ROZHODNUTÍ PŘEDSEDY EVROPSKÉ KOMISE
ze dne 29. února 2012
o funkci a mandátu úředníka pro slyšení v určitých obchodních řízeních
(2012/199/EU)
PŘEDSEDA EVROPSKÉ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na jednací řád Komise (1), a zejména článek 22 uvedeného řádu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Právo na řádnou správu představuje zavedenou zásadu práva Evropské unie, což zahrnuje i procesní práva stran zúčastněných ve správním řízení, jehož výsledek může mít vliv na jejich zájmy.
(2)
Tato zásada práva Evropské unie je zakotvena v článku 41 Listiny základních práv Evropské unie (2). Práva osoby, jejíž zájmy jsou dotčeny obchodním řízení, zakotvená v čl. 41 odst. 1 a v čl. 41 odst. 2 Listiny, jsou rovněž buď výslovně stanovena, nebo by měla být, jelikož se jedná o obecné právní zásady, aplikována v nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (3), nařízení Rady (ES) č. 597/2009 ze dne 11. června 2009 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (4), nařízení Rady (ES) č. 260/2009 ze dne 26. února 2009 o společných pravidlech dovozu (5), nařízení Rady (ES) č. 625/2009 ze dne 7. července 2009 o společných pravidlech dovozu z některých třetích zemí (6), nařízení Rady (ES) č. 3286/94 ze dne 22. prosince 1994, kterým se stanoví postupy Společenství v oblasti společné obchodní politiky k zajištění výkonu práv Společenství podle mezinárodních obchodních pravidel, zejména pravidel sjednaných v rámci Světové obchodní organizace (7), nařízení Rady (ES) č. 385/96 ze dne 29. ledna 1996 o ochraně proti cenám působícím újmu v loďařství (8), nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 868/2004 ze dne 21. dubna 2004 o ochraně před poskytováním dotací a před nekalými cenovými praktikami způsobujícími újmu leteckým dopravcům Společenství při poskytování leteckých služeb ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (9), nařízení Rady (ES) č. 732/2008 ze dne 22. července 2008 o uplatňování systému všeobecných celních preferencí od 1. ledna 2009 a o změně nařízení (ES) č. 552/97, (ES) č. 1933/2006 a nařízení Komise (ES) č. 1100/2006 a (ES) č. 964/2007 (10), nařízení Rady (ES) č. 1515/2001 ze dne 23. července 2001 o opatřeních, která může Společenství přijmout na základě zprávy přijaté orgánem WTO pro řešení sporů o antidumpingových a antisubvenčních opatřeních (11) a v nařízení Rady (ES) č. 427/2003 ze dne 3. března 2003 o přechodném ochranném mechanismu pro určité dovážené produkty pocházející z Čínské lidové republiky a o změně nařízení (ES) č. 519/94 o společných pravidlech dovozu z některých třetích zemí (12).
(3)
Od 1. ledna 2007 je úkolem spočívajícím v zabezpečení účinného výkonu procesních práv zúčastněných stran a zajištění toho, aby obchodní řízení upravená ve shora uvedených nařízeních byla vedena nestranně, spravedlivě a v přiměřené lhůtě, pověřen úředník Generálního ředitelství pro obchod se zkušenostmi ve věcech ochrany obchodu, tak zvaný „úředník pro slyšení“.
(4)
Pro potřeby posílení této úlohy a zvýšení transparentnosti a procesní spravedlnosti příslušných řízení je nyní vhodné posílit tuto funkci úředníka pro slyšení v Komisi a stanovit jeho kompetence.
(5)
Výkon této funkce by měl být svěřen nezávislé osobě se zkušenostmi v oblasti obchodních řízení. Úředník pro slyšení by měl být jmenován Komisí v souladu s pravidly zakotvenými ve služebním řádu úředníků a pracovním řádu ostatních zaměstnanců Unie.
(6)
Aby byla zajištěna jeho nezávislost, měl by být úředník pro slyšení pro správní účely přiřazen ke členovi Komise odpovědnému za obchodní politiku.
(7)
Základními právy a povinnostmi úředníka pro slyšení stanovenými v tomto rozhodnutí jsou poskytovat poradenství komisaři odpovědnému za obchodní politiku a generálnímu řediteli generálního ředitelství pro obchod; být zárukou dodržování procesních práv; umožňovat přístup ke spisu; přijímat rozhodnutí o důvěrné povaze dokumentů; přezkoumávat stanoviska správy k prodlužování lhůt. Úředník pro slyšení by měl usilovat o zajištění toho, aby bylo při koncipování právních aktů nebo návrhů Komise přihlíženo ke všem rozhodným skutečnostem bez ohledu na to, zda jsou pro dotčené strany příznivé nebo nepříznivé.
(8)
Za účelem posílení procesních záruk výkonu procesních práv zúčastněných stran je nezbytné určit druhy slyšení a pevně stanovit pravidla pořádání a vedení slyšení s úředníkem pro slyšení a následného postupu.
(9)
Pravomoc úředníka pro slyšení rozhodovat o otázkách týkajících se přístupu ke spisu, důvěrnosti a lhůt by měla účastníkům obchodního řízení poskytnout dodatečnou procesní záruku, aniž by tím byly dotčeny lhůty závazné pro dané řízení.
(10)
Zprávy by měly zajistit, že hlavním otázkám, kterými se úředník pro slyšení zabývá, a jeho hlavním doporučením je věnována pozornost rozhodovacích subjektů, což představuje dodatečnou záruku dodržování práv stran dotčených obchodním řízením. Výroční zprávy by rovněž měly o činnosti úředníka pro slyšení informovat členské státy EU, Evropský parlament a veřejnost.
(11)
Při zpřístupňování informací o fyzických osobách by měla být zvláštní pozornost věnována nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (13).
(12)
Tímto rozhodnutím by neměla být dotčena obecná pravidla pro udělování nebo vylučování práva přístupu k dokumentům Komise,
ROZHODL TAKTO:
Článek 1
Úředník pro slyšení
1. V rámci Komise se zřizuje zvláštní funkce úředníka pro slyšení v obchodních řízeních.
2. Úkolem úředníka pro slyšení je zaručit účinný výkon procesních práv zúčastněných stran stanovených v níže uvedených nařízeních (dále jen „základní nařízení“) a zajistit, aby obchodní řízení podle uvedených nařízení byla vedena nestranně, spravedlivě a v přiměřené lhůtě. Těmito základními nařízeními jsou:
a)
nařízení (ES) č. 1225/2009, a zejména čl. 5 odst. 10 a 11, čl. 6 odst. 5, 6, 7 a 8, čl. 8 odst. 3, 4 a 9, články 18, 19, 20 a 21;
b)
nařízení (ES) č. 597/2009, a zejména čl. 10 odst. 12 a 13, čl. 11 odst. 5, 6, 7, 8 a 10, čl. 13 odst. 3, 4 a 9, články 28, 29, 30 a 31;
c)
nařízení (ES) č. 260/2009, a zejména články 6 a 9;
d)
nařízení (ES) č. 625/2009, a zejména články 5 a 7;
e)
nařízení (ES) č. 3286/94, a zejména články 8 a 9;
f)
nařízení (ES) č. 385/96, a zejména čl. 5 odst. 12 a 13, čl. 6 odst. 5, 6, 7 a 8, články 12, 13 a 14;
g)
nařízení (ES) č. 868/2004, a zejména články 7 a 8;
h)
nařízení (ES) č. 732/2008, a zejména články 18, 19 a 20;
i)
nařízení (ES) č. 1515/2001, a zejména čl. 1 odst. 2 a čl. 2 odst. 2;
j)
nařízení (ES) č. 427/2003, a zejména čl. 5 odst. 5, čl. 6 odst. 4, 5 a 6, čl. 17 odst. 2 a 3 a článek 18.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se použijí tyto definice:
a)
„obchodním řízením“ se rozumí šetření nebo správní řízení vedené útvary Komise podle některého ze základních nařízení;
b)
„zúčastněnou stranou“ se rozumí osoba, jejíž zájmy jsou dotčeny obchodním řízením, podle definice v příslušném základním nařízení;
c)
„právy zúčastněných stran“ se rozumí procesní práva a právo jakékoli osoby na to, aby byla její záležitost v obchodním řízení vyřízena nestranně, spravedlivě a v přiměřené lhůtě.
Článek 3
Jmenování - odvolání a zastupování
1. Úředník pro slyšení je jmenován Komisí v souladu s pravidly stanovenými ve služebním řádu úředníků a pracovním řádu ostatních zaměstnanců Evropských společenství.
2. Jmenování úředníka pro slyšení se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie. Každé přerušení, odvolání nebo přeložení úředníka pro slyšení provedené jakýmkoli postupem je předmětem odůvodněného rozhodnutí Komise. Toto rozhodnutí se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie.
3. Úředník pro slyšení je pro administrativní účely přiřazen ke členovi Komise odpovědnému za obchodní politiku.
4. Pokud není úředník pro slyšení schopen konat, určí člen Komise odpovědný za obchodní politiku, pokud možno po projednání s úředníkem pro slyšení, jiného úředníka, který není v daném případu zúčastněn a má dostatečné zkušenosti s obchodním řízením, aby vykonával povinnosti úředníka pro slyšení.
Článek 4
Zásady intervence úředníka pro slyšení
1. Při výkonu svých povinností jedná úředník pro slyšení nezávisle. Úředník pro slyšení nepřijímá při plnění svých úkolů žádné pokyny.
2. Při plnění svých povinností dbá úředník pro slyšení na nutnost účinné aplikace základních nařízení v souladu s platnými právními předpisy Unie a zásadami stanovenými Soudním dvorem Evropské unie.
3. Při výkonu své funkce má úředník pro slyšení neomezený přístup k veškerým spisům souvisejícím s obchodním řízením, a to bez zbytečného odkladu a v kterékoli fázi řízení.
4. Úředník pro slyšení činí rozhodnutí podle tohoto rozhodnutí a může dávat útvarům Komise odpovědným za šetření svá doporučení ohledně jakékoli záležitosti týkající se práv zúčastněných stran, které si vyžádaly jeho intervenci. Úředník pro slyšení usiluje o zajištění toho, aby bylo při přípravě předloh právních aktů nebo návrhů Komise přihlíženo ke všem rozhodným skutečnostem bez ohledu na to, zda jsou pro dotčené strany příznivé nebo nepříznivé.
5. Úředníkovi pro slyšení jsou odpovědným ředitelem nebo jeho zástupcem poskytovány informace o vývoji řízení, v němž úředník pro slyšení intervenoval, až do přijetí právního aktu v konečném znění Komisí, resp. Radou. Úředník pro slyšení je bezodkladně informován o jakékoli podstatné změně postoje Komise v závěrečné fázi obchodního řízení, aby mohl posoudit veškeré potenciální dopady na práva zúčastněných stran.
6. Úředník pro slyšení poskytuje členovi Komise odpovědnému za obchodní politiku, případně generálnímu řediteli, poradenství ohledně následného postupu po vydání jeho doporučení a v případě potřeby též ohledně možných prostředků nápravy.
7. Odpovědný ředitel konzultuje s úředníkem pro slyšení změny nebo aktualizace politiky týkající se procesních záležitostí a hmotněprávních otázek, které mají dopad na práva zúčastněných stran podle definice v článku 2 tohoto rozhodnutí. S úředníkem pro slyšení lze konzultovat i jakoukoli jinou otázku plynoucí z obchodního řízení.
8. Úředník pro slyšení může členovi Komise odpovědnému za obchodní politiku a v případě potřeby i generálnímu řediteli pro obchod předkládat svá zjištění a doporučení k jakékoli záležitosti plynoucí z obchodního řízení.
Článek 5
Podmínky intervence úředníka pro slyšení - načasování - informace
1. Úředník pro slyšení jedná na žádost zúčastněných stran, člena Komise odpovědného za obchodní politiku, generálního ředitele, ředitele odpovědného za obchodního řízení či jeho zástupce nebo ředitele jiných útvarů, s nímž je obchodní řízení konzultováno.
2. Úředník pro slyšení může intervenovat v kterékoli fázi obchodního řízení, s řádným přihlédnutím k závazným lhůtám platným pro takové řízení.
3. Úředník pro slyšení je vázán lhůtami použitelnými v obchodním řízení v souladu se základními nařízeními.
4. Ke každému právnímu aktu v konečném znění nebo návrhu Komise se vždy přikládá oznámení úředníka pro slyšení uvádějící, zda úředník pro slyšení v předmětném řízení intervenoval a jaká byla povaha jeho intervence.
Článek 6
Slyšení
1. Úředník pro slyšení může na žádost nebo v případech a za podmínek stanovených v základních nařízeních pořádat a vést dva druhy slyšení: slyšení mezi jednotlivou zúčastněnou stranou nebo skupinou zúčastněných stran s podobnými zájmy a útvary Komise odpovědnými za šetření a slyšení mezi zúčastněnými stranami s různými zájmy.
2. Předmětem slyšení může být jakákoli otázka, která se vyskytne v kterékoli fázi obchodního řízení a je způsobilá ovlivnit práva zúčastněných stran.
3. Fyzické osoby pozvané k účasti na slyšení se dostaví buď osobně, nebo jsou zastoupeny právním zástupcem. Právnické osoby pozvané k účasti na slyšení jsou zastoupeny řádně pověřeným zástupcem jmenovaným z řad stálých zaměstnanců dané právnické osoby.
4. Fyzické nebo právnické osoby pozvané k účasti na slyšení pořádaném úředníkem pro slyšení mohou využít pomoci právníka nebo jiné kvalifikované osoby mimo okruh svých stálých zaměstnanců, která je úředníkem pro slyšení připuštěna.
5. Tímto článkem není dotčeno právo na slyšení dle základních nařízení.
Článek 7
Slyšení s jednotlivou zúčastněnou stranou nebo skupinou zúčastněných stran s podobnými zájmy
1. Úředník pro slyšení může pořádat a vést slyšení mezi jednotlivou zúčastněnou stranou či skupinou zúčastněných stran s podobnými zájmy a útvary Komise odpovědnými za šetření a v případě potřeby i jinými útvary, a to na odůvodněnou žádost dotčené zúčastněné strany nebo skupiny zúčastněných stran s podobnými zájmy.
2. Jednotlivá zúčastněná strana může požádat o slyšení se skupinou zúčastněných stran s podobnými zájmy ohledně konkrétní otázky, které se koná za podmínky, že s účastí na tomto slyšení souhlasí alespoň jedna další zúčastněná strana s podobným zájmem.
Článek 8
Slyšení mezi zúčastněnými stranami s různými zájmy
1. Slyšení mezi zúčastněnými stranami s různými zájmy může být pořádáno a vedeno pod předsednictvím úředníka pro slyšení, aby byl vytvořen prostor pro případnou prezentaci opačných názorů a předestření vyvracející argumentace. Lhůta, v rámci níž by se toto slyšení mělo konat, se uvede v oznámení o zahájení obchodního řízení.
2. Slyšení mezi zúčastněnými stranami s různými zájmy může být pořádáno v každém řízení ve věcech ochrany obchodu, a to po vyslechnutí útvarů Komise odpovědných za šetření.
3. O slyšení mezi zúčastněnými stranami s různými zájmy ohledně určité konkrétní otázky může rovněž požádat jednotlivá zúčastněná strana a toto slyšení se koná za podmínky, že s účastí na slyšení souhlasí alespoň jedna další zúčastněná strana s rozdílnými zájmy.
4. Slyšení se zúčastní útvary Komise odpovědné za šetření a v případě potřeby i jiné útvary.
5. Příslušní zástupci členských států se mohou slyšení mezi zúčastněnými stranami s různými zájmy účastnit jako pozorovatelé.
Článek 9
Příprava slyšení
1. Po vyslechnutí odpovědného ředitele nebo jeho zástupce stanoví úředník pro slyšení den, dobu trvání a místo konání slyšení. Pokud je zúčastněnými stranami nebo útvary Komise požadováno odročení, rozhodne úředník pro slyšení, zda je povolí, či nikoli.
2. Ve vhodných případech může úředník pro slyšení uspořádat přípravné jednání se zúčastněnými stranami nebo s útvary Komise odpovědnými za šetření a jinými útvary, a to za účelem zjištění veškerých skutkových nebo právních otázek, které mají být předmětem slyšení, a jejich co možná nejlepšího objasnění. Za tím účelem může úředník pro slyšení vyžadovat od účastníků slyšení veškeré informace nezbytné k přípravě slyšení.
3. Úředník pro slyšení připraví program každého slyšení, který se všem účastníkům poskytne před slyšením.
4. Úředník pro slyšení může v přiměřené době po uplynutí lhůty pro předložení vyjádření ke zpřístupnění informací a před slyšením mezi stranami vyzvat účastníky, aby předložili otázky ohledně informací poskytnutých jinými zúčastněnými stranami.
5. Ve vhodných případech, vzhledem k potřebě zajistit, aby bylo slyšení mezi stranami řádně připraveno a především aby byly skutkové otázky co možná nejvíce objasněny, může úředník pro slyšení, po vyslechnutí odpovědného ředitele nebo jeho zástupce, poskytnout stranám pozvaným na slyšení předem seznam otázek, na které by chtěl znát jejich názor.
6. Úředník pro slyšení rovněž může žádat o předchozí písemné vyrozumění ohledně podstatného obsahu stanovisek, která chtějí účastníci na slyšení přednést.
7. Úředník pro slyšení může přizvat k účasti na slyšení externí odborníky. Zúčastněné strany a útvary Komise mohou požádat úředníka pro slyšení, aby účast externích odborníků na slyšení připustil. Úředník pro slyšení je povinen o těchto žádostech rozhodnout. Externí odborníci pozvaní k účasti na slyšení jsou povinni podepsat dohodu o mlčenlivosti.
8. Externí odborníci mohou být požádáni o poskytnutí jakéhokoli relevantního rozboru, zpráv nebo publikací, které se zařadí do spisu a zpřístupní všem účastníkům před slyšením, kdykoli je to možné.
Článek 10
Vedení slyšení
1. Úředník pro slyšení nese plnou odpovědnost za vedení slyšení. Úředník pro slyšení zajistí řádné vedení slyšení, což přispěje k zachování spravedlnosti samotného slyšení i jakéhokoli následně vydaného rozhodnutí.
2. Slyšení nejsou veřejná. Úředník pro slyšení rozhodne, které osoby by měly být vyslechnuty jménem zúčastněné strany, a zda by měly být dotčené osoby slyšeny zvlášť nebo v přítomnosti jiných osob pozvaných k účasti na slyšení. Ve druhém z uvedených případů je nutno přihlédnout k oprávněnému zájmu zúčastněných stran na ochraně jejich obchodního tajemství a jiných důvěrných informací.
3. Úředník pro slyšení může umožnit účastníkům klást v průběhu slyšení otázky a na otázky odpovídat.
4. V případě, že úředník pro slyšení připustil účast externích odborníků, zajistí, aby tito odborníci měli příležitost přednést své názory a odpovědět na otázky ostatních účastníků daného slyšení.
5. Vzhledem k potřebě zajistit zachování práva být slyšen, může úředník pro slyšení ve vhodných případech po provedení slyšení, po vyslechnutí odpovědného ředitele nebo jeho zástupce, poskytnout zúčastněným stranám příležitost předložit další písemná vyjádření. Úředník pro slyšení určí den, do kdy mohou být tato podání učiněna. K písemným vyjádřením doručeným po uvedeném dni nemusí být přihlíženo.
Článek 11
Následný postup po slyšení
1. Úředník pro slyšení vyhotoví přepis nebo smysluplné shrnutí slyšení:
a)
v případě pořádání slyšení mezi zúčastněnými stranami s různými zájmy se přepis nebo smysluplné shrnutí zpřístupní všem účastníkům slyšení a zařadí se do spisu, který je zúčastněným stranám k dispozici pro účely nahlédnutí;
b)
v případě pořádání slyšení mezi jednotlivou zúčastněnou stranou či skupinou zúčastněných stran s podobnými zájmy a útvary Komise se přepis nebo smysluplné shrnutí zpřístupní všem účastníkům slyšení. Tito účastníci mohou předložit odůvodněnou žádost o zachování důvěrnosti určitých informací obsažených v přepisu nebo ve shrnutí. Úředník pro slyšení o těchto žádostech rozhodne po vyslechnutí útvarů Komise odpovědných za šetření, popřípadě jiných útvarů. Nedůvěrná verze přepisu nebo shrnutí slyšení se založí do spisu, který je k dispozici zúčastněným stranám pro účely nahlédnutí.
2. Úředník pro slyšení může předkládat útvarům Komise odpovědným za šetření doporučení v souladu s článkem 4 odst. 4 tohoto rozhodnutí. Útvary Komise odpovědné za šetření vyrozumí úředníka pro slyšení v přiměřené lhůtě před přijetím právního aktu v konečném znění o tom, zda a jakým způsobem k těmto doporučením přihlédly, a poskytnou úředníkovi pro slyšení kopii předlohy právního aktu.
3. Úředník pro slyšení předkládá pravidelné zprávy členovi Komise odpovědnému za obchodní politiku, s kopií pro generálního ředitele, týkající se slyšení s jednotlivými stranami nebo skupinou zúčastněných stran s podobnými zájmy podle článku 18 tohoto rozhodnutí, ledaže daný případ vyžaduje okamžité doporučení členovi Komise odpovědnému za obchodní politiku nebo generálnímu řediteli.
4. Veškerá doporučení úředníka pro slyšení útvarům Komise odpovědným za šetření, jakož i zprávy a zjištění předkládaná úředníkem pro slyšení členovi Komise odpovědnému za obchodní politiku a generálnímu řediteli, jsou považovány za důvěrné interní dokumenty.
5. V případě, že se koná slyšení mezi stranami, vyhotoví úředník pro slyšení písemnou konečnou zprávu ohledně dodržení práv zúčastněných stran. Tato zpráva může být úředníkem pro slyšení pozměněna ve světle změn předlohy právního aktu, a to až do okamžiku přijetí právního aktu v konečném znění.
Článek 12
Přístup ke spisu
1. Strana, která tvrdí, že je zúčastněnou stranou, může požadovat, aby úředník pro slyšení přezkoumal odmítnutí útvary Komise odpovědných za šetření umožnit této straně v přiměřené lhůtě přístup ke spisu daného k dispozici pro účely nahlédnutí nebo ke konkrétnímu dokumentu, který má Komise k dispozici. Úředník pro slyšení případ posoudí a rozhodne, zda přizná částečný nebo plný přístup ke spisu nebo k požadovanému dokumentu, nebo takový přístup odmítne.
2. Úředník pro slyšení stanoví lhůty, v rámci kterých takový přístup útvary Komise odpovědné za šetření poskytnou.
Článek 13
Důvěrnost
1. Úředník pro slyšení je vázán obecnými pravidly týkajícími se důvěrnosti informací předložených zúčastněnými stranami ve správním řízení vedeném před Komisí.
2. Zúčastněná strana nebo útvary Komise odpovědné za šetření mohou úředníka pro slyšení požádat o vydání rozhodnutí ohledně důvěrné povahy dokumentu, který mají útvary Komise odpovědné za šetření k dispozici.
Článek 14
Nedůvěrná shrnutí důvěrných informací
1. Zúčastněná strana může požádat úředníka pro slyšení, aby přezkoumal závěry útvarů Komise odpovědných za šetření ohledně toho, zda je nedůvěrné shrnutí důvěrných informací, které bylo předloženo v průběhu šetření, dostatečně podrobné, aby umožňovalo přiměřené pochopení podstaty důvěrně sdělených informací.
2. V případě, že útvary Komise odpovědné za šetření hodlají nepřihlédnout k dokumentu nebo k informacím, k nimž zúčastněná strana odmítla předložit smysluplné nedůvěrné shrnutí, může zúčastněná strana úředníka pro slyšení požádat, aby ve věci rozhodl.
3. Úředník pro slyšení žádost posoudí. Pokud dojde k závěru, že nedůvěrné shrnutí není dostatečně podrobné, poskytne úředník pro slyšení zúčastněné straně, která shrnutí dodala, příležitost vyjádřit se v přiměřené lhůtě ke svému shrnutí a vylepšit ho.
4. V případě, že zúčastněná strana, která předložila důvěrné informace, předloží nedostatečné shrnutí nebo poskytne odůvodnění, jež nelze akceptovat, nebo je nečinná, úředník pro slyšení rozhodne, zda má nebo nemá být přihlíženo k důvěrným informacím, pro něž nebylo poskytnuto žádné smysluplné nedůvěrné shrnutí podle příslušných ustanovení základních nařízení.
Článek 15
Přístup k informacím, které jsou ze své povahy důvěrné a nelze je učinit předmětem shrnutí
Na žádost zúčastněné strany může úředník pro slyšení posoudit informaci, která je ze své povahy důvěrná a nelze ji učinit předmětem shrnutí, k níž dotčená strana nemá přístup, za účelem ověření, jak byla tato informace útvary Komise odpovědnými za šetření použita.
Úředník pro slyšení zúčastněnou stranu, která takovou žádost podala, informuje o tom, zda dle jeho názoru:
a)
je informace, k níž dotčená strana nemá přístup, pro obranu této strany rozhodná a
b)
zda případně útvary šetření tuto informaci správně zohlednily ve skutečnostech a úvahách, na nichž založily své závěry.
Článek 16
Prodloužení lhůt
1. Žádost o prodloužení lhůt nebo posunutí lhůt pro zodpovězení dotazníků, předložení dodatečných informací, návštěvy na místě nebo vyjádření ke zpřístupnění informací je zúčastněnou stranou nejprve určena útvarům Komise odpovědným za šetření. Tato žádost musí být podána včas před uplynutím původní lhůty. Je-li tato žádost odmítnuta nebo považuje-li zúčastněná strana přiznané prodloužení za příliš krátké, může zúčastněná strana předložit, před uplynutím původní lhůty, odůvodněnou žádost o přezkoumání věci úředníkovi pro slyšení. Po vyslechnutí odpovědného ředitele nebo jeho zástupce může úředník pro slyšení lhůty prodloužit nebo žádost odmítnout.
2. Útvary Komise nejednají v předmětné věci jednat dříve, než úředník pro slyšení rozhodne.
3. Úředník pro slyšení rozhodne s přihlédnutím ke konkrétním okolnostem dotčené žádosti a lhůtám závazným pro dané řízení.
Článek 17
Účast na jednání výborů
Úředník pro slyšení se může účastnit jednání výborů. Ve vhodných případech může úředník pro slyšení odpovídat na otázky členských států, pokud se tyto otázky týkají povahy jeho intervence v řízení.
Článek 18
Zprávy podávané úředníkem pro slyšení
1. Na konci každého roku vyhotoví úředník pro slyšení výroční zprávu. Výroční zpráva musí obsahovat informace o případech, v nichž úředník pro slyšení intervenoval, druh rozhodnutí a doporučení, která učinil, a veškerá doporučení směřující ke zdokonalení obchodních řízení. Zpráva je určena členovi Komise odpovědnému za obchodní politiku. Generální ředitel pro obchod a dotčená ředitelství obdrží kopii této zprávy.
2. Shrnutí závěrečné zprávy se sdělí členským státům a Evropskému parlamentu a zveřejní se na internetové stránce úředníka pro slyšení.
3. Úředník pro slyšení vyhotovuje pro člena Komise odpovědného za obchodní politiku pravidelné zprávy, jejichž obsahem je shrnutí jeho činnosti a záležitostí, které se při výkonu těchto činností vyskytly. Tato zpráva nastíní hlavní otázky politiky, rozhodnutí a doporučení učiněná úředníkem pro slyšení a také způsob, jakým bylo k těmto doporučením přihlédnuto útvary Komise odpovědnými za vedení vyšetřování. Kopie této zprávy je určena generálnímu řediteli pro obchod.
4. Úředník pro slyšení podává zprávu o každém slyšení mezi zúčastněnými stranami s různými zájmy a při výkonu své poradenské činnosti může členovi Komise odpovědnému za obchodní politiku a generálnímu řediteli podávat zprávy o jakékoli jiné záležitosti, která vyplyne z obchodního řízení nebo je jinak rozhodná pro účinnou aplikaci zásad práva Evropské unie v obchodním řízení.
5. Závěrečná zpráva úředníka pro slyšení o slyšeních mezi zúčastněnými stranami se předkládá členovi Komise odpovědnému za obchodní politiku, generálnímu řediteli pro obchod a odpovědnému řediteli. Sděluje se pověřeným zástupcům členských států a zúčastněným stranám.
Článek 19
Přechodná ustanovení
Toto rozhodnutí se použije na řízení, která byla v okamžiku vstupu tohoto rozhodnutí v platnost již zahájena, ale v nichž dosud nedošlo k závěrečnému zpřístupnění informací.
Procesní úkony učiněné před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost si zachovají své účinky.
Článek 20
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.
V Bruselu dne 29. února 2012.
DÉCISION DU PRÉSIDENT DE LA COMMISSION EUROPÉENNE
du 29 février 2012
relative à la fonction et au mandat du conseiller-auditeur dans le cadre de certaines procédures commerciales
(2012/199/UE)
LE PRÉSIDENT DE LA COMMISSION EUROPÉENNE,
vu le traité sur l’Union européenne,
vu le traité sur le fonctionnement de l’Union européenne,
vu le règlement intérieur de la Commission (1), et notamment son article 22,
considérant ce qui suit:
(1)
Le droit à une bonne administration, qui inclut les droits procéduraux des parties intéressées engagées dans des procédures administratives dont le résultat est susceptible d’affecter leurs intérêts, constitue un principe établi du droit de l’Union européenne.
(2)
Ce principe du droit de l’Union européenne est consacré par l’article 41 de la charte des droits fondamentaux de l’Union européenne (2). Les droits, définis à l’article 41, paragraphes 1 et 2, de la charte, d’une personne dont les intérêts sont affectés par une procédure commerciale sont également énoncés de façon explicite ou devraient, dans la mesure où il s’agit de principes généraux du droit, être appliqués dans le règlement (CE) no 1225/2009 du Conseil du 30 novembre 2009 relatif à la défense contre les importations qui font l’objet d’un dumping de la part de pays non membres de la Communauté européenne (3), le règlement (CE) no 597/2009 du Conseil du 11 juin 2009 relatif à la défense contre les importations qui font l’objet de subventions de la part de pays non membres de la Communauté européenne (4), le règlement (CE) no 260/2009 du Conseil du 26 février 2009 relatif au régime commun applicable aux importations (5), le règlement (CE) no 625/2009 du Conseil du 7 juillet 2009 relatif au régime commun applicable aux importations de certains pays tiers (6), le règlement (CE) no 3286/94 du Conseil du 22 décembre 1994 arrêtant des procédures communautaires en matière de politique commerciale commune en vue d’assurer l’exercice par la Communauté des droits qui lui sont conférés par les règles du commerce international, en particulier celles instituées sous l’égide de l’Organisation mondiale du commerce (7), le règlement (CE) no 385/96 du Conseil du 29 janvier 1996 relatif à la défense contre les pratiques préjudiciables en matière de prix dans la construction navale (8), le règlement (CE) no 868/2004 du Parlement européen et du Conseil du 21 avril 2004 concernant la protection contre les subventions et les pratiques tarifaires déloyales causant un préjudice aux transporteurs aériens communautaires dans le cadre de la fourniture de services de transport aérien par des pays non membres de la Communauté européenne (9), le règlement (CE) no 732/2008 du Conseil du 22 juillet 2008 appliquant un schéma de préférences tarifaires généralisées à partir du 1er janvier 2009 et modifiant les règlements (CE) no 552/97 et (CE) no 1933/2006, ainsi que les règlements de la Commission (CE) no 1100/2006 et (CE) no 964/2007 (10), le règlement (CE) no 1515/2001 du Conseil du 23 juillet 2001 relatif aux mesures que la Communauté peut prendre à la suite d’un rapport adopté par l’organe de règlement des différends de l’OMC concernant des mesures antidumping ou antisubventions (11) et le règlement (CE) no 427/2003 du Conseil du 3 mars 2003 relatif à un mécanisme de sauvegarde transitoire applicable aux importations de certains produits de la République populaire de Chine et modifiant le règlement (CE) no 519/94 relatif au régime commun applicable aux importations de certains pays tiers (12).
(3)
Depuis le 1er janvier 2007, la mission de garantir l’exercice effectif des droits procéduraux des parties intéressées et de veiller à ce que les procédures commerciales prévues dans les règlements énumérés ci-dessus soient traitées impartialement, équitablement et dans un délai raisonnable est confiée à un fonctionnaire de la direction générale du commerce ayant de l’expérience dans les questions de défense commerciale et portant le titre de «conseiller-auditeur».
(4)
Afin de renforcer ce rôle et d’accroître la transparence et l’équité des procédures en cause, il convient désormais de conforter cette fonction de conseiller-auditeur au sein de la Commission et d’en définir les attributions.
(5)
Cette fonction devrait être attribuée à une personne indépendante ayant de l’expérience en matière de procédures commerciales. Le conseiller-auditeur devrait être nommé par la Commission, conformément aux dispositions du statut des fonctionnaires et du régime applicable aux autres agents de l’Union.
(6)
Afin de garantir l’indépendance du conseiller-auditeur, celui-ci devrait être rattaché, sur le plan administratif, au membre de la Commission chargé de la politique commerciale.
(7)
Les principales attributions conférées au conseiller-auditeur par la présente décision consistent à conseiller le commissaire chargé de la politique commerciale et le directeur général de la direction générale du commerce, à garantir les droits procéduraux, à autoriser l’accès au dossier, à se prononcer sur le caractère confidentiel d’un document et à réexaminer la position de l’administration sur la prorogation de délais. Le conseiller-auditeur devrait veiller à ce que tous les éléments de fait pertinents, qu’ils soient favorables ou défavorables aux parties concernées, soient dûment pris en considération lors de l’élaboration de projets ou de propositions d’actes juridiques de la Commission.
(8)
Afin de renforcer les garanties procédurales pour l’exercice des droits procéduraux des parties intéressées, il est nécessaire de déterminer les types d’audition et de fixer les règles relatives à l’organisation, à la conduite et au suivi des auditions par le conseiller-auditeur.
(9)
Le pouvoir du conseiller-auditeur de statuer sur des questions concernant l’accès au dossier, la confidentialité et les délais devrait fournir une garantie procédurale supplémentaire aux parties engagées dans une procédure commerciale, sous réserve des contraintes de temps de la procédure.
(10)
Les rapports du conseiller-auditeur devraient garantir que les principales questions traitées et recommandations formulées par celui-ci soient portées à l’attention des décideurs et apporter ainsi une garantie supplémentaire pour le respect des droits des parties concernées par une procédure commerciale. Les rapports annuels devraient également informer les États membres de l’Union européenne, le Parlement européen et l’opinion publique sur les activités du conseiller-auditeur.
(11)
Lors de la divulgation d’informations concernant des personnes physiques, il y a lieu d’accorder une attention particulière au règlement (CE) no 45/2001 du Parlement européen et du Conseil du 18 décembre 2000 relatif à la protection des personnes physiques à l’égard du traitement des données à caractère personnel par les institutions et organes communautaires et à la libre circulation de ces données (13).
(12)
La présente décision devrait s’appliquer sans préjudice des règles générales régissant l’octroi ou l’exclusion de l’accès aux documents de la Commission,
A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
Article premier
Le conseiller-auditeur
1. Une fonction spécifique de conseiller-auditeur dans le cadre des procédures commerciales est créée au sein de la Commission.
2. La mission du conseiller-auditeur consiste à garantir l’exercice effectif des droits procéduraux des parties intéressées prévus dans les règlements énumérés ci-dessous (ci-après dénommés «règlements de base») et à veiller à ce que les procédures commerciales au titre de ces règlements soient traitées impartialement, équitablement et dans un délai raisonnable. Ces règlements de base sont les suivants:
a)
règlement (CE) no 1225/2009, et notamment son article 5, paragraphes 10 et 11, son article 6, paragraphes 5, 6, 7 et 8, son article 8, paragraphes 3, 4 et 9, ainsi que ses articles 18, 19, 20 et 21;
b)
règlement (CE) no 597/2009, et notamment son article 10, paragraphes 12 et 13, son article 11, paragraphes 5, 6, 7, 8 et 10, son article 13, paragraphes 3, 4 et 9, ainsi que ses articles 28, 29, 30 et 31;
c)
règlement (CE) no 260/2009, et notamment ses articles 6 et 9;
d)
règlement (CE) no 625/2009, et notamment ses articles 5 et 7;
e)
règlement (CE) no 3286/94, et notamment ses articles 8 et 9;
f)
règlement (CE) no 385/96, et notamment son article 5, paragraphes 12 et 13, son article 6, paragraphes 5, 6, 7 et 8, ainsi que ses articles 12, 13 et 14;
g)
règlement (CE) no 868/2004, et notamment ses articles 7 et 8;
h)
règlement (CE) no 732/2008, et notamment ses articles 18, 19 et 20;
i)
règlement (CE) no 1515/2001, et notamment son article 1er, paragraphe 2, ainsi que son article 2, paragraphe 2;
j)
règlement (CE) no 427/2003, et notamment son article 5, paragraphe 5, son article 6, paragraphes 4, 5 et 6, son article 17, paragraphes 2 et 3, ainsi que son article 18.
Article 2
Définitions
Aux fins de la présente décision, on entend par:
a) «procédure commerciale»: toute enquête ou procédure administrative menée par les services de la Commission au titre de l’un des règlements de base;
b) «partie intéressée»: toute personne dont les intérêts sont affectés par une procédure commerciale, telle que définie dans le règlement de base applicable;
c) «droits des parties intéressées»: les droits procéduraux et le droit de toute personne de voir ses affaires traitées impartialement, équitablement et dans un délai raisonnable dans le cadre de procédures commerciales.
Article 3
Nomination, cessation de fonctions et suppléance
1. Le conseiller-auditeur est nommé par la Commission conformément aux dispositions du statut des fonctionnaires et du régime applicable aux autres agents de l’Union européenne.
2. La nomination du conseiller-auditeur est publiée au Journal officiel de l’Union européenne. Toute interruption, cessation ou transfert des fonctions du conseiller-auditeur fait l’objet d’une décision motivée de la Commission. Cette décision est publiée au Journal officiel de l’Union européenne.
3. Le conseiller-auditeur est rattaché, sur le plan administratif, au membre de la Commission chargé de la politique commerciale.
4. En cas d’empêchement du conseiller-auditeur, le membre de la Commission chargé de la politique commerciale, après avoir consulté, si possible, le conseiller-auditeur, désigne un autre fonctionnaire, qui n’est pas concerné par l’affaire en cause et qui dispose de suffisamment d’expérience en matière de procédures commerciales, pour exercer les fonctions du conseiller-auditeur.
Article 4
Principes d’intervention du conseiller-auditeur
1. Dans l’exercice de ses fonctions, le conseiller-auditeur agit en toute indépendance. Il ne reçoit aucune instruction en vue de l’exécution de sa mission.
2. Dans l’exercice de ses fonctions, le conseiller-auditeur tient compte de la nécessité d’une application effective des règlements de base conformément à la législation de l’Union en vigueur et aux principes édictés par la Cour de justice de l’Union européenne.
3. Dans l’exercice de ses fonctions, le conseiller-auditeur a accès, à tout moment de la procédure et sans restriction ni délai injustifié, à tout dossier relatif à une procédure commerciale.
4. Le conseiller-auditeur prend des décisions conformément à la présente décision et peut formuler, à l’intention des services de la Commission chargés de l’enquête, des recommandations sur toute question concernant les droits des parties intéressées ayant sollicité son intervention. Il veille à ce que tous les éléments de fait pertinents, qu’ils soient favorables ou défavorables aux parties concernées, soient dûment pris en considération lors de l’élaboration de projets ou de propositions d’actes juridiques de la Commission.
5. Jusqu’à l’adoption d’un acte juridique final par la Commission ou le Conseil, selon le cas, le conseiller-auditeur est tenu informé, par le directeur responsable ou son délégué, de l’évolution de la procédure dans laquelle il est intervenu. Il est informé sans délai de toute modification substantielle de la position de la Commission au stade définitif des procédures commerciales, afin de pouvoir en évaluer toute incidence éventuelle sur les droits des parties intéressées.
6. Le conseiller-auditeur conseille le membre de la Commission chargé de la politique commerciale et, le cas échéant, le directeur général sur le suivi de ses recommandations et, si nécessaire, sur les solutions possibles.
7. Le conseiller-auditeur est consulté par le directeur responsable sur les modifications ou mises à jour de la politique concernant des questions de procédure et de fond qui ont une incidence sur les droits des parties intéressées, tels que définis à l’article 2 de la présente décision. Il peut être consulté sur toute autre question se rapportant à une procédure commerciale.
8. Le conseiller-auditeur peut présenter au membre de la Commission chargé de la politique commerciale et, le cas échéant, au directeur général du commerce des observations et recommandations sur toute question se rapportant à une procédure commerciale.
Article 5
Conditions d’intervention du conseiller-auditeur, délais et information
1. Le conseiller-auditeur intervient à la demande des parties intéressées, du membre de la Commission chargé de la politique commerciale, du directeur général, du directeur responsable d’une procédure commerciale ou de son délégué, ou d’un directeur d’autres services consultés sur une telle procédure.
2. Le conseiller-auditeur peut intervenir à tout moment d’une procédure commerciale, en tenant dûment compte des contraintes de temps de celle-ci.
3. Le conseiller-auditeur est lié par les délais appliqués dans le cadre des procédures commerciales conformément aux règlements de base.
4. Tout acte juridique final ou toute proposition de la Commission est accompagné(e) d’une note du conseiller-auditeur indiquant si celui-ci est intervenu dans la procédure concernée et précisant la nature de son intervention.
Article 6
Auditions
1. Le conseiller-auditeur peut, sur demande ou dans les cas et conditions prévus par les règlements de base, organiser et conduire deux types d’auditions, à savoir soit des auditions entre une partie intéressée ou un groupe de parties intéressées ayant des intérêts similaires et les services de la Commission chargés de l’enquête, soit des auditions de parties intéressées ayant des intérêts divergents.
2. Une audition peut porter sur toute question soulevée à un moment quelconque d’une procédure commerciale et susceptible d’affecter les droits des parties intéressées.
3. Les personnes physiques invitées à participer à une audition comparaissent elles-mêmes ou sont représentées par un représentant légal. Les personnes morales invitées à participer à une audition sont représentées par un mandataire dûment habilité nommé parmi les membres de leur personnel permanent.
4. Les personnes physiques ou morales invitées à participer à une audition organisée par le conseiller-auditeur peuvent être assistées d’un conseiller juridique ou d’une autre personne qualifiée extérieure à leur personnel permanent et admise par le conseiller-auditeur.
5. Le présent article s’applique sans préjudice du droit d’audition prévu par les règlements de base.
Article 7
Auditions d’une partie intéressée ou d’un groupe de parties intéressées ayant des intérêts similaires
1. Le conseiller-auditeur peut, sur demande motivée d’une partie intéressée ou d’un groupe de parties intéressées ayant des intérêts similaires, organiser et conduire une audition entre cette partie intéressée ou ce groupe de parties intéressées ayant des intérêts similaires et les services de la Commission chargés de l’enquête ou, le cas échéant, d’autres services.
2. Une audition d’un groupe de parties intéressées ayant des intérêts similaires sur une question spécifique peut être demandée par une partie intéressée et est organisée dès lors qu’au moins une autre partie intéressée ayant des intérêts similaires accepte d’y participer.
Article 8
Auditions de parties intéressées ayant des intérêts divergents
1. Une audition de parties intéressées ayant des intérêts divergents peut être organisée et présidée par le conseiller-auditeur afin de permettre la confrontation des thèses opposées et d’éventuelles réfutations. Le délai dans lequel une telle audition devrait avoir lieu est spécifié dans l’avis d’ouverture de la procédure commerciale.
2. Une audition de parties intéressées ayant des intérêts divergents peut être organisée dans le cadre de chaque procédure de défense commerciale, après avoir entendu les services de la Commission chargés de l’enquête.
3. Une audition de parties intéressées ayant des intérêts divergents sur une question spécifique peut également être demandée par une partie intéressée et est organisée dès lors qu’au moins une autre partie intéressée ayant des intérêts divergents accepte d’y participer.
4. Les services de la Commission chargés de l’enquête et, le cas échéant, d’autres services participent à l’audition.
5. Les représentants compétents des États membres peuvent participer, en qualité d’observateurs, à toute audition de parties intéressées ayant des intérêts divergents.
Article 9
Préparation des auditions
1. Après avoir entendu le directeur responsable ou son délégué, le conseiller-auditeur fixe la date, la durée et le lieu de l’audition. Il statue sur toute demande de report éventuelle présentée par les parties intéressées ou les services de la Commission.
2. Le cas échéant, le conseiller-auditeur peut organiser une réunion préparatoire avec les parties intéressées ou avec les services de la Commission chargés de l’enquête et d’autres services, en vue de recenser et de clarifier, autant que possible, toutes les questions de fait ou de droit à traiter au cours de l’audition. À cet effet, il peut demander aux participants à l’audition de lui fournir toute information nécessaire à sa préparation.
3. Le conseiller-auditeur établit l’ordre du jour de chaque audition et le met à la disposition de tous les participants avant l’audition.
4. Le conseiller-auditeur peut, dans un délai raisonnable après la date limite pour la présentation d’observations sur les informations communiquées aux parties et avant une audition de parties, inviter les participants à poser des questions sur les informations fournies par d’autres parties intéressées.
5. Le cas échéant, compte tenu de la nécessité d’assurer une préparation correcte de l’audition de parties et, en particulier, de veiller à ce que les questions de fait soient clarifiées dans toute la mesure du possible, le conseiller-auditeur peut, après avoir entendu le directeur responsable ou son délégué, fournir à l’avance aux parties invitées à l’audition une liste des questions sur lesquelles il souhaite les entendre développer leur point de vue.
6. Le conseiller-auditeur peut également demander la notification écrite préalable de l’essentiel du contenu des déclarations envisagées par les participants à une audition.
7. Le conseiller-auditeur peut inviter des experts externes aux auditions. Les parties intéressées et les services de la Commission peuvent demander au conseiller-auditeur d’admettre des experts externes aux auditions. Le conseiller-auditeur statue sur ces demandes. Les experts externes invités à une audition sont tenus de signer un accord de confidentialité.
8. Les experts externes peuvent être invités à fournir toutes analyses, rapports ou publications pertinents, lesquels sont versés au dossier et mis à la disposition de tous les participants, si possible avant l’audition.
Article 10
Conduite des auditions
1. Le conseiller-auditeur est pleinement responsable de la conduite de l’audition. Il veille à ce que cette dernière soit conduite en bonne et due forme, afin de contribuer à l’équité de l’audition en soi et de toute décision ultérieure.
2. Les auditions ne sont pas publiques. Le conseiller-auditeur décide quelles personnes doivent être entendues au nom d’une partie intéressée et si les personnes concernées doivent être entendues séparément ou en présence d’autres personnes invitées à participer à l’audition. Dans ce dernier cas, il est tenu compte de l’intérêt légitime des parties intéressées à ce que leurs secrets d’affaires et autres informations confidentielles soient protégés.
3. Le conseiller-auditeur peut autoriser les participants à poser et à répondre à des questions au cours de l’audition.
4. Si le conseiller-auditeur a admis des experts externes à une audition, il veille à ce que ceux-ci aient la possibilité de présenter leur point de vue et de répondre aux questions d’autres participants à l’audition.
5. Le cas échéant, compte tenu de la nécessité de garantir le droit d’être entendu, le conseiller-auditeur peut, à la suite d’une audition et après avoir entendu le directeur responsable ou son délégué, donner aux parties intéressées la possibilité de présenter par écrit des observations supplémentaires. Il fixe un délai pour la présentation de ces observations. Les observations écrites reçues après l’expiration de ce délai peuvent ne pas être prises en considération.
Article 11
Suivi des auditions
1. Le conseiller-auditeur établit un procès-verbal ou un résumé significatif des auditions:
a)
lorsque des auditions de parties intéressées ayant des intérêts divergents sont organisées, un procès-verbal ou un résumé significatif est mis à la disposition de tous les participants à l’audition et versé au dossier ouvert à la consultation des parties intéressées;
b)
lorsque des auditions entre une partie intéressée ou un groupe de parties intéressées ayant des intérêts similaires et les services de la Commission sont organisées, un procès-verbal ou un résumé significatif est mis à la disposition de tous les participants à l’audition. Ces participants peuvent présenter une demande motivée de traitement confidentiel de certaines informations contenues dans le procès-verbal ou le résumé. Le conseiller-auditeur statue sur ces demandes après avoir entendu les services de la Commission chargés de l’enquête et, le cas échéant, d’autres services. La version non confidentielle du procès-verbal ou du résumé de l’audition est versée au dossier ouvert à la consultation des parties intéressées.
2. Le conseiller-auditeur peut, conformément à l’article 4, paragraphe 4, de la présente décision, adresser des recommandations aux services de la Commission chargés de l’enquête. Les services de la Commission chargés de l’enquête indiquent au conseiller-auditeur, dans un délai raisonnable avant l’adoption d’un acte juridique final, si et comment ils ont tenu compte de ces recommandations et lui fournissent une copie du projet d’acte juridique.
3. Le conseiller-auditeur soumet, conformément à l’article 18 de la présente décision, des rapports réguliers au membre de la Commission chargé de la politique commerciale, avec copie au directeur général, sur les auditions de parties intéressées ou de groupes de parties intéressées ayant des intérêts similaires, à moins que l’affaire en cause ne requière une recommandation immédiate à l’intention du membre de la Commission chargé de la politique commerciale ou du directeur général.
4. Toutes les recommandations adressées aux services de la Commission chargés de l’enquête et tous les rapports ou observations soumis au membre de la Commission chargé de la politique commerciale et au directeur général par le conseiller-auditeur sont considérés comme des documents internes confidentiels.
5. Lorsqu’une audition de parties est organisée, le conseiller-auditeur élabore un rapport final écrit sur le respect des droits des parties intéressées. Jusqu’au moment de l’adoption d’un acte juridique final, ce rapport peut être modifié par le conseiller-auditeur à la lumière des modifications éventuelles apportées au projet d’acte juridique.
Article 12
Accès au dossier
1. Une partie affirmant être une partie intéressée peut demander au conseiller-auditeur de réexaminer tout refus des services de la Commission chargés de l’enquête de lui fournir, dans un délai raisonnable, un accès au dossier ouvert à la consultation des parties intéressées ou à un document particulier en possession de la Commission. Le conseiller-auditeur étudie le cas et décide s’il y a lieu d’accorder un accès partiel ou total ou de refuser l’accès au dossier ou au document souhaité.
2. Le conseiller-auditeur fixe les délais dans lesquels un tel accès doit être fourni par les services de la Commission chargés de l’enquête.
Article 13
Confidentialité
1. Le conseiller-auditeur est lié par les règles générales concernant la confidentialité des informations communiquées par les parties intéressées dans le cadre de procédures administratives devant la Commission.
2. Le conseiller-auditeur peut être sollicité par une partie intéressée ou les services de la Commission chargés de l’enquête pour se prononcer sur le caractère confidentiel d’un document en possession desdits services.
Article 14
Résumés non confidentiels d’informations confidentielles
1. Une partie intéressée peut demander au conseiller-auditeur de réexaminer l’appréciation des services de la Commission chargés de l’enquête sur le point de savoir si un résumé non confidentiel d’informations confidentielles communiquées dans le cadre d’une enquête est suffisamment détaillé pour permettre de comprendre raisonnablement la substance des informations communiquées à titre confidentiel.
2. Si les services de la Commission chargés de l’enquête ont l’intention d’ignorer un document ou des informations pour lesquels une partie intéressée a refusé de fournir un résumé non confidentiel significatif, cette dernière peut demander au conseiller-auditeur de se prononcer sur la question.
3. Le conseiller-auditeur examine la demande. S’il considère que le résumé non confidentiel n’est pas suffisamment détaillé, il donne à la partie intéressée qui l’a fourni la possibilité de présenter des observations et d’améliorer son résumé dans un délai raisonnable.
4. Si la partie intéressée ayant communiqué les informations confidentielles fournit un résumé insatisfaisant, propose des justifications inacceptables ou ne réagit pas, le conseiller-auditeur décide s’il convient ou non d’ignorer les informations confidentielles pour lesquelles aucun résumé non confidentiel significatif n’a été fourni conformément aux dispositions pertinentes des règlements de base.
Article 15
Accès à des informations confidentielles par nature et non susceptibles d’être résumées
À la demande d’une partie intéressée, le conseiller-auditeur peut examiner des informations confidentielles par nature et non susceptibles d’être résumées, auxquelles cette partie n’a pas accès, afin de vérifier comment elles ont été utilisées par les services de la Commission chargés de l’enquête.
Le conseiller-auditeur indique à la partie intéressée présentant la demande si, de son point de vue:
a)
les informations non communiquées à cette partie sont pertinentes pour sa défense et si,
b)
le cas échéant, les services d’enquête ont correctement tenu compte de ces informations dans les faits et considérations sur lesquels ils ont fondé leurs conclusions.
Article 16
Prorogation de délais
1. Toute demande d’une partie intéressée visant à obtenir une prorogation des délais ou un report des dates prévues pour répondre à des questionnaires, transmettre des informations supplémentaires, effectuer des visites sur place ou présenter des observations sur les informations communiquées aux parties est adressée en premier lieu aux services de la Commission chargés de l’enquête. Une telle demande doit être faite en temps utile avant l’expiration du délai initial. Si elle est rejetée ou si la partie intéressée considère que la prorogation accordée est trop courte, une demande motivée peut, avant l’expiration du délai initial, être présentée par la partie intéressée au conseiller-auditeur en vue d’un réexamen de la question. Après avoir entendu le directeur responsable ou son délégué, le conseiller-auditeur peut proroger les délais ou rejeter la demande.
2. Les services de la Commission s’abstiennent de toute action dans l’affaire en cause tant que le conseiller-auditeur n’a pas statué.
3. Le conseiller-auditeur statue en tenant dûment compte des circonstances spécifiques de la demande concernée et des contraintes de temps de la procédure.
Article 17
Participation aux réunions de comités
Le conseiller-auditeur peut participer aux réunions de comités. Le cas échéant, il peut répondre aux questions des États membres, dans la mesure où celles-ci concernent la nature de son intervention dans les procédures.
Article 18
Rapports du conseiller-auditeur
1. À la fin de chaque année, le conseiller-auditeur élabore un rapport annuel. Celui-ci contient des informations sur les affaires dans lesquelles le conseiller-auditeur est intervenu, sur le type de décisions rendues et de recommandations formulées par ses soins, ainsi que toute recommandation visant à améliorer les procédures commerciales. Le rapport est adressé au membre de la Commission chargé de la politique commerciale. Le directeur général du commerce et les directions concernées en reçoivent une copie.
2. Des synthèses du rapport annuel sont communiquées aux États membres, ainsi qu’au Parlement européen, et publiées sur le site web du conseiller-auditeur.
3. Le conseiller-auditeur élabore, à l’intention du membre de la Commission chargé de la politique commerciale, des rapports réguliers récapitulant ses activités et les questions soulevées dans le cadre de celles-ci. Ces rapports donnent un aperçu des principaux enjeux politiques, des décisions rendues et des recommandations formulées par le conseiller-auditeur et de la façon dont ces recommandations ont été prises en compte par les services de la Commission chargés de l’enquête. Une copie de ces rapports est adressée au directeur général du commerce.
4. Le conseiller-auditeur fait rapport sur toute audition de parties intéressées ayant des intérêts divergents et, dans l’exercice de son rôle consultatif, peut rendre compte au membre de la Commission chargé de la politique commerciale, ainsi qu’au directeur général, de toute autre question se rapportant à une procédure commerciale ou présentant quelque autre importance pour l’application effective des principes du droit de l’Union européenne dans le cadre des procédures commerciales.
5. Le rapport final du conseiller-auditeur sur des auditions de parties est soumis au membre de la Commission chargé de la politique commerciale, au directeur général du commerce et au directeur responsable. Il est communiqué aux représentants compétents des États membres et aux parties intéressées.
Article 19
Dispositions transitoires
La présente décision s’applique aux procédures en cours à la date de son entrée en vigueur, mais n’ayant donné lieu à aucune information finale des parties.
Les mesures procédurales adoptées avant l’entrée en vigueur de la présente décision continuent de produire leurs effets.
Article 20
Entrée en vigueur
La présente décision entre en vigueur le jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Fait à Bruxelles, le 29 février 2012.