ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 152/2013 НА КОМИСИЯТА
от 19 декември 2012 година
за допълнение на Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета във връзка с регулаторните технически стандарти относно капиталовите изисквания за централните контрагенти
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид становището на Европейската централна банка (1),
като взе предвид Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 година относно извънборсовите деривати, централните контрагенти и регистрите на транзакции (2), и по-специално член 16, параграф 3 от него,
като има предвид, че:
(1)
Регламент (ЕС) № 648/2012 г. определя, наред с други въпроси, пруденциалните изисквания по отношение на централните контрагенти (ЦК), за да се гарантира, че те са сигурни и стабилни и че винаги спазват капиталовите изисквания. Като се има предвид, че до голяма степен рисковете, произтичащи от клирингови дейности, се покриват със специални финансови ресурси, такива капиталови изисквания следва да подсигурят, че ЦК винаги разполага с достатъчно капитал срещу кредитен риск, риск от контрагента, пазарен риск, операционен риск, правен риск и бизнес риск, които не са покрити от споменатите специални финансови ресурси, и че той е в състояние при необходимост организирано да преустанови или преструктурира своите операции.
(2)
Разпоредбите относно капитала на кредитните институции и инвестиционните посредници следва по-специално да бъдат взети предвид във връзка с техническите стандарти, тъй като при изпълнение на дейности без покритие ЦК са изложени на рискове, сходни с рисковете, на които са изложени кредитните институции и инвестиционните посредници. Съответните части на Принципите за инфраструктурата на финансовите пазари, издадени от Комитета по платежни и сетълмент системи и Международната организация на комисиите по ценни книжа („принципи CPSS - IOSCO“), също следва да бъдат взети предвид. За да се гарантира, че те са в състояние да извършат организирано преустановяване на дейността или преструктуриране на своите дейности, ЦК следва да разполагат с достатъчно финансови ресурси, за да посрещнат оперативните си разходи за определен период от време. ЦК следва да могат през този период да въвеждат всякакви мерки, за да реорганизират най-важните си операции, включително посредством рекапитализация, смяна на ръководството, преразглеждане на бизнес стратегиите, структурата на разходите или таксите, преструктуриране на предоставяните услуги, ликвидация на клиринговия портфейл или сливане или прехвърляне на техните клирингови дейности на друг ЦК. В периода на преустановяване или преструктуриране е необходимо ЦК да продължава дейността си. Въпреки че в този случай някои разходи, като маркетинговите например, може да намалеят, други разходи, като например правните, може да се повишат. Поради това използването на брутните годишни оперативни разходи се счита за уместно приближение до действителните разходи при преустановяване или преструктуриране на операциите на ЦК. С цел да се вземе предвид разнообразието на счетоводните практики на различните ЦК, оперативните разходи следва да се разглеждат в съответствие с международните стандарти за финансово отчитане (МСФО), приети в съответствие с Регламент (ЕО) № 1606/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 19 юли 2002 г. за прилагането на международните счетоводни стандарти (3), или в съответствие с редица ограничени други правила, приложими в тази област, както е посочено в правото на Съюза.
(3)
Тъй като капиталът във всеки един момент следва да бъде достатъчен, за да осигури организирано преустановяване на дейността и подходяща защита срещу евентуални рискове, както се изисква от член 16, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 648/2012, е необходимо да се създаде инструмент за ранно предупреждение, за да се даде възможност на компетентните органи да получат информация достатъчно време преди да възникне ситуация, при която капиталът на ЦК е близо до капиталовото изискване, чрез въвеждане на праг за уведомяване на равнище 110 % от размера на капиталовото изискване.
(4)
Въпреки трудностите при количественото определяне на експозицията към операционен риск, Директива 2006/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно предприемането и осъществяването на дейност от кредитните институции (4) е подходяща база са сравнение с цел определяне на капиталовото изискване за ЦК. В съответствие с Директива 2006/48/ЕО определението на операционния риск следва да включва правния риск по отношение на техническите стандарти за капиталовите изисквания за централните контрагенти.
(5)
Директива 2006/48/ЕО и Директива 2006/49/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно капиталовата адекватност на инвестиционните посредници и кредитните институции (5) са подходяща база за сравнение за целите на определянето на капиталовите изисквания за покриване на кредитни рискове, рискове от контрагента и пазарни рискове, които не са покрити със специални финансови ресурси, тъй като те са сходни на рисковете, поемани от кредитните институции или инвестиционните посредници.
(6)
ЦК не следва да държат капитал за експозицията към търговски риск и за вноските в гаранционния фонд, които възникват по силата на споразумение за оперативна съвместимост, когато са изпълнени изискванията по членове 52 и 53 от Регламент (ЕС) № 648/2012. Когато обаче тези изисквания не са изпълнени, връзките между различни ЦК биха могли да ги изложат на допълнителни рискове, ако предоставеното от тях обезпечение не е напълно защитено, а несъстоятелността достатъчно отдалечена, или ако вноските в гаранционния фонд са изложени на риск в случай на изпадане в несъстоятелност на клирингов член на получаващ ЦК. Следователно в такива случаи капиталовите изисквания следва да се прилагат по отношение на вноските в гаранционния фонд, както и по отношение на експозицията към търговски риск спрямо други ЦК. С цел да се избегне ефектът на доминото правилата за вноските в гаранционния фонд към други ЦК следва по принцип да бъдат по-консервативни от правилата за експозицията на кредитните институции спрямо ЦК. Собствените ресурси на ЦК, използвани за вноски в гаранционен фонд на друг ЦК, не трябва да се вземат предвид за целите на член 16, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 648/2012, тъй като те не са инвестирани в съответствие с неговата инвестиционна политика. Също така те не следва да бъдат отчитани два пъти за целите на изчисляването на размера на рисково претеглената експозиция, произтичаща от тези вноски.
(7)
Времето, необходимо за организирано преустановяване на дейността, е строго зависимо от клиринговите услуги, предоставяни от ЦК, и от пазарната среда, в която той действа, особено в случаите, когато друг ЦК може да поеме неговите услуги. Поради това броят на месеците, необходими за преустановяване на дейността, следва да се основава на собствената оценка на ЦК, която следва да бъде одобрена от компетентния орган. Следва да бъде изискан като минимум шестмесечен период с цел да се осигури разумно равнище на капиталовите изисквания.
(8)
Бизнес риск е рискът, който даден ЦК поема поради своята ефективност и потенциалните промени в общите стопански условия, което е вероятно да накърни неговото финансово състояние в резултат на спад в приходите или увеличение на разходите, водещи до загуба, която трябва да се приспадне от неговия капитал. Тъй като равнището на бизнес риска е силно зависимо от конкретното състояние на всеки ЦК и е обусловено от различни фактори, като например неефективни процедури, неблагоприятни пазарни условия, неподходящ отговор на технологичния напредък или лошо изпълнение на бизнес стратегиите, капиталовото изискване следва да се основава на собствената оценка на ЦК, която се одобрява от компетентния орган. Необходимо е да бъде въведен долен праг с цел да се осигури разумно равнище на капиталовите изисквания.
(9)
Европейският банков орган (ЕБО) работи в тясно сътрудничество с Европейската система на централните банки (ЕСЦБ) и се консултира с Европейския орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП), преди да представи проектите на технически стандарти, на които се основава настоящият регламент. Той също така проведе открити обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, анализира свързаните с тях възможни разходи и ползи и поиска становището на Групата на участниците от банковия сектор, създадена в съответствие с член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (6).
(10)
Настоящият регламент се основава на проектите за регулаторни технически стандарти, представени от Европейския надзорен орган (Европейския банков орган) на Европейската комисия,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Капиталови изисквания
1. ЦК държи капитал, включително неразпределена печалба и резерви, който във всеки един момент е по-голям или равен на сбора от:
а)
капиталовите изисквания за ЦК за преустановяване или преструктуриране на дейността, изчислени в съответствие с член 2;
б)
капиталовите изисквания за ЦК за операционни и правни рискове, изчислени в съответствие с член 3;
в)
капиталовите изисквания за ЦК за кредитен риск, риск от контрагента и пазарен риск, изчислени в съответствие с член 4;
г)
капиталовите изисквания за ЦК за бизнес риск, изчислен в съответствие с член 5.
2. ЦК разполага с процедури за определяне на всички източници на рискове, които може да окажат въздействие върху текущото му функциониране, и взема под внимание вероятността от потенциални неблагоприятни последици за приходите или разходите си и равнището на своя капитал.
3. Ако размерът на капитала, държан от ЦК в съответствие с параграф 1, е по-нисък от 110 % от капиталовите изисквания или по-нисък от 110 % от 7,5 млн. евро („праг за уведомяване“), ЦК уведомява незабавно компетентния орган и актуализира представената информация поне веднъж седмично, докато размерът на капитала, държан от ЦК, отново надхвърли прага за уведомяване.
4. Уведомлението се прави в писмена форма и съдържа следните елементи:
а)
причините за спадане на капитала на ЦК под прага за уведомяване и описание на краткосрочната перспектива пред финансовото състояние на ЦК;
б)
подробно описание на мерките, които ЦК възнамерява да предприеме, за да подсигури текущото спазване на капиталовите изисквания.
Член 2
Капиталови изисквания за преустановяване или преструктуриране на дейността
1. ЦК разделя своите годишни брутни оперативни разходи на дванадесет, за да се изчислят неговите месечни брутни оперативни разходи, и умножава полученото число с продължителността на периода на преустановяване или преструктуриране на дейността, определен в съответствие с параграф 2. Резултатът от това изчисление представлява капиталът, необходим за подсигуряване на организирано преустановяване или преструктуриране на дейността на ЦК.
2. С цел да се определи продължителността на периода за преустановяване или преструктуриране на дейността, посочен в параграф 1, ЦК предоставя за одобрение на компетентния орган и в съответствие с правомощията на този компетентен орган съгласно дял III от Регламент (ЕС) № 648/2012 своята собствена оценка за подходящия период от време за преустановяване или преструктуриране на дейността. Периодът, определен с оценката, трябва да бъде достатъчен, за да подсигури, в това число и при неблагоприятни пазарни условия, организирано спиране или преструктуриране на дейността на ЦК чрез реорганизация на дейността, ликвидация на неговия клирингов портфейл или прехвърляне на клиринговата дейност към друг ЦК. Оценката следва да отчита ликвидността, падежната структура и потенциалните трансгранични пречки за позициите на ЦК и видовете продукти, подлежащи на клиринг. Продължителността на периода за преустановяване или преструктуриране на дейността, използван за изчисляването на капиталовото изискване, е най-малко шест месеца.
3. ЦК актуализира своята оценка за подходящия период от време за преустановяване или преструктуриране на дейността, когато е налице значителна промяна в допусканията, стоящи в основата на оценката, и представя тази актуализирана оценка за одобрение от компетентния орган.
4. За целите на настоящия член оперативните разходи следва да се разглеждат в съответствие с международните стандарти за финансово отчитане (МСФО), приети съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002, или в съответствие с директиви 78/660/ЕИО (7), 83/349/ЕИО (8) и 86/635/ЕИО на Съвета (9), или в съответствие с общоприетите счетоводни принципи на трета държава, които са приети за еквивалентни на МСФО в съответствие с Регламент (ЕО) № 1569/2007 на Комисията (10), или със счетоводните стандарти на трета държава, чието използване е разрешено в съответствие с член 4 от същия регламент, в зависимост от случая. ЦК използват най-новата проверена от одитор информация от своя годиш финансов отчет.
Член 3
Капиталови изисквания за операционни и правни рискове
1. ЦК изчислява капиталовите си изисквания за операционни рискове, включително правни рискове, споменати в член 1, като използва подхода на базисния индикатор или усъвършенстваните подходи за измерване, както е предвидено в Директива 2006/48/ЕО, при спазване на ограниченията, предвидени в параграфи 2-7.
2. ЦК може да използва подхода на базисния индикатор за изчисляване на капиталовите си изисквания за операционен риск в съответствие с член 103 от Директива 2006/48/ЕО.
3. ЦК разполага с добре документирана система за оценка и управление на операционния риск, с ясно определени отговорности за тази система. Той оценява експозициите си към операционен риск и проследява важните за операционния риск данни, включително за претърпени съществени загуби. Тази система е обект на редовен преглед, който се извършва от независимо лице, притежаващо необходимите знания за извършване на този преглед.
4. Системата на ЦК за оценка на операционния риск трябва да бъде тясно интегрирана в процеса за управление на рисковете на ЦК. Нейните резултати са неразделна част от процеса за наблюдение и контрол на профила на операционния риск на ЦК.
5. ЦК въвежда система за докладване на висшето ръководство, чрез която се представя информация за операционния риск на съответните звена в ЦК. ЦК разполага с процедури за предприемане на подходящи действия според информацията в докладите за ръководството.
6. ЦК може също така да поиска от съответния компетентен орган разрешение да използва усъвършенствани подходи за измерване. Компетентният орган може да даде на ЦК разрешение за използване на усъвършенствани подходи за измерване, основани на неговите собствени системи за измерване на операционния риск, в съответствие с член 105 от Директива 2006/48/ЕО.
7. ЦК, които използват усъвършенстваните подходи за измерване, посочени в параграф 6, за изчисляването на капиталовите си изисквания за операционен риск, притежават капитал, който е във всички случаи по-голям или равен на 80 % от капитала, изискван при подхода на базисния индикатор в съответствие с параграф 2.
Член 4
Капиталови изисквания за кредитен риск, кредитен риск от контрагента и пазарен риск, които не са обхванати от специални финансови ресурси, посочени в членове 41-44 от Регламент (ЕС) № 648/2012
1. ЦК изчислява капиталовите си изисквания, посочени в член 1, като сума от 8 % от размера на рисково претеглените експозиции за кредитен риск и кредитен риск от контрагента и неговите капиталови изисквания за пазарен риск, изчислени в съответствие с директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО, при спазване на ограниченията, предвидени в параграфи от 2 до 5.
2. За изчисляване на капиталовите изисквания за пазарен риск, който не е покрит със специални финансови ресурси, посочени в членове 41-44 от Регламент (ЕС) № 648/2012, ЦК използват методите, предвидени в приложения от I до IV към Директива 2006/49/ЕО.
3. За изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции за кредитен риск, който не е обхванат от специални финансови ресурси, посочени в членове 41-44 от Регламент (ЕС) № 648/2012, ЦК прилага стандартизирания подход за кредитен риск, предвиден в членове от 78 до 83 от Директива 2006/48/ЕО.
4. За изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции за кредитен риск от контрагента, който не е покрит със специални финансови ресурси, посочени в членове 41-44 от Регламент (ЕС) № 648/2012, ЦК използват подхода на оценяване по пазарна стойност, предвиден в приложение III, част 3 към Директива 2006/48/ЕО, както и разширения метод за финансово обезпечение, като прилагат надзорните корекции за променливост, предвидени в приложение VIII, част 3 към Директива 2006/48/ЕО.
5. Ако не са изпълнени всички условия, посочени в членове 52 и 53 от Регламент (ЕС) № 648/2012, и ако ЦК не използват собствените си ресурси, ЦК прилагат рисково тегло в размер на 1 250 % към експозицията си, произтичаща от вноските в гаранционния фонд на друг ЦК, и рисково тегло от 2 % към търговските си експозиции спрямо друг ЦК.
Член 5
Капиталови изисквания за бизнес риск
1. ЦК предоставят на компетентния орган за одобрение в съответствие с неговите правомощия съгласно дял III от Регламент (ЕС) № 648/2012 своята собствена оценка на капитала, необходим за покриване на загуби в резултат на бизнес риск, въз основа на разумно предвидими неблагоприятни сценарии, съобразени с техните бизнес модели.
2. Капиталовото изискване за бизнес риск е равно на одобрената оценка, но не по-малко от 25 % от годишните брутни оперативни разходи. За целите на настоящия член брутните оперативни разходи се разглеждат в съответствие с член 2, параграф 4.
Член 6
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 19 декември 2012 година
KOMMISSIONENS DELEGERADE FÖRORDNING (EU) nr 152/2013
av den 19 december 2012
om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 648/2012 med avseende på tekniska standarder för tillsyn för kapitalkrav för centrala motparter
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande (1),
med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av den 4 juli 2012 om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister (2), särskilt artikel 16.3, och
av följande skäl:
(1)
I förordning (EU) nr 648/2012 fastställs bl.a. tillsynskrav för centrala motparter som ska garantera att de är säkra och solida och vid varje tidpunkt uppfyller kapitalkraven. Eftersom risker som uppstår i samband med clearingverksamhet i stor utsträckning täcks av särskilda finansiella medel bör kapitalkraven vara en garanti för att den centrala motparten vid varje tidpunkt har tillräckligt kapital för de kredit-, motparts- och marknadsrisker, operativa och rättsliga risker samt affärsrisker som inte redan är täckta av dessa särskilda finansiella medel och att den om nödvändigt kan genomföra en ordnad avveckling eller omstrukturering av verksamheten.
(2)
Särskild hänsyn bör tas till behandlingen av kreditinstituts och värdepappersföretags kapital när det gäller tekniska standarder, eftersom centrala motparter, när de bedriver aktiviteter som inte är täckta, är exponerade för liknande risker som kreditinstitut och värdepappersföretag. Hänsyn bör även tas till relevanta delar av de principer för finansmarknadsinfrastrukturer som har fastställts av kommittén för betalnings- och avvecklingssystem och Internationella organisationen för värdepapperstillsyn (CPSS-Iosco-principerna). För att centrala motparter ska kunna organisera en ordnad avveckling eller omstrukturering av sin verksamhet bör de ha tillräckliga finansiella medel för att kunna bära sina rörelsekostnader under en lämplig tidsrymd. Centrala motparter bör under denna tidsrymd kunna inrätta arrangemang för att omorganisera sin kritiska verksamhet, t.ex. genom kapitaltillskott, byte av ledningen, översyn av affärsstrategi, kostnads- eller avgiftsstrukturer, omstrukturering av tjänsteutbudet, likvidering av clearingportföljen eller samgående med - eller överlåtelse av clearingverksamheten till - en annan central motpart. Centrala motparter behöver kunna fortsätta att bedriva sin verksamhet under avvecklingen eller omstruktureringen. Medan i detta fall vissa kostnader kan minska, t.ex. marknadsföringskostnader, kan andra, t.ex. rättsliga omkostnader öka. Det anses därför vara lämpligt att använda rörelsens årliga bruttokostnader som utgångspunkt för att få fram ett närmevärde för de faktiska kostnaderna under den tid det tar att avveckla eller omstrukturera en central motparts verksamhet. För att ta hänsyn till mångfalden av redovisningspraxis bland centrala motparter bör rörelsekostnaderna beaktas i enlighet med de internationella redovisningsstandarderna (IFRS), som antagits i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av internationella redovisningsstandarder (3), eller i enlighet med ett begränsat antal andra regler på området, enligt vad som anges i unionslagstiftningen.
(3)
Eftersom det vid varje tidpunkt måste finnas tillräckligt kapital för en ordnad avveckling och för att ge tillräckligt skydd mot relevanta risker i enlighet med artikel 16.2 i förordning (EU) nr 648/2012 är det nödvändigt att inrätta ett system för tidig varning, så att behöriga myndigheter underrättas tillräcklig lång tid i förväg om en central motparts kapital ligger nära kapitalkravet, genom att en anmälningsgräns på 110 procent av kapitalkravet införs.
(4)
Även om det är svårt att kvantifiera exponeringen för operativ risk ska fastställandet av kapitalkrav för centrala motparter ske på grundval av Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/48/EG av den 14 juni 2006 om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut (4). I överensstämmelse med direktiv 2006/48/EG innefattar definitionen av operativ risk även rättslig risk, med avseende på tekniska standarder för tillsyn för kapitalkrav för centrala motparter.
(5)
Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/48/EG och direktiv 2006/49/EG av den 14 juni 2006 om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut (5) bör användas som utgångspunkt vid fastställandet av kapitalkrav för kredit-, motparts- och marknadsrisker som inte täcks av särskilda finansiella medel, eftersom de liknar kapitalkraven för kreditinstitut och värdepappersföretag.
(6)
Centrala motparter behöver inte hålla kapital för transaktionsexponeringar eller bidrag till obeståndsfonder som är en följd av samverkansöverenskommelser, förutsatt att kraven i artiklarna 52 och 53 i förordning (EU) nr 648/2012 är uppfyllda. Om kraven inte är uppfyllda kan kopplingar mellan centrala motparter emellertid exponera dessa för ytterligare risk, om de säkerheter som de har ställt inte är helt skyddade och isolerade i händelse av konkurs, eller om bidragen till obeståndsfonden kan gå förlorade om en clearingmedlem hos den mottagande centrala motparten hamnar på obestånd. I sådana fall bör kapitalkravet därför även omfatta bidrag till obeståndsfonder och transaktionsexponeringar tillsammans med andra centrala motparter. För att undvika spridningseffekter bör behandlingen beträffande bidrag till obeståndsfonder hos andra centrala motparter i regel vara mer försiktig än behandlingen av kreditinstituts exponeringar mot centrala motparter. En central motparts egna medel som används för bidrag till obeståndsfonder hos en annan central motpart bör inte beaktas vid tillämpningen av artikel 16.2 i förordning (EU) nr 648/2012, eftersom de inte investeras enligt riktlinjerna för investeringar. De bör heller inte räknas två gånger när riskvägda exponeringar till följd av sådana bidrag beräknas.
(7)
Tidsåtgången för att avveckla verksamheten på ett ordnat sätt är helt beroende av den enskilda centrala motpartens clearingtjänster och den marknad på vilken den verkar, i synnerhet om en annan central motpart kan överta verksamheten. Därför bör antalet månader som krävs för avvecklingen baseras på den centrala motpartens egna beräkningar, vilket ska godkännas av den behöriga myndigheten. En lägsta gräns på sex månader behöver införas för att se till att kapitalkraven ligger på en säker nivå.
(8)
Affärsrisken för centrala motparter är beroende av deras effektivitet och av potentiella förändringar av det allmänna affärsläget som kan påverka deras finansiella ställning genom att intäkterna sjunker eller kostnaderna ökar så att det uppstår förluster som måste dras av från kapitalet. Eftersom affärsrisken är starkt beroende av varje centrala motparts individuella situation och kan orsakas av en rad faktorer, t.ex. ineffektiva rutiner, negativt marknadsläge, otillräcklig anpassning till den tekniska utvecklingen eller dåligt genomförande av affärsstrategier, bör kapitalkravet baseras på centrala motparters egna beräkningar, vilka ska godkännas av behörig myndighet. En lägsta gräns behöver införas för att se till att kapitalkraven ligger på säker nivå.
(9)
Europeiska bankmyndigheten (EBA) hade ett nära samarbete med Europeiska centralbankssystemet (ECBS) och genomförde samråd med Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (Esma) innan de förslag till tekniska standarder som förordningen grundas på lades fram. EBA genomförde även öppna offentliga samråd om förslagen till tekniska standarder för tillsyn, analyserade potentiell nytta och kostnad, samt begärde in ett yttrande från den intressentgrupp för bankfrågor som inrättats i enlighet med artikel 37 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1093/2010 (6).
(10)
Denna förordning grundar sig på de förslag till tekniska standarder för tillsyn som den europeiska tillsynsmyndigheten (Europeiska bankmyndigheten) har lagt fram för Europeiska kommissionen.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Kapitalkrav
1. En central motpart ska hålla kapital, inbegripet balanserade vinstmedel och reserver, som vid varje tidpunkt ska motsvara eller överstiga summan av
a)
den centrala motpartens kapitalkrav för avveckling eller omstrukturering av verksamheten, beräknat i enlighet med artikel 2,
b)
den centrala motpartens kapitalkrav för operativa och rättsliga risker, beräknat i enlighet med artikel 3,
c)
den centrala motpartens kapitalkrav för kredit-, motparts- och marknadsrisker, beräknat i enlighet med artikel 4,
d)
den centrala motpartens kapitalkrav för affärsrisk, beräknat i enlighet med artikel 5.
2. En central motpart ska ha infört rutiner för att upptäcka källor till risk som kan påverka den löpande verksamheten och beakta potentiella negativa effekter på dess intäkter, kostnader och kapital.
3. Om det kapital som en central motpart håller enligt punkt 1 understiger 110 procent av kapitalkraven eller understiger 110 procent av 7,5 miljoner euro (anmälningsgräns) ska den centrala motparten utan dröjsmål anmäla detta till den behöriga myndigheten och inkomma med uppdateringar minst en gång i veckan fram till dess att kapitalet åter ligger över anmälningsgränsen.
4. Anmälan ska vara skriftlig och innehålla följande information:
a)
Skälen till att den centrala motpartens kapital har hamnat under anmälningsgränsen och en redogörelse för den centrala motpartens finansiella ställning på kort sikt.
b)
En utförlig beskrivning av de åtgärder som den centrala motparten planerar att vidta för att fortlöpande uppfylla kapitalkraven.
Artikel 2
Kapitalkrav för avveckling eller omstrukturering
1. En central motpart ska dividera rörelsens årliga bruttokostnader med tolv för att fastställa bruttokostnaderna på månadsbasis och multiplicera resultatet med tidsåtgången för avveckling eller omstrukturering av verksamheten, vilken ska beräknas i enlighet med punkt 2. Resultatet av denna beräkning är det kapital som krävs för en ordnad avveckling eller omstrukturering av den centrala motpartens verksamhet.
2. För att fastställa den tidsåtgång för avveckling eller omstrukturering av verksamheten som avses i punkt 1 ska den centrala motparten överlämna sin egen beräkning av tidsåtgången till den behöriga myndigheten för godkännande i enlighet med den behöriga myndighetens befogenheter enligt avdelning III i förordning (EU) nr 648/2012. Den beräknade tidsåtgången ska vara tillräcklig för att även i ett ansträngt marknadsläge möjliggöra en ordnad avveckling eller omstrukturering av verksamheten, omorganisering av rörelsen, likvidering av clearingportföljen eller överlåtelse av clearingverksamheten till en annan central motpart. Beräkningen ska ta hänsyn till likviditet, storlek, löptidsstruktur och potentiella gränsöverskridande hinder när det gäller den centrala motpartens positioner och vilken typ av produkter som clearas. Den tidsåtgång för avveckling eller omstrukturering av verksamheten som används som utgångspunkt för att beräkna kapitalkravet får inte understiga sex månader.
3. En central motpart ska uppdatera sin beräkning av tidsåtgången för avveckling eller omstrukturering av verksamheten om de antaganden som ligger till grund för beräkningen förändras i väsentlig utsträckning, och överlämna den uppdaterade beräkningen till den behöriga myndigheten för godkännande.
4. Vid tillämpningen av denna artikel ska rörelsekostnaderna beräknas enligt de internationella redovisningsstandarderna (IFRS), som antogs genom förordning (EG) nr 1606/2002, eller i enlighet med rådets direktiv 78/660/EEG (7), 83/349/EEG (8) och 86/635/EEG (9), eller i enlighet med allmänt vedertagen redovisningspraxis i tredjeland som fastställts vara likvärdig med IFRS i enlighet med kommissionens förordning (EG) nr 1569/2007 (10) (eller redovisningsstandarder i ett tredjeland som får användas enligt artikel 4 i den förordningen), beroende på vad som är tillämpligt. Centrala motparter ska använda uppgifter från den senaste reviderade årsredovisningen.
Artikel 3
Kapitalkrav för operativa och rättsliga risker
1. Centrala motparter ska beräkna sina kapitalkrav för de operativa - inbegripet rättsliga - risker som avses i artikel 1 genom att använda antingen basmetoden (Basic Indicator Approach) eller internmätningsmetoden (Advanced Measurement Approach) i enlighet med direktiv 2006/48/EG, om inte annat följer av de restriktioner som fastställs i punkterna 2-7.
2. Centrala motparter kan använda basmetoden för att beräkna sina kapitalkrav för operativa risker i enlighet med artikel 103 i direktiv 2006/48/EG.
3. Centrala motparter ska ha ett väl dokumenterat system för bedömning och hantering av operativa risker som ska innefatta en tydlig ansvarsfördelning. Centrala motparter ska fastställa sin exponering mot operativa risker och spåra relevanta uppgifter om operativa risker, inbegripet uppgifter om väsentliga förluster. Systemet ska regelbundet granskas av en oberoende part som har den kompetens som krävs för en sådan granskning.
4. Centrala motparters system för bedömning av operativa risker ska vara en integrerad del av deras riskhanteringsprocesser. Resultaten av bedömningarna ska integreras i processen för att följa upp och kontrollera den centrala motpartens riskprofil när det gäller operativa risker.
5. Centrala motparter ska ha ett system för rapportering till den högsta ledningen som innebär att operativa risker rapporteras till relevanta funktioner inom instituten. Centrala motparter ska ha rutiner för att vida lämpliga åtgärder utifrån den information som rapporteras till ledningen.
6. Centrala motparter kan även ansöka hos behörig myndighet om tillstånd att använda internmätningsmetoden. Den behöriga myndigheten får ge centrala motparter tillstånd att använda internmätningsmetoder som bygger på deras egna mätningsmetoder för operativa risker i enlighet med artikel 105 i direktiv 2006/48/EG.
7. Centrala motparter som i enlighet med punkt 6 använder internmätningsmetoden för att beräkna sina kapitalkrav för operativa risker ska hålla kapital som vid varje tidpunkt ska motsvara eller överstiga 80 procent av det kapital som krävs enligt den basmetod som avses i punkt 2.
Artikel 4
Kapitalkrav för kredit-, motparts- och marknadsrisker som inte redan täcks av särskilda finansiella medel enligt artiklarna 41-44 i förordning (EU) nr 648/2012
1. En central motpart ska beräkna sina kapitalkrav som avses i artikel 1 som summan av 8 procent av sina riskvägda exponeringar mot kredit- och motpartsrisker och kapitalkrav för marknadsrisker beräknat enligt direktiv 2006/48/EG och 2006/49/EG, om inte annat följer av de restriktioner som fastställs i punkterna 2-5.
2. För beräkningen av kapitalkrav för marknadsrisker som inte redan täcks av särskilda finansiella medel enligt artiklarna 41-44 i förordning (EU) nr 648/2012 ska den centrala motparten använda de metoder som föreskrivs i bilagorna I-IV till direktiv 2006/49/EG.
3. För beräkningen av riskvägda exponeringar mot kreditrisker som inte redan täcks av särskilda finansiella medel enligt artiklarna 41-44 i förordning (EU) nr 648/2012 ska den centrala motparten använda schablonmetoden för kreditrisker som föreskrivs i artiklarna 78-83 i direktiv 2006/48/EG.
4. För beräkningen av riskvägda exponeringar mot kreditrisker som inte redan täcks av särskilda finansiella medel enligt artiklarna 41-44 i förordning (EU) nr 648/2012 ska den centrala motparten använda marknadsvärderingsmetoden som anges i del 3 i bilaga III till direktiv 2006/48/EG och den fullständiga metoden för finansiella säkerheter för tillämpning av schabloniserade volatilitetsjusteringar enligt del 3 i bilaga VIII till direktiv 2006/48/EG.
5. Om samtliga villkor i artiklarna 52 och 53 i förordning (EU) nr 648/2012 inte är uppfyllda och en central motpart inte använder sina egna medel ska den centrala motparten tillämpa en riskvikt på 1 250 procent av sin exponering till följd av bidrag till en annan central motparts obeståndsfond och en riskvikt på 2 procent av sina transaktionsexponeringar tillsammans med en annan central motpart.
Artikel 5
Kapitalkrav för affärsrisker
1. Centrala motparter ska på grundval av rimligen förutsebara negativa scenarier som är relevanta för deras affärsmodeller själva beräkna det kapital som behövs för att täcka förluster till följd av affärsrisker och överlämna beräkningen till den behöriga myndigheten för godkännande i enlighet med den behöriga myndighetens befogenheter enligt avdelning III i förordning (EU) nr 648/2012.
2. Kapitalkravet för affärsrisker ska motsvara den godkända beräkningen och får inte vara lägre än ett belopp motsvarande 25 procent av rörelsens årliga bruttokostnader. Vid tillämpningen av denna artikel ska rörelsens bruttokostnader beräknas i enlighet med artikel 2.4.
Artikel 6
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdat i Bryssel den 19 december 2012.