РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 542/2014 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 15 май 2014 година
за изменение на Регламент (ЕС) № 1215/2012 по отношение на правилата, които се прилагат към Единния патентен съд и Съда на Бенелюкс
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 81, параграф 2, букви а), в) и д) от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
На 19 февруари 2013 г. Кралство Белгия, Република България, Чешката република, Кралство Дания, Федерална република Германия, Република Естония, Ирландия, Република Гърция, Френската република, Италианската република, Република Кипър, Република Латвия, Република Литва, Великото херцогство Люксембург, Унгария, Република Малта, Кралство Нидерландия, Република Австрия, Португалската република, Румъния, Република Словения, Словашката република, Република Финландия, Кралство Швеция и Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия подписаха Споразумение относно Единен патентен съд (3) („Споразумението относно ЕПС“). В Споразумението относно ЕПС се предвижда, че то не влиза в сила преди първия ден от четвъртия месец след датата на влизане в сила на измененията на Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета (4) по отношение на връзката на посочения регламент със Споразумението относно ЕПС.
(2)
На 15 октомври 2012 г. Кралство Белгия, Великото херцогство Люксембург и Кралство Нидерландия - страни по Договора от 31 март 1965 г. относно създаването и статута на Съда на Бенелюкс („Договора за Съда на Бенелюкс“), подписаха протокол за изменение на този договор. С протокола стана възможно да се прехвърли компетентност на Съда на Бенелюкс по конкретни въпроси, попадащи в приложното поле на Регламент (ЕС) № 1215/2012.
(3)
Необходимо е да се уреди връзката между Регламент (ЕС) № 1215/2012, от една страна, и Споразумението относно ЕПС и Договора за Съда на Бенелюкс, от друга страна, посредством изменения на посочения регламент.
(4)
Единният патентен съд и Съдът на Бенелюкс следва да се считат за съдилища по смисъла на Регламент (ЕС) № 1215/2012, за да се гарантира правна сигурност и предвидимост за ответниците, които могат да бъдат изправени пред тези две съдилища на място на територията на държава членка, различна от определената съгласно правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012.
(5)
Измененията на Регламент (ЕС) № 1215/2012, предвидени в настоящия регламент по отношение на Единния патентен съд, целят установяването на международната компетентност на този съд и не засягат вътрешното разпределение на производствата между отделенията на този съд, нито правилата, предвидени в Споразумението относно ЕПС по отношение на упражняването на компетентност, включително изключителна компетентност, по време на преходния период, предвиден в това споразумение.
(6)
В качеството си на съдилища, които са общи за няколко държави членки, Единният патентен съд и Съдът на Бенелюкс не могат, за разлика от съдилищата в една държава членка, да упражняват своята компетентност въз основа на националното право спрямо ответници, които нямат местоживеене в държава членка. Следователно, за да се даде възможност на тези две съдилища да упражняват компетентност спрямо такива ответници, по отношение на въпросите от компетентността съответно на Единния патентен съд и на Съда на Бенелюкс правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012 следва да се прилагат и спрямо ответници с местоживеене в трети държави. Със съществуващите правила за компетентност на Регламент (ЕС) № 1215/2012 се осигурява тясна връзка между производствата, по отношение на които се прилага посоченият регламент, и територията на държавите членки. Следователно е целесъобразно да се разшири приложното поле на тези правила, така че те да се прилагат за производствата срещу всички ответници, независимо от тяхното местоживеене. При прилагането на правилата относно компетентността, предвидени в Регламент (ЕС) № 1215/2012, Единният патентен съд и Съдът на Бенелюкс (всеки от които е наричан по-долу „общ съд“) следва да прилагат само онези правила, които са подходящи за въпроса, по който им е предоставена компетентност.
(7)
Съответният общ съд следва да може да разглежда спорове, които включват ответници от трети държави, въз основа на правилото за субсидиарна компетентност в производства, свързани с нарушение на европейски патент, причиняващо вреди както в рамките на Съюза, така и извън него. Тази субсидиарна компетентност следва да бъде упражнявана, когато имущество, което принадлежи на ответника, се намира на територията на която и да било държава членка - страна по инструмента за създаване на съответния общ съд, и когато спорът е свързан с която и да е такава държава членка в достатъчна степен, например когато ищецът е с местоживеене в тази държава или когато доказателствата във връзка със спора се намират в нея. Когато установява компетентността си, общият съд следва да вземе предвид стойността на въпросното имущество, която не следва да бъде незначителна и която следва да направи изпълнението на съдебното решение възможно, поне отчасти, в държавите членки, които са страни по инструмента за създаване на съответния общ съд.
(8)
Правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012 относно висящ процес (lis pendens) и свързани искове, които имат за цел предотвратяването на успоредни производства и постановяването на противоречиви съдебни решения, следва да се прилагат, когато са предявени искове пред общ съд и пред съд на държава членка, в която Споразумението относно ЕПС или, в зависимост от случая, Договора за Съда на Бенелюкс не се прилага.
(9)
Правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012 относно висящ процес (lis pendens) и свързани искове следва да се прилагат също така в случаите, в които по време на преходния период, предвиден в Споразумението относно ЕПС, искове по някои видове спорове са предявени в Единния патентен съд, от една страна, и в национален съд на държава членка, която е страна по Споразумението относно ЕПС, от друга страна.
(10)
Съдебните решения на Единния патентен съд или на Съда на Бенелюкс следва да се признават и изпълняват в съответствие с Регламент (ЕС) № 1215/2012 и в държава членка, която не е страна по Споразумението относно ЕПС или по Договора за Съда на Бенелюкс, в зависимост от случая.
(11)
Съдебните решения, постановени от съдилищата на държава членка, която не е страна по Споразумението относно ЕПС или по Договора за Съда на Бенелюкс, в зависимост от случая, следва да се признават и изпълняват в друга държава членка в съответствие с Регламент (ЕС) № 1215/2012.
(12)
Поради това Регламент (ЕС) № 1215/2012 следва да бъде съответно изменен.
(13)
Доколкото целта на настоящия регламент не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки, а поради обхвата и последиците му може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз (ДЕС). В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тази цел.
(14)
В съответствие с член 3 и член 4а, параграф 1 от Протокол (№ 21) относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към ДЕС и към Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), тези държави членки са нотифицирали желанието си да участват в приемането и прилагането на настоящия регламент.
(15)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол (№ 22) относно позицията на Дания, приложен към ДЕС и към ДФЕС, Дания не участва в приемането на настоящия регламент и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане, без да се засяга възможността Дания да прилага измененията на Регламент (ЕС) № 1215/2012, предвидени в настоящия регламент, съгласно член 3 от Споразумението от 19 октомври 2005 г. между Европейската общност и Кралство Дания относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (5),
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
В глава VII на Регламент (ЕС) № 1215/ 2012 се вмъкват следните членове:
„Член 71а
1. За целите на настоящия регламент съд, който е общ за няколко държави членки съгласно параграф 2 („общ съд“), е съд на държава членка, когато съгласно инструмента за неговото създаване същият общ съд упражнява компетентност по въпроси, попадащи в приложното поле на настоящия регламент.
2. За целите на настоящия регламент всяко от следните съдилища представлява общ съд:
а)
Единният патентен съд, създаден със Споразумението относно Единен патентен съд, подписано на 19 февруари 2013 г. („Споразумението относно ЕПС“); и
б)
Съдът на Бенелюкс, създаден с Договора от 31 март 1965 г. относно създаването и статута на Съда на Бенелюкс („Договорът за Съда на Бенелюкс“).
Член 71б
Компетентността на всеки общ съд се определя, както следва:
1)
общият съд е компетентен, когато съгласно настоящия регламент съдилищата на държава членка, която е страна по инструмента за създаване на общия съд, биха били компетентни по въпрос, уреден от този инструмент;
2)
когато ответникът няма местоживеене в държава членка и настоящият регламент не предоставя компетентност спрямо него по друг начин, глава II се прилага, доколкото е уместно, независимо от местоживеенето на ответника.
Може да се подаде молба пред общия съд за временни, включително обезпечителни, мерки, дори ако съдилищата на трета държава са компетентни по съществото на делото;
3)
когато общият съд е компетентен спрямо ответник съгласно точка 2 относно спор, свързан с нарушение на европейски патент, причиняващо вреди в рамките на Съюза, този съд може да упражни компетентност и по отношение на вреди извън Съюза, причинени от това нарушение.
Тази компетентност се предоставя само ако имуществото, което принадлежи на ответника се намира на територията на държава членка, която е страна по инструмента за създаване на общия съд и спорът е свързан в достатъчна степен с тази държава членка.
Член 71в
1. Членове 29-32 се прилагат, когато е предявен иск в общ съд и в съд на държава членка, която не е страна по инструмента за създаване на този общ съд.
2. Членове 29-32 се прилагат, когато по време на преходния период, предвиден в член 83 от Споразумението относно ЕПС, е предявен иск в Единния патентен съд и в съд на държава членка, която е страна по Споразумението относно ЕПС.
Член 71г
Настоящият регламент се прилага по отношение на признаването и изпълнението на:
а)
съдебните решения на общ съд, които трябва да бъдат признати и изпълнени в държава членка, която не е страна по инструмента за създаване на общия съд; и
б)
съдебните решения, постановени от съдилищата на държава членка, която не е страна по инструмента за създаване на общия съд, които трябва да бъдат признати и изпълнени в държава членка - страна по този инструмент.
Когато обаче признаването и изпълнението на съдебно решение, постановено от съответния общ съд, се иска в държава членка - страна по инструмента за създаване на този съд, вместо правилата на настоящия регламент се прилагат правилата на съответния инструмент за признаване и прилагане.“
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 10 януари 2015 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко в държавите членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Брюксел на 15 май 2014 година.
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 542/2014
av den 15 maj 2014
om ändring av förordning (EU) nr 1215/2012 beträffande de regler som ska tillämpas vad gäller den enhetliga patentdomstolen och Beneluxdomstolen
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 81.2 a, c och e,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och
av följande skäl:
(1)
Den 19 februari 2013 undertecknade Konungariket Belgien, Republiken Bulgarien, Republiken Tjeckien, Konungariket Danmark, Förbundsrepubliken Tyskland, Republiken Estland, Irland, Republiken Grekland, Republiken Frankrike, Republiken Italien, Republiken Cypern, Republiken Lettland, Republiken Litauen, Storhertigdömet Luxemburg, Ungern, Republiken Malta, Konungariket Nederländerna, Republiken Österrike, Republiken Portugal, Rumänien, Republiken Slovenien, Republiken Slovakien, Republiken Finland, Konungariket Sverige och Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland avtalet om en enhetlig patentdomstol (3). Enligt avtalet om en enhetlig patentdomstol ska det inte träda i kraft före den första dagen i den fjärde månaden efter dagen för ikraftträdande av ändringarna av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 (4) vad gäller förhållandet mellan den förordningen och avtalet om en enhetlig patentdomstol.
(2)
Den 15 oktober 2012 undertecknade Konungariket Belgien, Storhertigdömet Luxemburg och Konungariket Nederländerna, som är parter i fördraget av den 31 mars 1965 om upprättande och stadgar för en Beneluxdomstol (nedan kallat fördraget om Beneluxdomstolen), ett protokoll om ändring av det fördraget. Det protokollet gjorde det möjligt att överföra behörighet till Beneluxdomstolen i särskilda frågor som omfattas av tillämpningsområdet för förordning (EU) nr 1215/2012.
(3)
Förhållandet mellan förordning (EU) nr 1215/2012 och avtalet om en enhetlig patentdomstol respektive fördraget om Beneluxdomstolen måste regleras genom ändringar av den förordningen.
(4)
Den enhetliga patentdomstolen och Beneluxdomstolen bör anses som domstolar i den mening som avses i förordning (EU) nr 1215/2012, för att tillgodose kraven på rättssäkerhet och förutsebarhet för svarande mot vilka talan skulle kunna väckas vid dessa två domstolar på en ort som är belägen i en annan medlemsstat än den som anges genom bestämmelserna i förordning (EU) nr 1215/2012.
(5)
De ändringar av förordning (EU) nr 1215/2012 som föreskrivs i den härförordningen vad gäller den enhetliga patentdomstolen är avsedda att bestämma den domstolens internationella behörighet och påverkar inte den interna fördelningen av förfaranden mellan den domstolens avdelningar och inte heller de bestämmelser som föreskrivs i avtalet om en enhetlig patentdomstol i fråga om utövande av behörighet, däribland exklusiv behörighet, under den övergångsperiod som föreskrivs i det avtalet.
(6)
Den enhetliga patentdomstolen och Beneluxdomstolen, som är gemensamma domstolar för flera medlemsstater, kan inte, till skillnad från en domstol i en medlemsstat, utöva behörighet med stöd av nationell rätt gentemot svarande som inte har hemvist i en medlemsstat. För att dessa två domstolar ska kunna utöva behörighet i förhållande till sådana svarande bör därför bestämmelserna i förordning (EU) nr 1215/2012, vad gäller frågor som omfattas av den enhetliga patentdomstolens respektive Beneluxdomstolens behörighet, vara tillämpliga även på svarande med hemvist i tredjeländer. De befintliga behörighetsreglerna i förordning (EU) nr 1215/2012 säkerställer en nära koppling mellan de förfaranden på vilka den förordningen är tillämplig och medlemsstaternas territorium. Det är därför lämpligt att utvidga dessa regler till att gälla talan mot alla svarande, oavsett deras hemvist. Vid tillämpningen av behörighetsreglerna i förordning (EU) nr 1215/2012 bör den enhetliga patentdomstolen och Beneluxdomstolen (nedan var och en kallade en gemensam domstol) endast tillämpa de bestämmelser som är lämpliga för den sakfråga för vilka de har getts behörighet.
(7)
En gemensam domstol bör kunna handlägga tvister där svarande från tredjeländer på grundval av en subsidiär regel om behörighet i förfaranden angående ett intrång i ett europeiskt patent som ger upphov till skada såväl inom som utanför unionen. Sådan subsidiär behörighet bör utövas om egendom som tillhör svaranden befinner sig i en medlemsstat som är part i det instrument genom vilket den gemensamma domstolen inrättades och om tvisten i fråga har tillräcklig anknytning till en sådan medlemsstat, till exempel på grund av att käranden har sin hemvist där eller att bevisning i tvisten är tillgänglig där. Vid bestämmande av sin behörighet bör den gemensamma domstolen ta hänsyn till värdet på egendomen i fråga, vilket inte bör vara obetydligt och vilket bör göra det möjligt att åtminstone delvis verkställa domen i medlemsstater som är parter i instrumentet om inrättande av den gemensamma domstolen.
(8)
Bestämmelserna i förordning (EU) nr 1215/2012 om litispendens och mål som har samband med varandra, som syftar till att förhindra parallella förfaranden och inbördes oförenliga domar, bör tillämpas om talan väcks vid en gemensam domstol och vid domstol i en medlemsstat där avtalet om en enhetlig patentdomstol eller, allt efter omständigheterna, fördraget om Beneluxdomstolen inte är tillämpligt.
(9)
Bestämmelserna i förordning (EU) nr 1215/2012 om litispendens och mål som har samband med varandra bör även vara tillämpliga om, under den övergångsperiod som föreskrivs i avtalet om en enhetlig patentdomstol, talan väcks i vissa typer av tvister vid, å ena sidan, den enhetliga patentdomstolen, och, å den andra sidan, en nationell domstol i en medlemsstat som är part i avtalet om en enhetlig patentdomstol.
(10)
Domar som meddelats av den enhetliga patentdomstolen eller av Beneluxdomstolen bör erkännas och verkställas i enlighet med förordning (EU) nr 1215/2012 i en medlemsstat som inte är part i avtalet om en enhetlig patentdomstol eller fördraget om Beneluxdomstolen, allt efter omständigheterna.
(11)
Domar som meddelats av domstol i en medlemsstat som inte är part i avtalet om en enhetlig patentdomstol eller fördraget om Beneluxdomstolen, allt efter omständigheterna, bör erkännas och verkställas i en annan medlemsstat i enlighet med förordning (EU) nr 1215/2012.
(12)
Förordning (EU) nr 1215/2012 bör därför ändras i enlighet med detta.
(13)
Eftersom målet för denna förordning inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare, på grund av dess omfattning och verkningar, kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget). I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.
(14)
I enlighet med artiklarna 3 och 4a.1 i protokoll nr 21 om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till EU-fördraget och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), har dessa medlemsstater meddelat att de önskar delta i antagandet och tillämpningen av denna förordning.
(15)
I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till EU-fördraget och EUF-fördraget, deltar Danmark inte i antagandet av den här förordningen, som inte är bindande för eller tillämplig på Danmark, dock utan att detta påverkar Danmarks möjlighet att tillämpa de ändringar av förordning (EU) nr 1215/2012 som fastställs i denna förordning i enlighet med artikel 3 i avtalet av den 19 oktober 2005 mellan Europeiska gemenskapen och Konungariket Danmark om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (5).
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
I förordning (EU) nr 1215/2012 ska följande artiklar införas i kapitel VII:
”Artikel 71a
1. I denna förordning avses med en gemensam domstol för flera medlemsstater i enlighet med vad som anges i punkt 2 (nedan kallad en gemensam domstol) en domstol i någon av medlemsstaterna när en sådan gemensam domstol i enlighet med det instrument genom vilket den inrättats utövar sin behörighet i sådana frågor som omfattas av denna förordnings tillämpningsområde.
2. I denna förordning ska var och en av följande domstolar anses vara en gemensam domstol:
a)
Den enhetliga patentdomstolen, som inrättades genom det avtal om en enhetlig patentdomstol som undertecknades den 19 februari 2013 (nedan kallat avtalet om en enhetlig patentdomstol).
b)
Beneluxdomstolen, som inrättades genom fördraget av den 31 mars 1965 om upprättande och stadgar för en Beneluxdomstol (nedan kallat fördraget om Beneluxdomstolen).
Artikel 71b
En gemensam domstols behörighet ska bestämmas på följande sätt:
1.
En gemensam domstol ska vara behörig enligt denna förordning om domstolarna i en medlemsstat som är part i det instrument genom vilket den gemensamma domstolen inrättades skulle vara behöriga i frågor som omfattas av det instrumentet.
2.
Om svaranden inte har sin hemvist i en medlemsstat, och denna förordning inte heller i övrigt ger behörighet i förhållande till denne, ska kapitel II tillämpas, när så är lämpligt, oavsett var svaranden har sin hemvist.
Ansökan får lämnas in till en gemensam domstol angående en interimistisk åtgärd, inbegripet en säkerhetsåtgärd, även om domstolarna i ett tredjeland är behöriga att pröva målet i sak.
3.
Om en gemensam domstol är behörig i förhållande till en svarande enligt punkt 2 i en tvist rörande ett intrång i ett europeiskt patent som innebär att skada uppstår inom unionen, kan denna domstol också utöva behörighet när det gäller skada som uppstår utanför unionen till följd av ett sådant intrång.
En sådan behörighet får endast bestämmas om egendom som tillhör svaranden befinner sig i en medlemsstat som är part i det instrument genom vilket den gemensamma domstolen inrättades och om tvisten har tillräcklig anknytning till någon sådan medlemsstat.
Artikel 71c
1. Artiklarna 29-32 ska vara tillämpliga när talan väcks vid en gemensam domstol och vid en domstol i en medlemsstat som inte är part i det instrument genom vilket den gemensamma domstolen inrättades.
2. Artiklarna 29-32 ska vara tillämpliga när, under den övergångsperiod som avses i artikel 83 i avtalet om en enhetlig patentdomstol, talan väcks vid den enhetliga patentdomstolen och vid en domstol i en medlemsstat som är part i avtalet om en enhetlig patentdomstol.
Artikel 71d
Denna förordning ska tillämpas på erkännande och verkställighet av
a)
domar som meddelats av en gemensam domstol som ska erkännas och verkställas i en medlemsstat som inte är part i det instrument genom vilket den gemensamma domstolen inrättades, och
b)
domar som meddelats av domstolar i en medlemsstat som inte är part i det instrument genom vilket den gemensamma domstolen inrättades och som ska erkännas och verkställas i en medlemsstat som är part i det instrumentet.
Om erkännande och verkställighet av en dom som har meddelats av en gemensam domstol söks i en medlemsstat som är part i det instrument genom vilket den gemensamma domstolen inrättades, är det dock bestämmelserna om erkännande och verkställighet i det instrumentet som ska gälla i stället för bestämmelserna i denna förordning.”
Artikel 2
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Den ska tillämpas från och med den 10 januari 2015.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna i enlighet med fördragen.
Utfärdad i Bryssel den 15 maj 2014.