решение относно поверителността.
Член 9
Влизане в сила
Настоящото решение влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 10
Адресати
Адресати на настоящото решение са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 25 октомври 2012 година.
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS BESLUT nr 994/2012/EU
av den 25 oktober 2012
om inrättandet av en mekanism för informationsutbyte om mellanstatliga avtal mellan medlemsstaterna och tredjeländer på energiområdet
(Text av betydelse för EES)
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 194,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
efter att ha hört Regionkommittén,
i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och
av följande skäl:
(1)
Europeiska rådet har uppmanat medlemsstaterna att från och med den 1 januari 2012 informera kommissionen om alla nya och befintliga bilaterala avtal med tredjeländer på energiområdet. Kommissionen bör göra denna information tillgänglig för alla övriga medlemsstater i lämplig form, med hänsyn till behovet av att skydda kommersiellt känsliga uppgifter.
(2)
Enligt artikel 4 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget) krävs att medlemsstaterna vidtar alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att de skyldigheter fullgörs som följer av fördragen eller av unionsinstitutionernas akter. Medlemsstaterna bör därför undvika eller undanröja inslag som innebär motsättningar mellan unionsrätten och internationella avtal som ingåtts mellan medlemsstater och tredjeländer.
(3)
För att den inre energimarknaden ska fungera väl krävs att den energi som importeras till unionen omfattas fullt ut av de bestämmelser som ligger till grund för inrättandet av den inre energimarknaden. En inre energimarknad som inte fungerar väl försätter unionen i ett sårbart och ofördelaktigt läge när det gäller trygg energiförsörjning och undergräver dess potentiella fördelar för europeiska konsumenter och europeisk industri. En hög grad av insyn när det gäller avtal mellan medlemsstater och tredjeländer på energiområdet skulle göra det möjligt för unionen att vidta samordnade åtgärder, i solidarisk anda, för att se till att sådana avtal överensstämmer med unionsrätten och effektivt tryggar energiförsörjningen. Sådan insyn skulle också främja både ett närmare samarbete inom unionen när det gäller yttre förbindelser på energiområdet och unionens långsiktiga politiska mål i fråga om energi, klimat och tryggad energiförsörjning.
(4)
En ny mekanism för informationsutbyte bör därför inrättas. Den bör endast omfatta mellanstatliga avtal som påverkar den inre marknaden för energi eller en trygg energiförsörjning inom unionen, eftersom dessa båda frågor är nära förbundna med varandra. Medlemsstaterna bör ansvara för den första bedömningen av huruvida ett mellanstatligt avtal eller en annan text som det uttryckligen hänvisas till i ett mellanstatligt avtal påverkar den inre marknaden för energi eller en trygg energiförsörjning i unionen. I tveksamma fall bör medlemsstaterna samråda med kommissionen. I princip har avtal som inte längre är i kraft eller inte längre tillämpas ingen inverkan på den inre marknaden för energi eller en trygg energiförsörjning i unionen och bör därför inte omfattas av denna mekanism för informationsutbyte. Mekanismen för informationsutbyte bör särskilt omfatta alla mellanstatliga avtal som påverkar leveranserna av gas, olja och elektricitet genom fast infrastruktur eller som påverkar den totala mängd energi som importeras till unionen.
(5)
Mellanstatliga avtal som i sin helhet måste anmälas till kommissionen på grundval av andra unionsakter bör undantas från mekanismen för informationsutbyte. Det undantaget bör dock inte gälla mellanstatliga avtal med tredjeländer som påverkar utvecklingen och användningen av gasinfrastruktur och gasförsörjning och vilka måste anmälas till kommissionen i enlighet med artikel 13.6 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 994/2010 av den 20 oktober 2010 om åtgärder för att trygga naturgasförsörjningen (3). Sådana avtal bör anmälas enligt de bestämmelser som fastställs i detta beslut. För att undvika dubbelarbete bör en anmälan som lämnas in i enlighet med detta beslut anses uppfylla den skyldighet som fastställs i artikel 13.6 a i förordning (EU) nr 994/2010.
(6)
Mellanstatliga avtal som rör frågor som omfattas av fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen bör inte omfattas av detta beslut.
(7)
Detta beslut skapar inte några skyldigheter vad gäller avtal mellan kommersiella enheter. Det hindrar dock inte medlemsstaterna från att frivilligt meddela kommissionen om kommersiella avtal som det uttryckligen hänvisas till i mellanstatliga avtal. Eftersom kommersiella avtal eventuellt kan innehålla reglerande bestämmelser, bör dessutom kommersiella operatörer som förhandlar om kommersiella avtal med operatörer från tredjeländer ha möjlighet att be kommissionen om vägledning för att undvika potentiella konflikter med unionsrätten.
(8)
Medlemsstaterna bör till kommissionen översända alla befintliga mellanstatliga avtal oavsett om de har trätt i kraft eller tillämpas provisoriskt i den mening som avses i artikel 25 i Wienkonventionen om traktaträtten, samt alla nya mellanstatliga avtal.
(9)
Större öppenhet vad gäller framtida mellanstatliga avtal på energiområdet som kommer att framförhandlas eller om vilka förhandlingar pågår mellan medlemsstater och tredjeländer kan bidra till samstämmighet i medlemsstaternas förhållningssätt till sådana avtal samt till överensstämmelse med unionsrätten och till en trygg energiförsörjning i unionen. Därför bör medlemsstaterna ha möjlighet att underrätta kommissionen om förhandlingar om nya mellanstatliga avtal eller ändringar av befintliga mellanstatliga avtal. När medlemsstaterna väljer det alternativet bör kommissionen regelbundet hållas underrättad om hur förhandlingarna framskrider. Medlemsstaterna bör ha möjlighet att inbjuda kommissionen att delta i förhandlingarna som observatör.
Kommissionen bör också ha möjlighet att delta som observatör på egen begäran, om den berörda medlemsstaten godkänner detta. Medlemsstaterna bör även ha möjlighet att begära att kommissionen biträder dem under deras förhandlingar med tredjeländer. I sådana fall bör kommissionen ha möjlighet att ge råd om hur oförenlighet med unionsrätten kan undvikas och att rikta uppmärksamheten på målen för unionens energipolitik och principen om solidaritet mellan medlemsstaterna.
(10)
Kommissionen bör bedöma huruvida befintliga mellanstatliga avtal är förenliga med unionsrätten. Om avtalen inte är förenliga med unionsrätten, bör medlemsstaterna vidta alla nödvändiga åtgärder för att finna en passande lösning för att undanröja oförenligheten.
(11)
För att säkerställa större öppenhet och undvika eventuella konflikter med unionsrätten bör medlemsstaterna ha möjlighet att informera kommissionen om ett nytt mellanstatligt avtal med ett tredjeland före eller under förhandlingarna. Om en medlemsstat som har förhandlat fram ett mellanstatligt avtal har informerat kommissionen på detta sätt innan förhandlingarna avslutades och har överlämnat utkastet till mellanstatligt avtal till kommissionen, bör kommissionen ha möjlighet att underrätta den medlemsstaten om sin uppfattning när det gäller det framförhandlade avtalets förenlighet med unionsrätten. I enlighet med artikel 258 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) har kommissionen rätt att inleda ett överträdelseförfarande, om den anser att medlemsstaten har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt EUF-fördraget.
(12)
Alla slutliga, ratificerade mellanstatliga avtal som omfattas av detta beslut bör översändas till kommissionen, så att alla övriga medlemsstater kan informeras.
(13)
Kommissionen bör göra all information som den tar emot tillgänglig för alla övriga medlemsstater i säker elektronisk form. Kommissionen bör respektera begäran från medlemsstaterna om att den information som lämnas in ska behandlas konfidentiellt. En begäran om konfidentialitet bör dock inte begränsa kommissionens egen tillgång till konfidentiella uppgifter, eftersom den behöver uttömmande information för sin egen bedömning. Kommissionen bör ansvara för att bestämmelsen om konfidentialitet tillämpas. Begäran om konfidentialitet bör inte påverka rätten till tillgång till handlingar enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 av den 30 maj 2001 om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar (4).
(14)
Om en medlemsstat anser att ett mellanstatligt avtal är konfidentiellt, bör den förse kommissionen med en sammanfattning av avtalet, så att övriga medlemsstater kan ta del av den sammanfattningen.
(15)
Ett ständigt informationsutbyte om mellanstatliga avtal på unionsnivå bör göra det möjligt att utveckla bästa praxis. Kommissionen bör på grundval av denna bästa praxis, när så är lämpligt i samarbete med Europeiska utrikestjänsten (utrikestjänsten) beträffande unionens utrikespolitik, utarbeta fakultativa förlagor till klausuler som kan användas i mellanstatliga avtal mellan medlemsstater och tredjeländer. Syftet med att använda sådana förlagor bör vara att undvika att mellanstatliga avtal strider mot unionsrätten, särskilt konkurrensrätten och bestämmelser för den inre marknaden för energi, och mot internationella avtal som unionen ingått. Användningen av förlagorna bör vara fakultativ och det bör vara möjligt att anpassa deras innehåll till eventuella särskilda omständigheter.
(16)
Med tanke på den inre marknaden för energi och målen för unionens energipolitik bör medlemsstater vederbörligen beakta dessa mål, när de förhandlar om mellanstatliga avtal på energiområdet som inverkar på unionens energipolitik.
(17)
Ökad ömsesidig kunskap om befintliga och nya mellanstatliga avtal bör möjliggöra en bättre samordning på energiområdet mellan medlemsstater samt mellan medlemsstater och kommissionen. En sådan bättre samordning bör göra det möjligt för medlemsstaterna att fullt ut dra nytta av unionens politiska och ekonomiska inflytande och för kommissionen att föreslå lösningar på problem som identifieras på området för mellanstatliga avtal.
(18)
Kommissionen bör underlätta och uppmuntra samordning mellan medlemsstater i syfte att stärka unionens övergripande strategiska roll genom en stark och effektiv samordnad strategi för producent-, transit- och konsumentländer.
(19)
Mekanismen för informationsutbyte, inbegripet bedömningar som medlemsstater ska göra vid dess genomförande, gäller utan att det påverkar tillämpningen av unionens bestämmelser om överträdelser, statligt stöd och konkurrens.
(20)
Kommissionen bör bedöma huruvida detta beslut är tillräckligt och effektivt när det gäller att säkerställa överensstämmelse mellan mellanstatliga avtal och unionsrätten samt en hög samordningsnivå mellan medlemsstaterna i fråga om mellanstatliga avtal på energiområdet.
(21)
Eftersom målet för detta beslut, nämligen informationsutbyte mellan medlemsstaterna och kommissionen om mellanstatliga avtal på energiområdet, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och det därför, på grund av detta besluts verkningar, bättre kan uppnås på unionsnivå, kan unionen anta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i EU-fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta beslut inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Syfte och tillämpningsområde
1. I detta beslut fastställs en mekanism för informationsutbyte mellan medlemsstaterna och kommissionen med avseende på mellanstatliga avtal på energiområdet, enligt definitionen i artikel 2, i syfte att optimera funktionen av den inre marknaden för energi.
2. Detta beslut ska inte gälla mellanstatliga avtal som i sin helhet redan omfattas av andra särskilda anmälningsförfaranden enligt unionsrätten.
Utan hinder av första stycket ska detta beslut gälla för mellanstatliga avtal, vilka kommissionen ska underrättas om enligt artikel 13.6 a i förordning (EU) nr 994/2010.
Artikel 2
Definitioner
I detta beslut gäller följande definitioner:
1. mellanstatligt avtal: varje rättsligt bindande avtal mellan en eller flera medlemsstater och ett eller flera tredjeländer vilket har en inverkan på hur den inre marknaden för energi drivs eller fungerar eller en trygg energiförsörjning i unionen; om emellertid ett sådant rättsligt bindande avtal också omfattar andra frågor, ska endast de bestämmelser som rör energi, inklusive allmänna bestämmelser som är tillämpliga på dessa energirelaterade bestämmelser, utgöra ett mellanstatligt avtal.
2. befintligt mellanstatligt avtal: ett mellanstatligt avtal som har trätt i kraft eller tillämpas provisoriskt före detta besluts ikraftträdande.
Artikel 3
Informationsutbyte mellan medlemsstaterna och kommissionen
1. Medlemsstaterna ska senast den 17 februari 2013 översända alla befintliga mellanstatliga avtal till kommissionen, inklusive bilagor till och ändringar av dessa avtal. I de fall dessa befintliga mellanstatliga avtal uttryckligen hänvisar till andra texter, ska medlemsstaterna även översända dessa andra texter till kommissionen, om de innehåller delar som påverkar det sätt på vilket den inre marknaden för energi fungerar eller en trygg energiförsörjning i unionen. Avtal mellan kommersiella enheter omfattas emellertid inte av denna skyldighet.
Befintliga mellanstatliga avtal som kommissionen redan har underrättats om i enlighet med artikel 13.6 a i förordning (EU) nr 994/2010 vid dagen för detta besluts ikraftträdande ska anses ha översänts i den mening som avses i denna punkt, förutsatt att den underrättelsen uppfyller kraven i första stycket i den här punkten. Senast den 17 februari 2013 ska medlemsstaterna underrätta kommissionen huruvida någon del av sådana mellanstatliga avtal ska anses vara konfidentiell och huruvida den information som har lämnats får delas med andra medlemsstater.
När en medlemsstat enligt denna punkt lämnar in befintliga mellanstatliga avtal som också omfattas av artikel 13.6 a i förordning (EU) nr 994/2010 till kommissionen, ska den anses ha uppfyllt den underrättelseskyldighet som anges i den artikeln.
2. När kommissionen efter sin första bedömning hyser tvivel om huruvida de avtal som inlämnats till dem enligt punkt 1 är förenliga med unionsrätten, i synnerhet med unionens konkurrensrätt och lagstiftningen på området för den inre marknaden för energi, ska kommissionen informera den berörda medlemsstaten om detta inom nio månader efter det att de mellanstatliga avtalen har lämnats in.
3. Före eller under förhandlingar med ett tredjeland om ett mellanstatligt avtal eller om en ändring av ett befintligt mellanstatligt avtal, får medlemsstaten skriftligen underrätta kommissionen om målen med och de bestämmelser som ska tas upp i förhandlingarna och får meddela kommissionen annan relevant information. När medlemsstaten gör en sådan underrättelse om förhandlingar till kommissionen ska den berörda medlemsstaten regelbundet hålla kommissionen underrättad om hur förhandlingarna framskrider.
Den berörda medlemsstaten ska ange till kommissionen om den information som lämnats in enligt första stycket får delas med alla övriga medlemsstater. Om den berörda medlemsstaten har meddelat att informationen får delas, ska kommissionen göra den mottagna informationen tillgänglig för alla medlemsstater i ett säkert elektroniskt format, med undantag av eventuella delar som betraktas som konfidentiella i enlighet med artikel 4.
4. När en medlemsstat underrättar kommissionen om förhandlingar enligt punkt 3, får kommissionen ge den råd om hur den kan undvika oförenlighet mellan det mellanstatliga avtalet eller mellan ändringen av ett befintligt mellanstatligt avtal under förhandling och unionsrätten.
5. När ett mellanstatligt avtal eller en ändring av ett mellanstatligt avtal har ratificerats, ska den berörda medlemsstaten översända det mellanstatliga avtalet eller ändringen, inklusive eventuella bilagor till avtalet eller ändringen, till kommissionen.
Om det mellanstatliga avtalet eller ändringen av det mellanstatliga avtalet uttryckligen hänvisar till andra texter, ska medlemsstaterna dessutom lämna in dessa andra texter, om de innehåller delar som påverkar det sätt på vilket den inre marknaden för energi fungerar eller en trygg energiförsörjning i unionen. Avtal mellan kommersiella enheter omfattas emellertid inte av denna skyldighet.
6. Utan att det påverkar punkt 7 i den här artikeln och artikel 4 ska kommissionen göra de dokument som den har mottagit enligt punkterna 1 och 5 tillgängliga för alla övriga medlemsstater i säker elektronisk form.
7. Om en medlemsstat i enlighet med artikel 4 ger kommissionen instruktioner om att inte göra ett befintligt mellanstatligt avtal, en ändring av ett befintligt mellanstatligt avtal eller ett nytt mellanstatligt avtal tillgängligt för andra medlemsstater, ska den tillhandahålla en sammanfattning av den information som har lämnats. Den sammanfattningen ska innehålla åtminstone följande uppgifter om avtalet eller ändringen i fråga:
a)
syfte,
b)
mål och tillämpningsområde,
c)
varaktighet,
d)
avtalsslutande parter och
e)
uppgifter om de viktigaste beståndsdelarna.
Kommissionen ska göra sammanfattningarna tillgängliga för alla övriga medlemsstater i elektronisk form.
Artikel 4
Konfidentialitet
1. En medlemsstat som lämnar information till kommissionen enligt artikel 3.1-6 får ange om någon del av informationen, såväl kommersiell som annan information, vars offentliggörande skulle kunna skada berörda parters verksamhet, ska betraktas som konfidentiell och om den information som lämnas kan delas med andra medlemsstater. Kommissionen ska respektera dessa instruktioner.
2. En begäran om konfidentialitet enligt denna artikel ska inte begränsa kommissionens egen tillgång till konfidentiell information. Kommissionen ska se till att tillgången till den konfidentiella informationen strikt begränsas till de avdelningar inom kommissionen för vilka det är absolut nödvändigt att ha tillgång till informationen.
Artikel 5
Bistånd från kommissionen
När en medlemsstat underrättar kommissionen om förhandlingar enligt artikel 3.3, får den medlemsstaten begära bistånd från kommissionen vid dessa förhandlingar.
Kommissionen får delta som observatör i förhandlingarna på begäran av den berörda medlemsstaten eller på begäran av kommissionen med skriftligt godkännande av den berörda medlemsstaten.
Om kommissionen deltar i förhandlingarna som observatör, får den ge den berörda medlemsstaten råd om hur den kan undvika oförenlighet mellan det mellanstatliga avtalet eller ändringen under förhandling och unionsrätten.
Artikel 6
Bedömning av förenlighet
1. Om en medlemsstat förhandlar om ett mellanstatligt avtal eller om en ändring av ett befintligt mellanstatligt avtal och den utifrån sin egen bedömning inte har kunnat dra en bestämd slutsats om förenligheten mellan det mellanstatliga avtalet eller ändringen under förhandling och unionsrätten, ska den underrätta kommissionen om detta innan förhandlingarna avslutas och lämna in utkastet till avtal eller ändring tillsammans med eventuella bilagor till kommissionen.
2. Kommissionen ska inom fyra veckor från dagen för mottagandet av utkastet till avtal eller ändring, inklusive bilagor, underrätta den berörda medlemsstaten om sina eventuella tvivel angående förenligheten mellan utkastet till mellanstatligt avtal eller ändring och unionsrätten. Om kommissionen inte har reagerat inom denna tidsperiod, anses den inte ha några invändningar.
3. Om kommissionen meddelar den berörda medlemsstaten enligt punkt 2 att den hyser tvivel, ska den underrätta den berörda medlemsstaten om sin uppfattning angående förenligheten med unionsrätten för utkastet till avtal eller den berörda ändringen inom tio veckor från den dag för mottagande som avses i punkt 2 (granskningsperioden). Granskningsperioden får förlängas med den berörda medlemsstatens godkännande. Om kommissionen inte har yttrat sig inom granskningsperioden, anses den inte ha haft några invändningar.
4. De tidsperioder som avses i punkterna 2 och 3 ska förkortas i överenskommelse med kommissionen, om omständigheterna kräver detta.
Artikel 7
Samordning mellan medlemsstater
Kommissionen ska underlätta och främja samordning mellan medlemsstater för att
a)
granska utvecklingen av mellanstatliga avtal och sträva efter samstämmighet och konsekvens i unionens yttre förbindelser på energiområdet med producent-, transit- och konsumentländer,
b)
identifiera vanliga problem med mellanstatliga avtal och överväga lämpliga åtgärder för att hantera dessa problem samt vid behov föreslå lösningar,
c)
på grundval av bästa praxis och i samråd med medlemsstater utarbeta frivilliga förlagor till klausuler, vilkas tillämpning avsevärt skulle förbättra framtida mellanstatliga avtals förenlighet med unionsrätten,
d)
när så är lämpligt stödja utarbetandet av multilaterala mellanstatliga avtal, där flera medlemsstater eller hela unionen är parter.
Artikel 8
Rapportering och översyn
1. Kommissionen ska senast den 1 januari 2016 lämna en rapport om tillämpningen av detta beslut till Europaparlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén.
2. Rapporten ska särskilt innehålla en bedömning av i vilken utsträckning detta beslut främjar mellanstatliga avtals förenlighet med unionsrätten och en hög grad av samordning mellan medlemsstater när det gäller mellanstatliga avtal. Den ska också innehålla en bedömning av den inverkan som detta beslut har haft på medlemsstaternas förhandlingar med tredjeländer och huruvida beslutets tillämpningsområde och de förfaranden som fastställs däri är lämpliga.
3. Efter framläggande av den första rapport som avses i punkt 1 i denna artikel ska kommissionen vart tredje år lämna en rapport till Europaparlamentet och rådet om den information som den har mottagit enligt artikel 3, med vederbörligt beaktande av bestämmelserna om konfidentialitet i detta beslut.
Artikel 9
Ikraftträdande
Detta beslut träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Artikel 10
Adressater
Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.
Utfärdat i Strasbourg den 25 oktober 2012.