ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 13. července 2011
o poplatcích ve prospěch organizace InterDev
(oznámeno pod číslem C(2011) 4923)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(2012/131/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
poté, co v souladu s čl. 108 odst. 2 prvním pododstavcem Smlouvy o fungování Evropské unie vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek a vzhledem k těmto připomínkám,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Poté, co obdržela informace týkající se předmětného opatření, se Komise dopisem ze dne 2. října 2001 obrátila na francouzské orgány s dotazy ohledně tohoto opatření. Stálé zastoupení Francouzské republiky při Evropské unii odpovědělo Komisi dopisem ze dne 9. listopadu 2001.
(2)
Jelikož toto opatření začalo být uskutečňováno bez předchozího schválení Komise, bylo zaevidováno v registru neoznámených podpor pod číslem NN 39/03.
(3)
Komise zahájila řízení ohledně předmětné podpory podle čl. 108 odst. 2 SFEU dopisem č. K(2003) 2057 v konečném znění ze dne 9. července 2003.
(4)
Rozhodnutí o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (2). Komise vyzvala ostatní členské státy a zúčastněné třetí strany k podání připomínek k dotčeným podporám. Komise neobdržela žádné připomínky třetích stran. Francouzské orgány zaslaly své komentáře dopisy ze dne 8. a 10. října 2003, 13. září a 29. listopadu 2005.
(5)
Dne 25. února 2011 byla Francii zaslána žádost o doplňující informace a dne 29. března 2011 proběhlo jednání.
(6)
Francouzské orgány odpověděly dopisem ze dne 24. května 2011.
II. POPIS DOTČENÉ PODPORY
1. POPLATKY VE PROSPĚCH ORGANIZACE INTERBEV
1.1 MEZIODVĚTVOVÉ ORGANIZACE (INTERPROFESSIONS - „IPO“) A SYSTÉM DOBROVOLNÝCH POPLATKŮ ZMĚNĚNÝCH NA POVINNÉ
(7)
Meziodvětvové organizace („IPO“) jsou seskupení, v jejichž rámci jsou sdruženy podle odvětví různé nejreprezentativnější profesní skupiny zemědělské produkce a případně zpracování, uvádění do oběhu a distribuce, která byla uznána příslušným správním orgánem jako meziodvětvová organizace. Jejich existenci, úkoly a fungování regulují články L.631-1 a následující zemědělského zákoníku. Aby podobné seskupení bylo uznáno, musí příslušné orgány ověřit, zda jsou splněna různá kritéria, a to zejména že jeho stanovy jsou v souladu s právními předpisy (článek L.632-1 zemědělského zákoníku) a že organizace, jež tvoří dotčenou IPO, jsou reprezentativní.
(8)
IPO mají za cíl vyvíjet činnost v zájmu všech článků daného odvětví a za tímto účelem mohou uzavírat dohody. Tyto dohody a výběr dobrovolných poplatků za účelem financování činnosti stanovené v těchto dohodách se potom mohou stát na základě meziministerské vyhlášky povinnými („být rozšířeny na“) pro všechny subjekty daného odvětví bez ohledu na to, zda jsou či ne členy určité profesní organizace, jež je členem IPO, pokud jsou v souladu s cíli uvedenými na seznamu stanoveném právním předpisem. Tyto dohody jsou hlavně zaměřeny na lepší znalost trhu, lepší vztahy mezi subjekty z oboru, lepší kvalitu a propagaci produktů. Zemědělský zákoník povoluje rozšíření dohod, pouze pokud tyto dohody mají za cíl „společný zájem“ založený na opatřeních „v souladu s obecným zájmem a slučitelných s pravidly společné zemědělské politiky“ (viz článek L.632-3 zemědělského zákoníku).
(9)
Způsoby výběru a rozdělení dobrovolných poplatků, které se stanou povinnými, jsou stanoveny jednotlivě každou dohodou IPO.
1.2 ÚLOHA STÁTU
(10)
Ačkoliv jsou IPO soukromoprávními právnickými osobami a jejich financování je zajišťováno příspěvky dotčeného odvětví, fungování systému povinných dobrovolných poplatků vyžaduje zásah státu, a to zejména následujícími způsoby:
a)
před každou žádostí o rozšíření musí být IPO předem uznána orgány veřejné moci a musí se podřídit cílům vnitrostátní a společné zemědělské politiky (viz body odůvodnění 7 a 8);
b)
po svém uznání mohou IPO požádat stát, aby meziministerskou vyhláškou o rozšíření učinil jejich dohody povinné. Každý hospodářský subjekt v oblasti dané produkce se tak stane osobou povinnou k povinnému dobrovolnému poplatku placenému reprezentativní IPO (viz bod odůvodnění 8);
c)
podle článku L.632-8-1 zemědělského zákoníku se příslušným orgánům zasílají zprávy o činnosti každé IPO a výsledky provádění každé rozšířené dohody.
2. CÍL PODPORY
(11)
Cílem předmětné podpory je podporovat činnosti v oblasti výzkumu, vývoje, technické pomoci a propagace (reklamy) ve prospěch odvětví chovatelství.
2.1 POPLATKY ZAVEDENÉ ORGANIZACÍ INTERBEV
(12)
Toto rozhodnutí se týká dvou druhů meziodvětvových poplatků, které orgány veřejné moci učinily povinnými. Na jedné straně se jedná o poplatek z hovězího a skopového masa a vnitřností určených k lidské spotřebě a z živých kusů hovězího dobytka a ovcí odesílaných do zemí EU nebo vyvážených („poplatek z masa“) a na druhé straně o poplatek ve prospěch Fonds National de l’Élevage (Národní chovatelský fond) („poplatek FNE“).
(13)
Meziodvětvové dohody, kterými se zavádějí poplatky ve prospěch organizace Interbev a které jsou předmětem tohoto rozhodnutí, jsou následující:
Poplatky z masa
Poplatky ve prospěch Fond National de l’Elevage - FNE (Národní chovatelský fond)
Dohody IPO
Vyhláška o rozšíření
Dohoda IPO
Vyhláška o rozšíření
25.7.1995
18.12.1995
15.6.1994
18.12.1995
12.6.2001
19.9.2001
19.4.2001
(14)
Národní meziodvětvové sdružení dobytka a masa (Association nationale Interprofessionnelle du Bétail et des Viandes - Interbev) je francouzská meziodvětvová organizace pro odvětví dobytka a masa. Byla založena dne 9. října 1979 z podnětu reprezentativních organizací oboru dobytka a masa odvětví skotu, ovcí a koní a je uznána na základě vyhlášky ze dne 18. listopadu 1980 (3). Jejím úkolem je hájit a zhodnocovat společné zájmy chovatelů a obchodních, řemeslných a průmyslových činností oboru. Interbev byla uznána v roce 1980 za meziodvětvovou organizaci odvětví dobytka a masa. Tvoří ji třináct vnitrostátních profesních organizací zastupujících různé obory hospodářského odvětví dobytka a masa: chovatele, obchodníky s živými kusy, jatka, velkoobchodníky, průmyslové subjekty, distributory.
(15)
Její hlavní dva úkoly spočívají ve vypracování meziodvětvových dohod a ve společné komunikaci. K tomu se dále připojují výzkumné programy v odvětví masa. Meziodvětvové dohody podepsané v rámci organizace stanoví pravidla, jimiž se řídí činnost oboru. Tyto dohody mohou být předloženy orgánům veřejné moci v rámci řízení o rozšíření. Po vyhlášení rozšíření společnou vyhláškou ministerstva zemědělství a ministerstva hospodářství se opatření stanovená meziodvětvovou dohodou stávají povinnými pro všechny subjekty oboru.
2.2 POPLATEK Z MASA
(16)
Meziodvětvovou dohodou ze dne 25. července 1995, jež byla předmětem rozšíření na základě vyhlášky ze dne 18. prosince 1995 (4), zavedla organizace Interbev poplatek z masa a vnitřností určených k lidské spotřeby a pocházejících z hovězího dobytka a ovcí a ze živých kusů hovězího dobytka a ovcí odesílaných do zemí EU nebo vyvážených.
(17)
Poplatek se týkal tří kategorií masa a/nebo zvířat a byl stanoven následovně:
a)
poplatek z masa a vnitřností určených k lidské spotřebě u zvířat poražených ve Francii: stanoven na 0,084 francouzských franků („FRF“) (5) za kilogram jatečně upraveného těla a hrazený právnickou nebo fyzickou osobou, jež byla majitelem nebo spolumajitelem zvířete v okamžiku jeho porážky;
b)
poplatek z masa dopraveného nebo dovezeného za účelem jeho spotřeby ve Francii: stanoven na 0,042 FRF/kg a hrazený právnickou nebo fyzickou osobou, jež byla prvním majitelem nebo spolumajitelem masa na vnitrostátním území;
c)
poplatek z živých kusů hovězího dobytka nebo ovcí odesílaných do jiné země EU nebo vyvážených: stanoven na 7 FRF/kus a hrazený právnickou nebo fyzickou osobou, jež byla posledním majitelem nebo spolumajitelem zvířat na vnitrostátním území.
(18)
Meziodvětvová dohoda ze dne 25. července 1995 byla nahrazena jinou meziodvětvovou dohodou ze dne 12. června 2001, jež byla rozšířena vyhláškou ze dne 19. září 2001 (6). Článek 1 vyhlášky stanoví, že se dohoda rozšiřuje na období, jež končí tři roky po dni zveřejnění uvedené vyhlášky, což znamená dne 30. září 2004.
(19)
Meziodvětvová dohoda ze dne 12. června 2001 stanovila pokračování předchozího stavu, pokud jde o dotčené kategorie masa a/nebo zvířat, a to se zvýšením poplatku: 0,1574 FRF (0,024 EUR) u masa a vnitřností určených k lidské spotřebě ze zvířat poražených ve Francii, 0,0656 FRF (0,010 EUR) u masa dopraveného nebo dovezeného za účelem jeho spotřeby ve Francii a 11,15 FRF (1,7 EUR) u živých kusů hovězího dobytka nebo ovcí odesílaných do jiné země EU nebo vyvážených.
(20)
Dohoda ze dne 12. června 2001 zavedla také možnost částečného vrácení poplatku z masa v okamžiku jeho odeslání do jiné země EU nebo jeho vyvezení do třetích zemí. Výše vracení byla 0,0656 FRF/kg (0,010 EUR).
(21)
Rozšíření, k nimž došlo v roce 1995 a 2001, vyloučila ze systému poplatek z masa dopraveného nebo dovezeného za účelem jeho spotřeby ve Francii. Tyto produkty tak nepodléhají povinnému poplatku z masa.
2.3 POPLATEK FNE
(22)
Meziodvětvovou dohodou ze dne 15. června 1994, jež byla rozšířena vyhláškou ze dne 18. prosince 1995 (7) a vyhláškou ze dne 19. září 2001 (8), zavedla organizace Interbev poplatek ve prospěch Fonds national de l’élevage (Národního chovatelského fondu). Poslední vyhláška stanoví, že se dohoda rozšiřuje na období, jež končí tři roky po dni zveřejnění uvedené vyhlášky, což znamená dne 30. září 2004.
(23)
Tento profesní fond, který spravuje Confédération Nationale de l’Élevage (Národní konfederace chovatelství - CNE), byl vytvořen, aby plnil následující dva hlavní cíle: na jedné straně podněcoval k restrukturalizaci organizací služeb a přispíval k jejich přizpůsobení budoucím potřebám chovatelů, kteří jsou stále méně početní a čelí politikám Společenství v oblasti zvládání výroby, a na druhé straně přispíval k udržitelnosti společných prostředků v oblasti genetického vývoje a aplikovaného výzkumu, které budou v budoucnu představovat klíčový faktor konkurenceschopnosti chovatelství.
(24)
Poplatek určený na financování tohoto fondu se vybírá od právnických nebo fyzických osob, které jsou majiteli nebo spolumajiteli hovězího dobytka nebo ovcí poražených ve Francii. Podle posledních údajů sdělených francouzskými orgány byl tento poplatek stanoven na 0,02 FRF (0,003 EUR) za kilo čistého poraženého masa (nebo 7 FRF za kus u dospělých kusů hovězího dobytka, 2,40 FRF za kus u telat a 0,36 FRF za kus u ovcí, což činí 1,05, 0,36 a 0,054 EUR).
(25)
Podle francouzských orgánů byly příjmy z tohoto poplatku použity na genetická vylepšování, systém genetických informací, biotechnologii a hospodářské studie.
2.4 ČINNOSTI FINANCOVANÉ Z TĚCHTO POPLATKŮ
(26)
Příjmy organizace Interbev pocházející z poplatků z masa byly použity na tři druhy činností, a to zejména:
a)
komunikaci a propagaci ve prospěch odvětví;
b)
technickou pomoc;
c)
výzkum a pokusy.
(27)
Pokud jde o komunikaci a propagaci, jedná se zejména o financování kampaní na různá témata ve spojení s kvalitními masnými výrobky nebo obecnějších kampaní v televizi a rozhlase ve prospěch hovězího masa, jakož i opatření v oblasti vztahů s veřejností. Financují se také propagační opatření na vnějších trzích, jakož i účast na profesních a propagačních veletrzích.
(28)
Činnosti v oblasti technické pomoci jsou spojeny zejména s osvědčováním a kvalifikací chovů, a to hlavně s cílem odstranit překážky, jimž čelí subjekty zapojené do těchto postupů. Interbev vypracovává také kolektivní specifikace pro jednotlivé obory a podílí se na šíření a zavádění kodexu osvědčených postupů v chovatelství a osvědčených pracovních postupů při produkci masa a podílí se konečně na vyjasňování transakcí po celém řetězci.
(29)
Činnosti v oblasti výzkumu a pokusů odpovídají činnostem, jež jsou nejvíce přizpůsobeny potřebám odvětví v tom smyslu, že se zabývají zejména bezpečností potravin, řízením kvality a dobrými životními podmínkami zvířat.
(30)
Prostředky organizace Interbev pocházející z poplatků FNE se používají na následující činnosti:
a)
společné činnosti v oblasti genetického vylepšování;
b)
informatizovaný systém správy informačních systémů chovů;
c)
práce v oblasti aplikovaného výzkumu;
d)
hospodářské studie;
e)
různé činnosti.
3. DOBA TRVÁNÍ DOTČENÉHO OPATŘENÍ
(31)
Toto rozhodnutí se týká období od roku 1996 do roku 2004, kdy skončila platnost poslední meziodvětvové dohody, jež je předmětem tohoto řízení.
4. PŘÍJEMCI
(32)
Příjemci dotčeného opatření podpory jsou chovatelé hovězího dobytka a ovcí.
(33)
Hlavními konečnými adresáty dotčeného opatření podpory jsou producenti, zpracovatelé a distributoři zemědělských produktů. Počítá se s tím, že některé činnosti mohou vykonávat pro tyto subjekty soukromé podniky.
(34)
Toto rozhodnutí nepředjímá stanovisko Komise, pokud jde o slučitelnost výběrového řízení poskytovatelů služeb pověřených prováděním činností organizace Interbev s pravidly zadávání veřejných zakázek.
5. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ (9)
(35)
Pokud jde nejprve o povahu poplatků v tomto konkrétním případě, Komise zaznamenala, že francouzská vláda je v rámci postupu rozšíření meziodvětvových dohod učinila povinnými. Rozšíření dohod proběhlo přijetím vyhlášky zveřejněné v Úředním věstníku Francouzské republiky. Z toho plyne, že bylo zapotřebí aktu orgánu veřejné moci, aby byly tyto poplatky plně účinné. Na základě této skutečnosti Komise ve fázi zahájení vyšetřovacího řízení soudila, že se v tomto konkrétním případě jedná o parafiskální zdanění, tzn. o veřejné prostředky, a že tyto podpory jsou protiprávní, protože nebyly oznámeny.
(36)
Podle bodu 194 pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (10) (dále jen „zemědělské pokyny“) musí být každá protiprávní podpora posuzována podle pravidel a pokynů platných v okamžiku jejího poskytnutí. Zemědělské pokyny platí od 1. ledna 2007. Předchozí pokyny, to znamená pokyny Společenství týkající se státních podpor v odvětví zemědělství (2000-2006), platily od 1. ledna 2000 (11). Každou podporu poskytnutou po tomto dnu je proto nutno posuzovat podle pokynů z roku 2000. A naopak každou podporu poskytnutou před tímto dnem je nutno posuzovat podle ustanovení a postupů platných před 1. lednem 2000. Dotčené podpory byly poskytovány od roku 1996.
(37)
Jelikož se jedná o státní podpory financované pomocí parafiskálního poplatku, Komise musela přezkoumat jak opatření financovaná podporami, tak financování samotných podpor.
5.1 PODPORY
5.1.1 Propagační činnosti
(38)
Komise připomněla, že slučitelnost podpor poskytnutých před 1. lednem 2002 je nutno ověřovat podle rámce pro státní podpory v oblasti propagace zemědělských produktů a některých produktů neuvedených v příloze II Smlouvy o založení EHS (12) a že slučitelnost podpor poskytnutých po tomto dnu je nutno ověřovat podle pokynů Společenství ke státním podporám v oblasti propagace produktů uvedených v příloze i Smlouvy o ES a některých produktů neuvedených v příloze I (13). Oba dokumenty v podstatě sdílejí stejné zásady a stanoví zejména negativní a pozitivní kritéria, jež je nutno dodržet. Pokud jde o strop podpor, musí být tyto činnosti financovány odvětvím v minimální výši 50 % nákladů. V tomto konkrétním případě byla opatření plně financována parafiskálními poplatky, a finanční úsilí subjektů z oboru tak dosahuje této úrovně. Ve fázi zahájení vyšetřovacího řízení tak Komise soudila, že platné podmínky byly splněny.
5.1.2 Činnosti v oblasti technické pomoci
(39)
Komise připomněla, že slučitelnost podpor poskytnutých před 1. lednem 2000 je nutno ověřovat podle postupů Komise vycházejících z návrhu vhodných opatření týkajících se podpor poskytnutých státem v odvětví chovatelství a produktů chovatelství (14) a že slučitelnost podpor poskytnutých po tomto dnu je nutno ověřovat podle zemědělských pokynů. Postupy Komise použitelné před rokem 2000 a zemědělské pokyny v podstatě sdílejí stejné zásady. Pro tento typ podpor jsou tak povoleny podpory poskytnuté ve výši 100 % způsobilých nákladů. Podpory kromě toho musí být přístupné všem subjektům z oboru, které by případně mohly projevit zájem. Ve fázi zahájení vyšetřovacího řízení tak Komise soudila, že platné podmínky byly splněny.
5.1.3 Činnosti v oblasti výzkumu a pokusů
(40)
Komise připomněla, že slučitelnost těchto podpor je nutno ověřovat podle rámce Společenství pro poskytování státních podpor na výzkum a vývoj (15) a sdělení Komise týkající se změny tohoto rámce (16). S vnitřním trhem je tak slučitelná míra podpory, jež může dosáhnout výše 100 %, pokud jsou splněny následující čtyři podmínky: podpora představuje pro odvětví obecný zájem; informace je uveřejněna v příslušném tisku; výsledky prací jsou poskytnuty na rovném základě jak z hlediska nákladů, tak z hlediska času; podpora splňuje mezinárodní obchodní kritéria odsouhlasená EU. Ve fázi zahájení vyšetřovacího řízení tak Komise soudila, že platné podmínky byly splněny.
5.1.4 Činnosti financované z poplatku FNE
(41)
Komise si kladla otázky o přesné povaze činností financovaných z poplatku FNE, jejichž předmětem bylo podněcovat k restrukturalizaci organizací služeb a přispívat k jejich přizpůsobení budoucím potřebám chovatelů a k udržitelnosti společných prostředků v oblasti genetického vývoje a aplikovaného výzkumu. Podle francouzských orgánů byly příjmy z tohoto poplatku údajně použity na genetická vylepšování, systém genetických informací, biotechnologii a hospodářské studie. Tyto dílčí informace byly nedostatečné k tomu, aby Komisi umožnily konstatovat slučitelnost těchto činností s případně použitelnými ustanoveními Společenství. Ve fázi zahájení vyšetřovacího řízení tak Komise nebyla schopna dospět k závěru, že činnosti financované z poplatku FNE byly slučitelné se Smlouvou o ES (17).
5.2 FINANCOVÁNÍ PODPOR
5.2.1 Poplatek z masa
(42)
Od 1. ledna 1996 podléhají tomuto poplatku mimo jiné živé kusy hovězího dobytka a ovcí odesílané do jiných členských států a také produkty z hovězího a skopového masa odesílané do jiných členských států, ačkoliv pro tyto produkty bylo v roce 2001 zavedeno částečné vracení tohoto poplatku. Podle rozsudku Soudního dvora Evropské unie (dále jen „Soudní dvůr“) (18) je nutno určitou daň považovat za porušení zákazu diskriminace stanoveného v článku 110 SFEU, pokud výhody z přidělení příjmu ze zdanění využívají obzvláště ty ze zdaněných vnitrostátních produktů, které jsou zpracovávány nebo uváděny do oběhu na vnitrostátním trhu, a tyto výhody částečně vyrovnávají náklady, jež jsou s nimi spojeny, a tak znevýhodňují vyvážené vnitrostátní produkty.
(43)
Ve fázi vyšetřovacího řízení se Komise domnívala, že příjmy z poplatku z produktů a živých zvířat odesílaných do jiných členských států, jenž byly určeny na financování činností prováděných organizací Interbev v oblasti propagace, technické pomoci, výzkumu a pokusů, mohou představovat financování podpory neslučitelné s vnitřním trhem z hlediska Smlouvy, a to zejména jejího článku 107, a že tak státní podpory financované tímto způsobem nebyly zřejmě slučitelné s uvedenou Smlouvou. Poplatek totiž mohl znevýhodňovat produkci těchto zvířat za účelem jejich vývozu do jiných členských států, protože přidělení prostředků mohlo svou povahou zvýhodňovat vnitrostátní produkci uváděnou do oběhu ve Francii na úkor vyvážené vnitrostátní produkce a protože výše poplatku nezohledňovala různou míru zisku dosahovanou u vnitrostátních produktů podle toho, zda jsou uváděny do oběhu ve Francii nebo mimo ni.
5.2.2 Poplatek FNE
(44)
Na základě informací dostupných v okamžiku zahájení vyšetřovacího řízení neměla Komise ve fázi vyšetřovacího řízení k dispozici prvky, které by ukazovaly na to, že tomuto poplatku podléhala dovážená zvířata nebo zvířata odesílaná do jiných členských států.
6. SLUČITELNOST POVINNÝCH DOBROVOLNÝCH POPLATKŮ SE SYSTÉMEM SPOLEČNÉ ORGANIZACE TRHŮ
(45)
Pokud jde o otázku slučitelnosti povinných dobrovolných poplatků se systémem společné organizace trhů (dále jen „SOT“) v souvislosti s rozsudkem ze dne 22. května 2003 ve věci Freskot (19), Komise se domnívala, že v tomto konkrétním případě povinné dobrovolné příspěvky zřejmě nezasahují přímo nebo nepřímo do cen dotčených konečných produktů, protože vybírání poplatků nemá vliv na cenu produktů, které jsou určovány volným trhem. Zatížení uzenářských výrobků a chovaných zvířat je tak zrušeno výhodou představovanou financovanými činnostmi. Je proto možno soudit, že účinky výběru poplatků na ceny jsou omezené nebo neexistují.
III. KOMENTÁŘE FRANCIE
(46)
Dopisy ze dne 8. a 10. října 2003 předložily francouzské orgány své připomínky k rozhodnutí Komise o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU ohledně dotčeného opatření podpory.
(47)
Dopisy ze dne 13. září a 29. listopadu 2005 předložily francouzské orgány další připomínky jako odpověď na žádosti o dodatečně informace, jež jim zaslala Komise.
(48)
Po žádosti o dodatečné informace zaslané Komisí dne 25. února 2011 a jednání, jež proběhlo dne 29. března 2011, francouzské orgány předložily další připomínky dopisem ze dne 24. května 2011.
(49)
Francouzské orgány berou na vědomí, že se Komise domnívá, že lze prostředky pocházející z takovýchto meziodvětvových poplatků, které se staly povinnými, přirovnat k parafiskálním poplatkům, které by mohly vést k narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu. Francouzské orgány berou také na vědomí, že opatření měla být oznámena. Poté podávají následující sdělení:
1. ROZSAH PŘEZKUMU KOMISE PODLE FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(50)
Pokud jde o poplatky vybírané podle meziodvětvových dohod ze dne 15. června 1994 ve prospěch fondu chovatelství a ze dne 18. prosince 1995 ve prospěch organizace Interbev, francouzské orgány měly za to, že Komise zahájila jejich přezkum dopisy ze dne 16. ledna 1995 (podpora NN 34/95) a ze dne 18. března 1996 a uzavřela jej dopisem (SG (96) D/6396) ze dne 15. července 1996, přičemž dospěla k závěru, že „předmětná opatření spadají výlučně do oblasti působnosti nařízení (EHS) č. 2328/91 a musí být předmětem přezkumu podle tohoto nařízení. Čl. 35 odst. 2 tohoto nařízení přitom vylučuje použití článků 92 a 93 Smlouvy“.
(51)
Jako odpověď Komisi, která zdůraznila, že se v té době nevyjádřila k ostatním činnostem prováděným organizací Interbev (protože věc NN 34/95 se týkala pouze investic do restrukturace chovu skotu bez tržní produkce mléka), francouzské orgány tvrdily, že se k tomu vyjádřily v odpovědi na dopis Komise ze dne 18. března 1996 těmito slovy: „národní fond chovatelství je skutečně určen k tomu, aby vylepšoval výběr v chovatelství a podporoval výzkum, a to zejména v oblasti genetiky. […]“ (dopis ze dne 13. září 2005).
(52)
Francouzské orgány se domnívají, že Komise byla plně informována o existenci činností v oblasti komunikace, propagace, výzkumu a pokusů financovaných organizací Interbev a že v rámci této věci mohla zaslat francouzským orgánům žádosti o dodatečné informace. Jelikož Komise na toto sdělení nereagovala, francouzské orgány dospěly k závěru, že sdělené informace Komisi uspokojují.
(53)
V pozdější odpovědi Komisi, která připomněla zaslání žádosti o dodatečné informace (30. května 1996) následkem výše uvedeného dopisu, francouzské orgány na jedné straně tvrdily, že nikdy žádosti o dodatečné informace neobdržely, a na druhé straně, že se domnívaly, že nečinnost Komise mezi 30. květnem 1996 a 2. říjnem 2001 představovala nevyslovený souhlas se slučitelností činností, o nichž věděla.
(54)
Francouzské orgány navíc tvrdí, že Komise byla informována o činnostech v oblasti komunikace prováděných organizací Interbev v rámci věci C-18/95, která se týkala opatření ve prospěch odvětví chovu ovcí.
(55)
Jelikož Komise od té doby nepokračovala v přezkumu těchto dohod, francouzské orgány se domnívají, že oprávněně usoudily, že Komise nemá námitky proti jejich provádění.
(56)
Za těchto podmínek se francouzské orgány domnívaly, že toto řízení se týká pouze meziodvětvové dohody ze dne 12. června 2001.
(57)
Dopisem ze dne 24. května 2011 a během jednání, jež se konalo dne 29. března 2011, francouzské orgány nakonec Komisi předaly údaje za celé dotčené období.
2. DŮVODY OPRAVŇUJÍCÍ PODLE FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ NEOZNÁMENÍ PODPORY
(58)
Pokud jde o činnosti prováděné díky příjmům z poplatků vybíraných na základě nových meziodvětvových dohod z 12. června 2001 ve prospěch organizace Interbev a FNE, francouzským orgánům se nejevilo jako nutné je oznamovat, protože jsou financovány výlučně ze soukromých prostředků vybíraných v dotčeném odvětví.
3. ČINNOSTI PROVÁDĚNÉ ORGANIZACÍ INTERBEV
(59)
Pokud jde o činnosti prováděné organizací Interbev, francouzské orgány berou na vědomí, že je Komise po analýze informací, které jí byly předány dopisem ze dne 9. listopadu 2001, považuje za slučitelné s pokyny Společenství týkajícími se státních podpor v odvětví zemědělství (2000-2006) a s pokyny Společenství týkajícími se státní podpory na propagaci zemědělských produktů a některých produktů neuvedených v příloze I. Potvrzují, že během období dotčeného tímto rozhodnutím, Interbev financovala tyto činnosti v oblasti propagace, technické pomoci, výzkumu a pokusů za stejných podmínek jako činnosti dříve popsané v dopisu ze dne 9. listopadu 2001.
4. ČINNOSTI V OBLASTI VÝZKUMU A TECHNICKÉ POMOCI PROVÁDĚNÉ PROSTŘEDNICTVÍM FNE
(60)
Pokud jde o FNE, francouzské orgány poskytly v odpovědi na rozhodnutí o zahájení řízení (dne 8. a 10. října 2003) následující vysvětlení.
(61)
U činností prováděných díky prostředkům FNE se jedná o činnosti v oblasti technické pomoci a aplikovaného výzkumu. Francouzské orgány potvrdily, že tyto činnosti byly koncipovány při dodržení bodů 14 a 17 pokynů Společenství týkajících se státních podpor v oblasti zemědělství (2000-2006).
(62)
Nejprve je upřesněno, že prostředky shromážděné FNE sloužily k následujícím činnostem:
a)
společné činnosti v oblasti genetického vylepšování;
b)
informatizovanému systému správy informačních systémů chovů;
c)
pracím v oblasti aplikovaného výzkumu;
d)
hospodářským studiím;
e)
různým činnostem.
4.1 OBLAST GENETIKY
(63)
V oblasti genetiky se účast FNE přísně omezuje na provázení některých společných činností prováděných v rámci vnitrostátního opatření na genetické vylepšování (Dispositif National d’Amélioration Génétique) a definovaných Národní komisí pro genetické vylepšování (Commission Nationale d’Amélioration Génétique - CNAG), jež sdružuje zástupce státu, oboru, výzkumu a školství.
(64)
Financování poskytovaná FNE jsou hlavně věnována na provázení činností oboru genetiky Institutu chovatelství, jehož úkolem je zejména: podpora organizacím v terénu, které přispívají ke genetickému pokroku u přežvýkavců; vypracování, údržba a vývoj specifikací, kterými se stanoví postupy v terénu; kontrola postupů zhodnocení a evidování údajů nutných pro genetické posouzení reprodukčních zvířat ve společných informačních systémech; přizpůsobení postupů indexace ve spolupráci s ústavem INRA; zavedení postupů výměny informací na mezinárodní úrovni a šíření úředních rejstříků ve Francii.
4.2 OBNOVA A ROZVOJ INFORMAČNÍCH SYSTÉMŮ V ODVĚTVÍ CHOVATELSTVÍ
(65)
V rámci své činnosti v oblasti obnovy a rozvoje informačních systémů v odvětví chovatelství se FNE podílí na obnově systému genetických informací (système d’information génétique - SIG). Tato obnova byla zahájena v roce 1995 a prosadila se při modernizaci společného informačního systému zavedeného před více než 20 lety a jeho sjednocení za účelem účinnější správy genetických údajů a zároveň umožnila zahrnutí nových funkcí nutných pro indexaci a snížení nákladů.
(66)
FNE se mimo to podílel na studii právní, technické a hospodářské proveditelnosti projektu profesionálního informačního systému v odvětví chovatelství (SPIE), jehož cílem je zajistit odvětvové a meziodvětvové zhodnocení úředních identifikačních údajů a dalších údajů, které lze zajistit.
4.3 ZÁSAHY V OBLASTI APLIKOVANÉHO VÝZKUMU
(67)
FNE podporuje několik programů aplikovaného výzkumu a má v úmyslu pokračovat ve své účasti na studiích věnovaných otázkám, jež pro odvětví chovatelství představují předmět obecného zájmu, jako je např. podpora programu aplikovaného výzkumu a přenosu biotechnologií reprodukce (přenos embryí, zjišťování pohlaví, oplodnění in vitro, klonování). Tyto práce se týkají nových postupů vycházejících z embryologie, které jsou mimořádně zajímavé z hlediska budoucího používání molekulárních indikátorů a výběru pomocí indikátorů. Program vedl ke konkrétním výsledkům, a to značnému zlepšení úspěšnosti klasického přenosu embryí, vypracování a optimalizaci francouzské metody zjišťování pohlaví u embryí, vypracování metody punkcí vaječných buněk v růstové fázi a zlepšení techniky oplodnění in vitro.
(68)
FNE se také podílel na pilotním výzkumném programu v oblasti homologní rekombinace. Tento projekt, který vedl ústav INRA, se týkal kontrolované modifikace genomu zvířat za použití metody transgeneze a byl zaměřen na zavedení transgenu na určité místo v DNA. Toto cílené zavedení genu má umožnit nahrazení jednoho genu druhým bez použití geneticky modifikovaných organizmů.
(69)
FNE se vedle toho podílel na programu IDEA, pokud jde o identifikaci skotu a ovcí. Přispěl rovněž na financování vnitrostátních programů vybraných v rámci programu Společenství IDEA věnovaného zlepšení spolehlivosti identifikace zvířat za použití nových postupů při využití elektroniky.
4.4 PRÁCE V OBLASTI HOSPODÁŘSKÝCH STUDIÍ
(70)
FNE se podílel na financování hospodářských studií, které potřebovaly chovatelské organizace, aby mohly zejména reagovat na otázky vyvolané jednotlivými reformami SZP, rozšířením Evropy, krizemi posledních let a vývojem na mezinárodním poli.
(71)
Všechny tyto studie byly vypracovány pod vedením tzv. „Hospodářské skupiny pro dobytek“ („Groupe Économique du Bétail“ - GEB) řízené Chovatelským ústavem (Institut de l’Élevage), který zaručuje propojení různých prací požadovaných oborem a jejich komplementaritu s jinými stávajícími studiemi.
(72)
Prováděné práce mají za konkrétní výsledek monitorování hospodářské situace v odvětvích mléka a masa ve Francii a v Evropě, vypracování měsíčních hospodářských podkladů, v nichž jsou do hloubky analyzovány aspekty hospodářství v oblasti živočišné produkce ve Francii, v Evropě a ve světě, a specificky zaměřené činnosti jako monitorování cen, výrobních nákladů a jednání na úrovni Společenství a Mezinárodní obchodní organizace.
(73)
Hospodářské monitorovací středisko vytvořené v rámci GEB shromažďuje konkrétní znalosti o fungování podniků, jimiž disponuje chovatelská síť, a zajišťuje součinnost mezi přístupy na mikroúrovni a makroúrovni.
4.5 RŮZNÉ ČINNOSTI
(74)
FNE jednorázově podporuje zahájení nových stmelujících programů určených ke snadnějšímu přizpůsobení chovatelství novým vývojům v sociální a hospodářské oblasti, jako je zavedení kodexu správných chovatelských postupů, který se prosazuje jako nejvýznamnější společný postup tohoto typu v Evropě, a zahájení projektu komunikace o povolání chovatele následkem druhé krize BSE s cílem obnovit vzájemné pochopení mezi chovateli a občany.
4.6 RÁMEC SPOLEČENSTVÍ
(75)
Francouzské orgány zdůraznily, že všechny financované činnosti mají pro všechny chovatele skotu a ovcí skutečně povahu obecného zájmu a že se nikdy nejedná o činnosti, jež by přinášely prospěch pouze jednotlivým subjektům nebo zvláštním skupinám subjektů.
(76)
U těchto prací a výzkumu finanční účast FNE nejčastěji nepřesahuje 50 % nákladů. U některých jednorázových projektů může být sice vyšší než 50 %, ale míra podpory nikdy nepřesahuje 100 %.
4.6.1 Technická pomoc
(77)
Hospodářské studie jsou financovány za dodržení na jedné straně stropu ve výši 100 000 EUR na chovatele a období tří let a na druhé straně pravidla přístupu všech chovatelů k jejich výsledkům.
4.6.2 Aplikovaný výzkum
(78)
Francouzské orgány potvrdily, že údaje z každé hospodářské studie stejně jako údaje shromážděné na konci každého výzkumného programu, jakmile jsou konečné, jsou šířeny v širokém měřítku. Výsledky všech prací podporovaných fondem jsou systematicky zveřejňovány a šířeny, aby jich chovatelé a jejich organizace v terénu mohly využívat a mít k nim přístup bez diskriminace.
(79)
Používají se dva hlavní kanály šíření: profesní chovatelské organizace a ústav chovatelství, a to prostřednictvím technických a hospodářských publikací široce šířených mezi chovateli a praktickými odbornými pracovníky.
(80)
Vzhledem k povaze obecného zájmu prací se nepočítá s žádným výdělečným využitím výsledků. Skutečnými příjemci činností jsou skutečně všichni chovatelé skotu a ovcí, mezi kterými jsou šířeny teoretické a praktické výsledky prací.
(81)
Financované studie neposkytují producentům a zpracovatelům žádné přímé platby.
5. POPLATKY Z DOVÁŽENÝCH ZVÍŘAT A MASA
5.1 POPLATKY ORGANIZACI INTERBEV
(82)
Pokud jde o zdanění masa dovezeného do Francie z chovů jiných členských států nebo třetích zemí, Komise byla schopna na základě informací, které francouzské orgány postupně předkládaly, dojít ke zjištění, že meziministerské vyhlášky z roku 1995 a 2001 o rozšíření meziodvětvových dohod vždy z oblasti působení vyjímaly poplatky z dováženého masa.
5.2 POPLATKY FNE
(83)
Komise dále zjistila skutečnost, že poplatek vybíraný ve prospěch FNE mohl být uplatněn na zvířata chovaná mimo vnitrostátní území, ale dovezená do Francie za účelem jejich porážky.
(84)
V dopise ze dne 6. října 2003 francouzské orgány vzaly na vědomí důležitost této námitky, pokud jde o zásady právních předpisů Společenství. Zavázaly se proto ke změně znění dohody tak, aby se vyloučil jakýkoliv poplatek u zvířat chovaných mimo vnitrostátní území, ale dovezených do Francie za účelem jejich porážky. Francouzské orgány vyjádřily svůj záměr doručit Komisi nové znění, jakmile bude nová dohoda dokončena a podepsána.
(85)
Dodaly k tomu, že dovoz živých zvířat je ve skutečnosti okrajovou záležitostí a nepředstavuje riziko narušení hospodářské soutěže. Podle celních orgánů představoval dovoz „velkých vykrmených kusů hovězího dobytka“ v roce 200 124 933 kusů a 22 250 kusů v roce 2002. Jelikož vnitrostátní porážky dosahují řádově 4 milionů kusů, dovoz živých zvířat tak přestavuje pouze 0,58 % všech poražených kusů. Více než 70 % tohoto dovozu navíc představují drahá zvířata s vysokou zmasilostí určená zvláštní skupině spotřebitelů na severu Francie. Vzhledem k průměrným dovozním cenám těchto zvířat (podle celní správy: 1,50 EUR/kg živé hmotnosti, tzn. 2,5 EUR za kilogram čisté hmotnosti) by poplatek FNE vybíraný z těchto zvířat musel představovat řádově tisícinu hodnoty zvířete.
(86)
Podle francouzských orgánů byly vybrané povinné dobrovolné poplatky na jedné straně minimální, protože neplacení poplatku z dovezených zvířat bylo časté a nakonec se stalo systematické, a na druhé straně byla výše dotčených povinných dobrovolných poplatků v poměru k hodnotě zvířat tak nízká, že nemohla vést k narušení hospodářské soutěže. V dopise ze dne 24. května 2011 francouzské orgány předložily vytištěné příklady výpočtu poplatků a prohlášení podniků, které prokazují, že v některých případech mohlo docházet k vracení, aniž by toto bylo povinné.
(87)
Dopisy ze dne 13. září 2005 a 24. května 2011 francouzské orgány potvrdily, že se poplatek FNE týká od roku 2003 pouze zvířat chovaných a poražených ve Francii (20).
6. POPLATKY ZE ZVÍŘAT A MASA ODESLANÝCH DO JINÝCH ČLENSKÝCH STÁTŮ
6.1 POPLATKY ORGANIZACI INTERBEV
(88)
Pokud jde o poplatek vybíraný u masa odesílaného do jiných členských států, Komise zmínila riziko diskriminace spojené se systémem poplatků, který by nezohledňoval odeslání některých produktů podléhajících poplatku mimo vnitrostátní území, a vyjádřila obavu, že podobné opatření upřednostňuje vnitrostátní produkci uváděnou do oběhu ve Francii.
(89)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 16 a následujících, maso odesílané do jiných členských států podléhalo povinnému dobrovolnému poplatku ve výši 0,0126 EUR/kg a ve výši 0,024 EUR/kg od meziodvětvové dohody ze dne 12. června 2001. Od zmíněné dohody se k tomu počítalo se systémem vracení ve výši 0,010 EUR/kg.
(90)
Pokud jde o povinné dobrovolné poplatky, jimž podléhala zvířata odesílaná do jiných členských států, francouzské orgány v dopise ze dne 24. května 2011 podaly vysvětlení, aby prokázaly, že tyto povinné dobrovolné poplatky byly přiměřené přínosu plynoucímu z činností financovaných těmito poplatky.
(91)
Francouzské orgány vysvětlily, že odesílání živých zvířat se týkalo odstávčat skotu. Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 17 a následujících, tato zvířata podléhala povinnému dobrovolnému poplatku počítaného z kusu a ne z kilogramu masa.
(92)
Francouzské orgány předložily výpočet umožňující posoudit rovnocennost mezi hmotností za kus a za kilogram. Meziodvětvová dohoda ze dne 25. července 1995 totiž uváděla, že povinný dobrovolný poplatek je u porážky ve výši 0,084 FRF za kilogram jatečně upraveného těla a u odeslání živých zvířat ve výši 7 FRF za kus dospělého dobytka (článek 4). Ovšem odstávče váží řádově 250 až 280 kg živé hmotnosti, což se přemění na průměrnou hmotnost masa (poměr 65 %) ve výši 163 kg. Poplatek ve výši 7 FRF za kus tak odpovídal poplatku ve výši 0,042 FRF za kilogram, což představuje polovinu poplatku z masa.
(93)
Meziodvětvová dohoda ze dne 12. června 2001 převzala tento systém při dodržení stejné rovnocennosti. Částky (vyjádřené v EUR) byly následující: povinný dobrovolný poplatek u porážky ve výši 0,024 EUR za kilogram jatečně upraveného těla (článek 2) a povinný dobrovolný poplatek při odeslání živých zvířat ve výši 1,7 EUR za kus dospělého skotu (článek 4). Poplatek ve výši 1,7 EUR za kus dospělého skotu tak odpovídal poplatku ve výši 0,0104 EUR za kilogram, což představuje polovinu poplatku z masa.
(94)
Francouzské orgány se domnívají, že celkové příjmy (38 136 670 EUR) z povinného dobrovolného poplatku vybíraného u produktů odesílaných do jiných členských států (živá zvířata a maso) představovaly 15 % celkových příjmů ze všech povinných dobrovolných příspěvků vybíraných organizací Interbev v období 1995 až 2004 (tzn. 252 855 282 EUR). Za použití komplexního přístupu k období 1995-2004 se francouzské orgány domnívají, že uvedené příjmy jsou správně nastaveny úměrně k činnostem, z nichž měly údajně prospěch produkty odeslané do jiných členských států.
(95)
Francouzské orgány dále uvádějí, že zvířata a maso odeslaná mimo Francii měla na jedné straně prospěch z činností prováděných mimo vnitrostátní území v celkové výši 21 490 848 EUR a na druhé straně z činností, jež byly přínosné pro všechna zvířata a produkty bez ohledu na jejich místo určení. Francouzské orgány se domnívají, že u všech těchto činností prospěšných pro všechna zvířata a produkty, které představují celkovou částku 91 231 075 EUR, lze oprávněně odhadovat, že pouze 28 280 000 EUR bylo použito na financování činností prováděných mimo vnitrostátní území.
(96)
U činností, které se týkaly konkrétně vyvážených zvířat a produktů, se jednalo zejména o propagační akce (např. mezinárodní veletrhy, oborové informační akce a akce v oblasti vztahů s veřejností, zelený týden v Berlíně, kurzy školení v bourání organizované v zahraničí). U činností, které se týkaly všech zvířat a produktů bez ohledu na to, zda se jejich trh nachází ve Francii nebo mimo ni, se jednalo zejména o reklamní akce jako kampaně o „kvalitním evropském hovězím mase“, vnitřnostech, „plemenech chovaných na maso“ a určitý počet výzkumných činností věnovaných bezpečnosti potravin, dobrým životním podmínkám zvířat, řízení kvality, charakterizaci produktu, postupům při osvědčování a zpětné vysledovatelnosti u hovězího masa, jejichž výsledky byly široce šířeny jak ve Francii, tak mimo ni.
(97)
Francouzské orgány soudí, že produkty odesílané mimo Francii měly prospěch z činností prováděných meziodvětvovou organizací v celkové výši 49 770 000 EUR. Tuto částku je nutno srovnat s povinnými dobrovolnými poplatky, které se u nich musely uhradit, to znamená 38 136 670 EUR. Podíl povinných dobrovolných poplatků z francouzské produkce vyvezené v období 1995-2004 byl vyrovnaný v poměru k přínosu, který měla tato produkce z činností financovaných organizací Interbev.
6.2 POPLATKY FNE
(98)
V dopise ze dne 13. září 2005 francouzské orgány potvrdily, že odesílané produkty nepodléhaly jako takové poplatku FNE.
IV. POSOUZENÍ PODPORY
(99)
Články 107 a 108 SFEU se vztahují na všechny zemědělské produkty uvedené v její příloze I a podléhající jedné ze společných organizací trhu (všechny zemědělské produkty, kromě koňského masa, medu, kávy, líhu zemědělského původu, octu vyrobeného z lihu a korku) podle různých předpisů, kterými se řídí příslušné společné organizace trhu.
1. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(100)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak.
(101)
Ve zvažované době byly články 107 až 109 SFEU použitelné na odvětví hovězího masa na základě článku 40 nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 (21) o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem. Před přijetím tohoto nařízení byly použitelné na stejné odvětví na základě článku 24 nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím masem (22). Na odvětví skopového a kozího masa byly použitelné na základě článku 23 nařízení Rady (ES) č. 2529/2001 ze dne 19. prosince 2001 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem (23). Před přijetím tohoto nařízení byly použitelné na stejné odvětví na základě článku 22 nařízení Rady (ES) č. 2467/98 ze dne 3. listopadu 1998 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem (24) a před jeho přijetím na základě článku 27 nařízení Rady (EHS) č. 3013/89 ze dne 25. září 1989 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem (25).
(102)
V současné době jsou články 107 až 109 použitelné na obě odvětví uvedená v bodě odůvodnění 32 a následujících tohoto rozhodnutí na základě článku 180 nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty („jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (26) (27).
1.1 EXISTENCE SELEKTIVNÍ VÝHODY
(103)
Podle Soudního dvora se za podpory považují zásahy, které mohou v jakékoli formě přímo nebo nepřímo zvýhodňovat podniky nebo které musejí být považovány za hospodářské zvýhodnění, které by podnik-příjemce za obvyklých tržních podmínek nezískal (28). V tomto konkrétním případě poskytnutá podpora zvýhodnila některé podniky činné v odvětví chovu skotu a ovcí, a to prováděním činností, jež mohly přinést prospěch producentům nebo odvětvím oborů zastupovaných organizací Interbev.
(104)
Kromě toho jsou, stále podle ustálené judikatury Soudního dvora, považovány za podpory zásahy, které v různých formách snižují výdaje běžně zatěžující rozpočet podniku a které, aniž by byly dotacemi v přesném slova smyslu, jsou ve skutečnosti stejné povahy a mají stejné dopady (29).
(105)
Pokud jde o existenci zvýhodnění, je nutno jej prokázat na úrovni možných příjemců činností ve prospěch odvětví masa a také na úrovni dotčených meziodvětvových poplatků a jejich financování. V tomto konkrétním případě poskytnutá podpora zvýhodnila některé podniky činné v odvětví chovu skotu nebo ovcí, a to prováděním činností, jež mohly přinést prospěch producentům odvětví.
1.2 PODPORA POSKYTNUTÁ STÁTEM NEBO ZE STÁTNÍCH PROSTŘEDKŮ
(106)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora je pro to, aby bylo možno označit výhodu za státní podporu, zaprvé nutno, aby byla poskytnuta přímo nebo nepřímo ze státních prostředků, a zadruhé, aby byla přičitatelná státu (30).
(107)
Pokud jde o povahu poplatků v tomto konkrétním případě (povinné dobrovolné poplatky), Komise soudí, že se jedná o parafiskální poplatky, tzn. o veřejné prostředky. Komise založila své posouzení na následujících úvahách.
(108)
Nejprve je nutno zdůraznit, že podle ustálené judikatury a zejména bodu odůvodnění 139 rozsudku ve věci Salvat (31) není rozlišení mezi soukromým a veřejným subjektem „rozhodujícím prvkem pro uplatnění Smlouvy na státní podpory“. Rozsudek ve věci Ladbroke (32) navíc jasně potvrzuje, že čl. 107 odst. 1 SFEU „zahrnuje veškeré finanční prostředky, které může veřejný sektor ve skutečnosti použít k podpoře podniků, aniž by bylo rozhodné, zda tyto prostředky trvale patří k majetku veřejného sektoru. V důsledku toho, i když částky (…) nejsou trvale ve vlastnictví státní pokladny, skutečnost, že zůstávají neustále pod veřejnou kontrolou, a tudíž jsou k dispozici příslušným státním orgánům, je postačující k tomu, aby byly kvalifikovány jako státní prostředky a dotčené opatření spadalo do pole působnosti čl. 107 odst. 1 Smlouvy“.
(109)
Na základě této judikatury Komise soudí, že skutečnost, že dotčené povinné dobrovolné poplatky spočívají v příspěvcích soukromého sektoru a že nejsou státu trvale k dispozici, nestačí, aby bylo možno dojít závěru, že nespadají do pole působnosti čl. 107 odst. 1 SFEU. Komise musí v tomto ohledu také přezkoumat míru kontroly vykonávané státem ohledně příjmů z dotčených povinných dobrovolných příspěvků a jeho možnosti směrovat použití prostředků na financování opatření podpory.
(110)
Ve zkoumaném případě Komise zaznamenává, že schválení vládou v podobě uznání přiznané organizaci Interbev je předběžnou podmínkou k zavedení povinných dobrovolných poplatků. I když je organizace Interbev soukromoprávním subjektem, znamená to, že její schopnost zavést ve svém odvětví činnosti povinné dobrovolné poplatky je podřízena souhlasu státu s jejím fungováním a jejími cíli (viz bod odůvodnění 14 tohoto rozhodnutí).
(111)
Zemědělský zákoník také stanoví, že poplatky se stávají povinnými pro všechny členy dotčeného oboru, jakmile je jejich platnost rozšířena meziministerskou vyhláškou (viz bod odůvodnění 10 tohoto rozhodnutí). Z uvedeného vyplývá, že tento typ poplatků vyžaduje, aby mohl plně projevit svůj účinek, akt orgánu veřejné moci (33).
(112)
Na základě těchto skutečností Komise zjišťuje, že zkoumané povinné dobrovolné poplatky lze považovat za poplatky pod kontrolou státu a představující státní prostředky.
(113)
Zadruhé, využití příjmů z povinných dobrovolných příspěvků je určeno cíli a rámcem fungování meziodvětví v podobě stanovené v zemědělském zákoníku (viz body odůvodnění 7 až 10). Stát tím má možnost směrovat použití příjmů z povinných dobrovolných poplatků na financování opatření podpory prováděných organizací Interbev. Výhody poskytované organizací Interbev tak lze považovat za přičitatelné státu.
(114)
Kromě toho je nutno připomenout, že Soudní dvůr ve věci C-345/02 Pearle (34) určil určité ukazatele, které umožňují stanovit či ne, zda je nutno považovat či ne parafiskální poplatky za státní prostředky přičitatelné státu, pokud jsou vybírány v hlavní míře meziodvětvovou organizací ve prospěch svých členů.
(115)
Podle zkoušky navržené Soudním dvorem v této věci se povinné poplatky shromažďované zprostředkujícím subjektem, který zastupuje podniky určitých hospodářských odvětví, nepovažují za státní prostředky, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
dotčené opatření je zavedeno profesním orgánem, který zastupuje podniky a zaměstnance odvětví a neslouží jako nástroj k provádění politik stanovených státem;
b)
cíle dotčeného opatření jsou v plné míře financovány z příspěvků podniků daného odvětví;
c)
o způsobu financování a míře/výši příspěvků rozhodují v profesním orgánu daného odvětví zástupci zaměstnavatelů a zaměstnanců bez jakéhokoliv zasahování státu;
d)
poplatky jsou povinně používány k financování opatření bez možnosti zásahu státu.
(116)
Je zřejmé, že dotčené opatření nesplňuje všechny podmínky rozsudku ve věci Pearle. Zaprvé, existence, úkoly a fungování organizace Interbev jsou regulovány vnitrostátními právními předpisy (viz body odůvodnění 10 a 14) a její financování z povinných dobrovolných příspěvků vyžaduje zásah státu (viz bod odůvodnění 10). Článek 632-2-1 zemědělského zákoníku navíc stanoví, že meziodvětvové organizace přispívají k provádění vnitrostátních hospodářských politik a politik Evropské unie a mohou být upřednostňovány při přidělování veřejných podpor. Interbev lze proto považovat za nástroj k provádění politiky podporované státem a provádějící činnosti v obecném zájmu meziodvětvové organizace (viz body odůvodnění 40, 61 a následující). K tomu stanovy organizace Interbev uvádějí, že rozpočty meziodvětvové organizace mohou přijímat přímou dotaci od státu. Pokud jde potom o obecný zájem financovaných výzkumných činností (viz bod odůvodnění 10), nelze s jistotou zjistit, že v tomto konkrétním případě jsou příjemci podpor vždy subjekty povinné k poplatkům.
(117)
Vzhledem k výše uvedeným úvahám dospívá Komise k závěru, že dotčená opatření jsou přičitatelná státu a jsou financována ze státních prostředků.
1.3 OVLIVNĚNÍ OBCHODU A NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE
(118)
Aby podpory spadaly do pole působnosti čl. 107 odst. 1 SFEU, musí kromě toho ovlivňovat hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy. Toto kritérium předpokládá, že příjemci podpor vykonávají hospodářskou činnost.
(119)
Za účelem zjištění, zda tato podpora spadá do pole působnosti čl. 107 odst. 1 SFEU, je nutno závěrem určit, jestli tato podpora může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(120)
Soudní dvůr rozhodl, že obchod mezi členskými státy je nutno považovat za ovlivněný výhodou (35), pokud tato výhoda poskytnutá členským státem posílí postavení určité kategorie podniků v obchodě mezi členskými státy vůči jiným konkurenčním podnikům, což stačí na prokázání existence narušení hospodářské soutěže.
(121)
Skutečnost, že mezi členskými státy existuje v odvětví masa obchod, je dostatečně prokázána existencí společné organizace trhu v tomto odvětví (36). Například obchod v rámci Společenství s masnými produkty ve Francii představoval přibližně 15 % všech obchodů Unie s těmito produkty (37).
(122)
Poskytnuté podpory tak mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy tím, že upřednostňují vnitrostátní výrobu na úkor výroby ostatních členských států. V době skutkového stavu, jehož se týká toto rozhodnutí, bylo odvětví masa mimořádně otevřené hospodářské soutěži na úrovni Společenství, a tím velmi citlivé na každé opatření ve prospěch výroby jednoho nebo jiného členského státu.
1.4 ZÁVĚR OHLEDNĚ POVAHY „PODPORY“ VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(123)
Na základě předchozích úvah Komise soudí, že opatření zavedená v tomto konkrétním případě ve prospěch příjemců jim poskytují zvýhodnění, jehož nemohou využít ostatní subjekty, a narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, protože mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(124)
Z těchto důvodů dochází Komise k závěru, že dotčené opatření spadá pod čl. 107 odst. 1 SFEU a představuje státní podporu.
2. PŘEZKUM SLUČITELNOSTI PODPOR
2.1 ROZSAH PŮSOBNOSTI ROZHODNUTÍ
(125)
Jak je vysvětleno výše (viz bod odůvodnění 56), francouzské orgány se domnívají, že předmětné rozhodnutí by se mělo týkat pouze meziodvětvové dohody ze dne 12. června 2001.
(126)
V rámci podpory NN 34/95 neměla Komise informace o poplatcích FNE nebo o systému financování podpor spadajících do této záležitosti (38). Její stanovisko se kromě toho týkalo pouze podpor na investice ve prospěch některých chovatelů, a to zejména pokud jde o první nabytí zvířat. Komise také nezaujala stanovisko vůči systému povinných dobrovolných poplatků nebo vůči podporám na genetické vylepšení, systém genetických informací, biotechnologii či hospodářské studie, nebo vůči činnostem v oblasti propagace, technické pomoci, výzkumu a pokusů, jež byly financovány z poplatků organizaci Interbev a nebyly předmětem oznámení ve smyslu čl. 108 odst. 3 SFEU.
(127)
Francie se o těchto činnostech zmínila v rámci záležitosti NN 49/96 v dopise ze dne 29. dubna 1996, a to pouze o činnostech spadajících pod FNE.
(128)
V odpovědi na tento dopis si Komise přesto dopisem ze dne 30. května 1996 (VI/021559) vyžádala doplňující informace, aby pochopila povahu a rozsah finančních nástrojů usnadňujících restrukturalizaci chovatelských subjektů, které byly zapojeny do identifikace a výběru zvířat a činností v oblasti rozvoje. Komise také požádala o vyplnění popisujícího přehledu. Francouzské orgány ovšem na tento dopis nereagovaly a Komise se nikdy nevyslovila ke slučitelnosti dotčených činností s vnitřním trhem. Dopisem ze dne 9. července 2003 (39) Komise zahájila řízení ohledně předmětné podpory podle čl. 108 odst. 2 SFEU.
(129)
Meziodvětvové dohody ze dne 15. června 1994 ve prospěch fondu chovatelství a ze dne 18. prosince 1995 ve prospěch organizace Interbev a státní podpory financované těmito dohodami by se proto měly nadále přezkoumávat podle pravidel o státních podporách, protože je Komise neschválila.
(130)
Toto rozhodnutí se proto týká také dohod ze dne 15. června 1994 ve prospěch FNE a ze dne 18. prosince 1995 ve prospěch organizace Interbev. Při analýze těchto dohod se Komise nevyslovila k činnostem financovaným uvedenými meziodvětvovými poplatky.
(131)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 57, francouzské orgány s tímto výkladem implicitně souhlasily.
2.2 POUŽITÍ ČL. 107 ODST. 3 SFEU
(132)
Článek 107 SFEU uvádí výjimky z obecné zásady neslučitelnosti státních podpor se SFEU, ačkoliv některé z nich nejsou prokazatelně použitelné, a to zejména výjimky podle jeho odstavce 2. Ostatně se na ně neodvolávaly ani francouzské orgány.
(133)
Pokud jde o odchylky stanovené v čl. 107 odst. 3, je nutno během posuzování každého regionálního nebo odvětvového programu podpor a v případě každého jednotlivého provádění režimu podpor použít jejich přesný výklad. Mohou být především poskytnuty pouze v případě, kdy Komise může stanovit, že podpora je nutná k uskutečnění jednoho z dotčených cílů. Přiznat tyto odchylky podporám, které nezahrnují podobnou protihodnotu, by znamenalo umožnit nepříznivé ovlivnění obchodu mezi členskými státy a narušení hospodářské soutěže bez odůvodnění z hlediska zájmu Společenství a současně neoprávněně zvýhodnit subjekty určitých členských států.
(134)
Komise se domnívá, že dotčené podpory nejsou určeny k tomu, aby napomáhaly hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. a). Nejsou také určeny k tomu, aby napomohly uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo aby napravily vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. b). Tyto podpory nejsou určené ani k tomu, aby propagovaly kulturu a zachování kulturního dědictví ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. d).
(135)
Čl. 107 odst. 3 písm. c) ale stanoví, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Aby podpory mohly využít odchylky stanovené ve výše citovaném článku, musí přispívat k rozvoji dotyčného odvětví.
2.3 URČENÍ POKYNŮ POUŽITELNÝCH NA NEOZNÁMENÁ OPATŘENÍ
(136)
Podle bodu 194 pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví a sdělení Komise o stanovení pravidel pro hodnocení protiprávně poskytnuté státní podpory (40) je nutno posuzovat každou protiprávní podporu ve smyslu čl. 1 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (41) podle pravidel a pokynů platných v okamžiku, kdy byla podpora poskytnuta (42).
(137)
Zvláštní pokyny pro odvětví zemědělství platí od 1. ledna 2000. Každou podporu poskytnutou po tomto dnu je proto nutno posuzovat podle pokynů použitelných na zvažované období. Mezi 1. lednem 2000 a 31. prosincem 2006 platily pokyny Společenství ke státní podpoře v odvětví zemědělství. Od 1. ledna 2007 platí pokyny Společenství ke státním podporám v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013.
(138)
Naopak každou podporu poskytnutou před tímto dnem je nutno posuzovat podle ustanovení a postupů platných před 1. lednem 2000.
2.4 SLUČITELNOST POVINNÝCH DOBROVOLNÝCH POPLATKŮ SE SYSTÉMEM SPOLEČNÉ ORGANIZACE TRHU
(139)
Pokud jde o otázku slučitelnosti povinných dobrovolných poplatků se systémem společné organizace trhů v souvislostech s rozsudkem ze dne 22. května 2003 ve věci Freskot (43), Komise se domnívá, že v tomto konkrétním případě povinné dobrovolné poplatky zřejmě nezasahují přímo nebo nepřímo do cen dotčených konečných produktů, protože vybírání poplatků nemá vliv na cenu produktů, které jsou určovány volným trhem. Zatížení uzenářských výrobků a chovaných zvířat je tak zrušeno výhodou představovanou financovanými činnostmi. Je proto možno soudit, že účinky výběru poplatků na ceny jsou velmi omezené.
(140)
Na základě poskytnutých informací nevyvolává financování tohoto režimu žádné námitky.
2.5 ANALÝZA ČINNOSTÍ NA ZÁKLADĚ POUŽITELNÝCH USTANOVENÍ
2.5.1 Činnosti prováděné pomocí poplatků z masa
2.5.1.1 Propagace
(141)
Pokud jde o podpory na propagaci, je nutno ověřovat slučitelnost podpor poskytnutých před 1. lednem 2002 podle rámce pro státní podpory v oblasti propagace zemědělských produktů a určitých produktů neuvedených v příloze II Smlouvy o založení EHS (44) a slučitelnost podpor poskytnutých po tomto dnu podle pokynů Společenství ke státním podporám v oblasti propagace produktů uvedených v příloze i Smlouvy o ES a některých produktů neuvedených v příloze I (45).
(142)
Rámec z roku 1987 a pokyny z roku 2002 sdílejí v podstatě stejné zásady. Stanoví negativní a pozitivní kritéria, která musí splňovat všechny režimy vnitrostátních podpor. Nesmí se tak jednat o reklamní činnosti v rozporu s článkem 34 SFEU a odvozenými právními předpisy Společenství, ani o činnosti zaměřené podle daných podniků. Na základě informací zaslaných francouzskými orgány je možno dojít k závěru, že tato opatření budou mít cíle slučitelné s několika pozitivními kritérii stanovenými výše uvedeným rámcem a pokyny, protože některé z nich budou spadat do rámce cíle odstraňování přebytkových zemědělských produktů a jiné do rámce cíle rozvoje vysoce kvalitních produktů a zdravých potravin.
(143)
Francouzské orgány kromě toho vysvětlily, že sdělení předávaná reklamními činnostmi nebudou mít za cíl zrazovat spotřebitele od nákupu produktů z jiných členských států nebo je pomlouvat a nebude z nich mít prospěch určitá značka určitého podniku nebo jednotlivého producenta.
(144)
Pokud jde o strop podpor, reklamní činnosti mohou být financovány ze státních prostředků do výše 50 % a zůstatek musí být poskytnut odvětvovými a meziodvětvovými organizacemi buď v podobě dobrovolných příspěvků nebo shromažďováním parafiskálních poplatků či povinných příspěvků. V tomto konkrétním případě jsou opatření financována v plné míře z parafiskálních poplatků a finanční přispění subjektů z oboru dosahuje v těchto kampaních výše 50 % jejich nákladů.
(145)
Komise soudí, že veřejné podpory vyplacené na financování propagačních činností splnily v tomto konkrétním případě kritéria stanovená právními předpisy Společenství platnými v této oblasti.
2.5.1.2 Technická pomoc
(146)
Slučitelnost podpor na technickou pomoc poskytnutých před 1. lednem 2000 je nutno analyzovat podle praxe Komise vycházející z návrhu vhodných opatření týkajících se podpor poskytnutých státem v odvětví chovatelství a produktů chovatelství (46) a slučitelnost podpor poskytnutých po tomto dnu podle zemědělských pokynů (47).
(147)
Postupy Komise použitelné před rokem 2000 a zemědělské pokyny v podstatě sdílejí stejné zásady. Povoleny jsou tak podpory poskytnuté ve výši 100 % způsobilých výdajů, které se týkají zejména technické pomoci poskytováním informací a pomoci v oblasti účetnictví, činností v oblasti popularizace nových technik a v oblasti vzdělávání zemědělských pracovníků.
(148)
Přijetím pokynů z roku 2000 byla přidána nová podmínka v tom smyslu, že podpory musí být dostupné všem způsobilým osobám, které vyvíjejí činnost v dotčené oblasti za objektivně stanovených podmínek, a že celková výše poskytnuté podpory nesmí přesáhnout částku 100 000 EUR na příjemce a období tří let nebo, v případě malých a středních podniků, 50 % způsobilých výdajů, přičemž se použije nejvyšší částka. Francouzské orgány vysvětlily, že kritérium přístupu k uskutečněným pracím všech subjektů z oboru, které by případně mohly projevit zájem, je splněno v plné míře. Na základě informací předaných francouzskými orgány Komise soudí, že kritérium stropu podpory je splněno, a to zejména vzhledem k velmi vysokému počtu příjemců.
(149)
Komise soudí, že veřejné podpory vyplacené na financování činností v oblasti technické pomoci splnily v tomto konkrétním případě kritéria stanovená právními předpisy Společenství platnými v této oblasti.
2.5.1.3 Výzkum a pokusy
(150)
Pokud jde o činnosti v oblasti výzkumu a pokusů, je nutno slučitelnost podpor poskytnutých před 1. lednem 2000 ověřovat podle rámce Společenství pro státní podporu výzkumu a vývoje a sdělení Komise o změně uvedeného rámce a slučitelnost podpor poskytnutých po tomto dnu podle zemědělských pokynů, které ve svém bodě 17 na uvedený rámec odkazují.
(151)
Rámec Společenství upřesňuje, že s vnitřním trhem je slučitelná míra podpory, jež může dosáhnout až 100 %, a to i v případě, že výzkum a vývoj provádějí podniky, pokud jsou v každém případě splněny následující čtyři podmínky:
a)
podpora představuje pro dotčené konkrétní odvětví obecný zájem, aniž by vyvolala nepatřičné narušení hospodářské soutěže v jiných odvětvích;
b)
informace musí být zveřejněna ve vhodných novinách s alespoň jedním celostátním vydáním a distribucí neomezenou na členy určité organizace, aby se zaručilo, že každý subjekt, který by případně mohl projevit zájem o tuto činnost, mohl být snadno informován o tom, že je nebo bylo její provádění zahájeno a že výsledky jsou nebo budou na požádání poskytnuty všem stranám, které projeví zájem. Tato informace nebude zveřejněna až po dni, kdy by mohla být poskytnuta jakákoliv informace členům určité organizace;
c)
výsledky prací budou poskytnuty k využití všem dotčeným stranám, včetně příjemce podpory, na rovném základě jak z hlediska nákladů, tak z hlediska času;
d)
podpora splňuje podmínky stanovené v příloze II „Domácí podpory: základ pro osvobození od závazku snížení“ dohody o zemědělství uzavřené během Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání (48).
(152)
Francouzské orgány v tomto ohledu vysvětlily, že činnosti prováděné organizací Interbev v oblasti výzkumu a technických pokusů jsou uskutečňovány ve prospěch všech členů odvětví. Sdružení k tomu šíří získané znalosti a technická doporučení organizováním školení a šířením dokumentace, návodů, shrnutí, informačních brožurek a na elektronických nosičích. Každý chovatel, jatka, řezník, zpracovatel nebo prodejce v odvětví skotu a ovcí může být informován o výsledcích a mít přístup ke shrnutím výzkumných prací, a to bez diskriminace, ve stejný okamžik jako každý ostatní a na pouhou žádost. Francouzské orgány ujišťují, že dotčené činnosti neposkytují producentům nebo zpracovatelům žádné přímé platby a splňují mezinárodní obchodní kritéria odsouhlasená Evropskou unií.
(153)
Komise soudí, že veřejné podpory vyplacené na financování činností v oblasti výzkumu a pokusů splnily v tomto konkrétním případě kritéria stanovená právními předpisy Společenství platnými v této oblasti.
2.5.2 Činnosti prováděné FNE
2.5.2.1 Technická pomoc
(154)
Pokud jde o podpory na technickou pomoc, slučitelnost podpor poskytnutých před 1. lednem 2000 je nutno ověřovat podle praxe Komise vycházející z návrhu vhodných opatření týkajících se podpor poskytnutých členskými státy v odvětví chovatelství a produktů chovatelství (49) a slučitelnost podpor poskytnutých po tomto dnu podle zemědělských pokynů (50).
(155)
Postupy Komise použitelné před rokem 2000 a zemědělské pokyny v podstatě sdílejí stejné zásady. Povoleny jsou tak podpory poskytnuté ve výši 100 % způsobilých výdajů, které se týkají zejména technické pomoci poskytováním informací a pomoci v oblasti účetnictví, činností v oblasti popularizace nových technik a v oblasti vzdělávání zemědělských pracovníků.
(156)
Přijetím pokynů z roku 2000 byla přidána nová podmínka v tom smyslu, že podpory musí být dostupné všem způsobilým osobám, které vyvíjejí činnost v dotčené oblasti za objektivně stanovených podmínek, a že celková výše poskytnuté podpory nesmí přesáhnout částku 100 000 EUR na příjemce a období tří let nebo, v případě malých a středních podniků, 50 % způsobilých výdajů, přičemž se použije nejvyšší částka.
(157)
Francouzské orgány zdůraznily, že všechny financované činnosti mají pro všechny chovatele skotu a ovcí skutečně povahu obecného zájmu a že se nikdy nejedná o činnosti, jež by přinášely prospěch pouze jednotlivým subjektům nebo zvláštním skupinám subjektů.
(158)
U těchto prací a výzkumu finanční účast FNE nejčastěji nepřesahuje 50 % nákladů. U některých jednorázových projektů může být sice vyšší než 50 %, ale míra podpory nikdy nepřesahuje 100 %.
(159)
Hospodářské studie jsou financovány za dodržení na jedné straně stropu ve výši 100 000 EUR na chovatele a období tří let a na druhé straně pravidla přístupu všech chovatelů k jejich výsledkům.
(160)
Komise soudí, že veřejné podpory vyplacené na financování činností v oblasti technické pomoci splnily v tomto konkrétním případě kritéria stanovená právními předpisy Společenství platnými v této oblasti.
2.5.2.2 Výzkum a pokusy
(161)
Pokud jde o činnosti v oblasti výzkumu a pokusů, je nutno slučitelnost podpor poskytnutých před 1. lednem 2000 ověřovat podle rámce Společenství pro státní podporu výzkumu a vývoje a sdělení Komise o změně uvedeného rámce a slučitelnost podpor poskytnutých po tomto dnu podle zemědělských pokynů, které ve svém bodě 17 na uvedený rámec odkazují.
(162)
Rámec Společenství upřesňuje, že s vnitřním trhem je slučitelná míra podpory, jež může dosáhnout až 100 %, a to i v případě, že výzkum a vývoj provádějí podniky, pokud jsou v každém případě splněny následující čtyři podmínky:
a)
podpora představuje pro dotčené konkrétní odvětví obecný zájem, aniž by vyvolala nepatřičné narušení hospodářské soutěže v jiných odvětvích;
b)
informace musí být zveřejněna ve vhodných novinách s alespoň jedním celostátním vydáním a distribucí neomezenou na členy určité organizace, aby se zaručilo, že každý subjekt, který by případně mohl projevit zájem o tuto činnost, mohl být snadno informován o tom, že je nebo bylo její provádění zahájeno a že výsledky jsou nebo budou na požádání poskytnuty všem stranám, které projeví zájem. Tato informace nebude zveřejněna až po dni, kdy by mohla být poskytnuta jakákoliv informace členům určité organizace;
c)
výsledky prací budou poskytnuty k využití všem dotčeným stranám, včetně příjemce podpory, na rovném základě jak z hlediska nákladů, tak z hlediska času;
d)
podpora splňuje podmínky stanovené v příloze II „Domácí podpory: základ pro osvobození od závazku snížení“ dohody o zemědělství uzavřené během Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání.
(163)
V tomto konkrétním případě jsou údaje z každé hospodářské studie stejně jako údaje shromážděné na konci každého výzkumného programu, jakmile jsou konečné, šířeny v širokém měřítku. Výsledky všech prací podporovaných fondem jsou systematicky zveřejňovány a šířeny, aby jich chovatelé a jejich organizace v terénu mohly využívat a mít k nim přístup bez diskriminace.
(164)
Používají se dva hlavní kanály šíření: profesní chovatelské organizace a ústav chovatelství, a to prostřednictvím technických a hospodářských publikací široce šířených mezi chovateli a praktickými odbornými pracovníky.
(165)
Vzhledem k povaze obecného zájmu prací se nepočítá s žádným výdělečným využitím výsledků. Otázka ceny postoupení práva na využití nebo podmínek přístupu k právu na využití je tím bezpředmětná. Skutečnými příjemci činností jsou skutečně všichni chovatelé skotu a ovcí, mezi kterými jsou šířeny teoretické a praktické výsledky prací.
(166)
Financované studie neposkytují producentům a zpracovatelům žádné přímé platby. Splňují obecná a zvláštní kritéria uvedená v příloze II „Domácí podpory: základ pro osvobození od závazku snížení“ dohody o zemědělství uzavřené v Marakéši během Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání.
(167)
Komise soudí, že veřejné podpory vyplacené na financování činností v oblasti výzkumu a pokusů splnily v tomto konkrétním případě kritéria stanovená právními předpisy Společenství platnými v této oblasti.
2.6 FINANCOVÁNÍ PODPORY
(168)
Jelikož je státní podpora financována parafiskálním poplatkem (povinnými dobrovolnými poplatky), musí Komise přezkoumat jak financovaná opatření, tzn. podporu, tak způsob, jakým jsou tato opatření financována. Pokud je podle Soudního dvora (51) způsob financování podpory, a to zejména pokud se jedná o povinné poplatky, nedílnou součástí opatření podpory, musí Komise vzít v úvahu při přezkumu podpory tento způsob financování.
(169)
Při stanovení, zda způsob financování je nedílnou součástí opatření podpory, je nutno vzít na zřetel několik prvků: výnos z poplatku musí být vyhrazen na financování podpory a musí být nezbytně přidělen na financování podpory (52), poplatek musí být přidělen na opatření podpory při dodržení dotčených vnitrostátních předpisů (53) a výše poplatku musí mít přímý vliv na výši státní podpory (54).
(170)
Při uplatnění těchto kritérií na dotčená opatření zaznamenává Komise následující skutečnosti. Zaprvé, právní základ dotčených opatření, tzn. meziodvětvové dohody rozšířené vyhláškou, stanoví povinné poplatky. To znamená, že každý poplatek je proveden výlučně ve prospěch dotčeného fondu, aniž by byl přidělen do obecného rozpočtu organizace Interbev nebo státu. Poplatek je tedy nutno považovat za poplatek vyhrazený na financování podpory a přidělený na financování podpory na základě platných vnitrostátních předpisů. Zadruhé, opatření podpory jsou financována výlučně z odvětvových poplatků. Organizace Interbev nevyužívá žádných jiných zdrojů financování, aby doplnila financování plánovaných činností. Lze proto dojít k závěru, že výše poplatku má přímý vliv na výši státní podpory.
(171)
Na základě těchto prvků dochází Komise k závěru, že způsob financování podpory, tzn. v tomto konkrétním případě povinné dobrovolné příspěvky, je nedílnou součástí opatření podpory, a musí proto být při přezkumu slučitelnosti podpory zohledněn. Jelikož tento způsob financování může být v rozporu s článkem 110 SFEU, Komise nemůže prohlásit režim podpory za slučitelný, pokud zjistí existenci diskriminace mezi dováženými a vnitrostátními produkty (55) nebo mezi vyváženými a vnitrostátními produkty (56).
(172)
V tomto konkrétním případě byl poplatek vybírán u vnitrostátní produkce a také u vyvážených zvířat a masa (v rámci povinných dobrovolných poplatků z masa) a dovážených zvířat a masa (v rámci povinných dobrovolných poplatků vybíraných FNE).
(173)
Přezkum Komise se týká některých aspektů poplatků z masa a poplatku FNE, protože uvedené poplatky by mohly ovlivnit obchod uvnitř Společenství.
2.6.1 Poplatky z masa (poplatky organizaci Interbev)
2.6.1.1 Dovážené maso
(174)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 82, v období od roku 1996 do roku 2004 nestanovily francouzské právní předpisy poplatek z dováženého masa jako povinný. Nespadá proto do pole působnosti tohoto rozhodnutí, protože jako takový nepředstavuje státní podporu. Chybí totiž jeho závaznost jako jeden z rozhodujících prvků uvedených v bodě odůvodnění 10. Na základě výše uvedeného proto opatření financovaná poplatkem z dovážených produktů nepředstavují státní podporu, a nejsou tak předmětem tohoto rozhodnutí.
2.6.1.2 Vyvážené produkty
(175)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 16 a následujících (57), od 1. ledna 1996 podléhají poplatku produkty odesílané do jiných členských států, přičemž bylo v roce 2001 zavedeno částečné vracení tohoto poplatku. Z hlediska judikatury Soudního dvora by tento poplatek mohl vyvolat diskriminaci vývozců, pokud jim činnosti financované poplatkem nejsou určeny a nevyrovnávají náklady, které mají (58). Je proto nutno prokázat, že přidělení příjmů z tohoto poplatku neupřednostňovalo vnitrostátní produkci uváděnou do oběhu ve Francii na úkor vnitrostátní produkce vyvážené.
(176)
U činností, které se týkaly konkrétně vyvážených zvířat a produktů, se jednalo zejména o propagační akce (např. mezinárodní veletrhy, oborové informační akce a akce v oblasti vztahů s veřejností, zelený týden v Berlíně, kurzy školení v bourání organizované v zahraničí).
(177)
U činností, které se týkaly všech zvířat a produktů bez ohledu na to, zda se jejich trh nachází ve Francii nebo mimo ni, se jednalo zejména o reklamní akce jako kampaně o „kvalitním evropském hovězím mase“, vnitřnostech, „plemenech chovaných na maso“ a určitý počet výzkumných činností věnovaných bezpečnosti potravin, dobrým životním podmínkám zvířat, řízení kvality, charakterizaci produktu, postupům při osvědčování a zpětné vysledovatelnosti u hovězího masa, jejichž výsledky byly široce šířeny jak ve Francii, tak mimo ni.
i) Maso a zvířata odesílaná do jiných členských států
(178)
Podle francouzských orgánů nepředstavovaly činnosti, z nichž měly užitek, výlučně nebo společně s vnitrostátními produkty, produkty a zvířata odesílaná do jiných členských států, všechny činnosti financované povinnými dobrovolnými poplatky.
(179)
Je nutno určit rok po roce a celkově, zda produkty odesílané do jiných členských států měly užitek z činností meziodvětvové organizace.
(180)
Následující tabulka uvádí rozdělení příjmů v EUR z povinných dobrovolných poplatků mezi různé činnosti organizace Interbev rok po roce a podíl činností určených pro vyvážené maso a zvířata výlučně nebo společně s vnitrostátními produkty a zvířaty.
Rok
Činnosti ve prospěch všech produktů
Činnosti pouze ve prospěch produktů ve Francii
Činnosti pouze ve prospěch vyvážených produktů
Celkem činností za rok
Podíl (v %) na všech financovaných činnostech
(zaokrouhleno)
1996
5 517 088,95
13 308 769,70
2 101 111,35
20 926 970,00
36
1997
9 244 861,43
8 723 278,25
2 104 379,32
20 072 518,99
56
1998
8 995 703,14
11 214 605,23
927 146,63
21 137 455,00
46
1999
9 780 064,41
10 308 559,00
1 058 778,36
21 447 401,76
50
2000
8 245 970,18
10 126 453,50
991 754,32
19 264 178,00
47
2001
9 447 359,23
15 115 169,26
1 720 267,50
26 282 796,00
42
2002
10 553 240,96
24 553 282,92
4 326 569,12
39 433 093,00
37
2003
12 626 096,22
21 010 195,68
3 761 566,70
37 398 458,60
43
2004
11 288 281,00
20 527 149,24
4 045 129,24
35 860 559,48
42
(181)
Z tabulky vyplývá, že za celé zvažované období využívaly vyvážené produkty v průměru 44 % všech činností financovaných z povinných dobrovolných poplatků. Je nutno upřesnit, že francouzské orgány uvedly, že celkové příjmy z poplatků vybraných u vyvážených produktů dosáhly za stejné období výše 15 % (59). Francouzské orgány dále uvedly, že uvedených 15 % představuje průměrnou hodnotu, a předložily číselné údaje za každý rok, z nichž vyplývá, že celková částka poplatků vybraných u vyvážených produktů nikdy nepřesáhla 18 %.
ii) Slučitelnost s článkem 110 SFEU
(182)
Vzhledem k důsledkům rozsudku Soudního dvora ve věci Nygard (60) a skutečnosti, že opatření financovaná poplatkem představují státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU a že poplatek nemá diskriminační povahu, jež by byla v rozporu s článkem 110 SFEU, protože byl uplatněn také na vyvážené produkty a zvířata, které úměrně využívaly výhod, jež z něj plynuly, Komise soudí, že příjmy z poplatku z vyvážených produktů určené na financování činností organizace Interbev představují financování podpory, jež je z hlediska pravidel SFEU, a zejména jejího článku 107, slučitelné, a že tak státní podpory financované tímto způsobem jsou slučitelné s touto Smlouvou.
2.6.2 Poplatky FNE
2.6.2.1 Dovážená zvířata
(183)
Podle francouzských orgánů mohl být až do roku 2003 uplatňován poplatek vybíraný ve prospěch FNE také na zvířata chovaná mimo francouzské vnitrostátní území a dovážená do Francie za účelem jejich porážky.
(184)
Po pochybách vyjádřených Komisí francouzské orgány tvrdily, že znění meziodvětvové dohody změnily tak, aby se vyloučil jakýkoliv poplatek ze zvířat dovezených nebo dopravených do Francie. Podle francouzských orgánů platí tyto poplatky pouze pro zvířata chovaná a poražená ve Francii.
(185)
Změny této meziodvětvové dohody nebyly Komisi předloženy. Předán byl pouze pokyn ze dne 2. února 2005 (viz bod odůvodnění 87), který upřesňuje, že poplatky ve prospěch FNE platí pouze pro maso pocházející ze všech porážek zvířat chovaných ve Francii, které byly provedeny na jejím evropském území.
(186)
V období mezi 1. lednem 1996 a 30. zářím 2004 tak bylo poplatkem zatíženo také maso zvířat poražených ve Francii ale chovaných mimo vnitrostátní území.
(187)
Francouzské orgány nebyly schopny prokázat, že z činností financovaných těmito poplatky měli prospěch chovatelé, kteří vyvíjí svou činnost mimo vnitrostátní území. Subjekty povinné k povinnému dobrovolnému poplatku, které své produkty vyvážely, neměly nárok na žádné zpětné vracení nebo slevu, ačkoliv nebyly příjemci veškerého přínosu dotčených činností. Pokud jde o činnosti v oblasti výzkumu, vývoje a technické pomoci, mohou těchto činností v zásadě využívat pouze vnitrostátní produkty (maso z hovězího dobytka chovaného a poraženého ve Francii).
(188)
Skutečnost, že dovoz živých zvířat byl v té době okrajovou záležitostí (61) a že dovozci živých zvířat měli v praxi možnost, pokud chtěli, nahlásit celkovou hmotnost dovážených zvířat za účelem jejího odečtení ze základu poplatku a požádat o vrácení, nemá přímý vliv na věcné posouzení prováděné Komisí. Do pole působnosti článku 110 SFEU navíc spadá i ta nejmenší diskriminace.
(189)
Vzhledem k důsledkům rozsudku Soudního dvora ve věci Nygard (62) a skutečnosti, že opatření financovaná poplatkem představují státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU a že poplatek má diskriminační povahu, jež je v rozporu s článkem 110 SFEU, protože byl uplatněn také na produkty pocházející z jiných členských států, které ale plně nevyužívaly výhod, jež z něj plynuly, Komise soudí, že příjmy z poplatku ze zvířat dovážených z jiných členských států určené na financování činností FNE představují financování podpory, jež je z hlediska Smlouvy, a zejména jejího článku 107, neslučitelné s vnitřním trhem, a že tak státní podpory financované tímto způsobem jsou neslučitelné s touto Smlouvou.
2.6.2.2 Vyvážená zvířata
(190)
Jelikož poplatky FNE platí pro zvířata chovaná nebo poražená ve Francii, Komise může dojít k závěru, že odesílané produkty nejsou poplatkem ve prospěch FNE jako takové zatíženy, a že jsou tak vyloučeny z pole působnosti tohoto rozhodnutí.
3. PROTIPRÁVNOST PODPOR
(191)
Jak je již uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, Komise zdůrazňuje, že ji Francie neinformovala v souladu s čl. 108 odst. 3 SFEU o vyhláškách o rozšíření, jimiž se dobrovolné poplatky staly povinnými, a o činnostech, jež tyto poplatky financují, před tím, než je začala provádět (viz bod odůvodnění 2 tohoto rozhodnutí).
(192)
Čl. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 659/1999 přesně definuje protiprávní podporu jako novou podporu uskutečňovanou v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU. Článek 2 tohoto nařízení potom stanoví povinnost státní podporu oznámit.
(193)
Pokud jde o povahu zde dotčených poplatků, Komise zaznamenává, že tyto poplatky vyžadují akt orgánu veřejné moci k tomu, aby mohly plně projevit svůj účinek. Komise proto soudí, že se v tomto konkrétním případě jedná o parafiskální poplatky, to znamená o veřejné prostředky.
(194)
Jelikož se u povinných dobrovolných poplatků jedná o veřejné prostředky (jak je uvedeno v bodě odůvodnění 106 a následujících), které jsou nedílnou součástí podpory (bod odůvodnění 171 a následující) a které jsou používány na financování výhod ve prospěch podniků odvětví masa, představuje jejich oznámení Komisi povinnost vyplývající z čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
(195)
Jak je uvedeno v bodech odůvodnění 123 a 124, vzhledem ke skutečnosti, že opatření prováděná Francií obsahují prvky státní podpory, jedná se o nové podpory, které nebyly Komisi oznámeny a které jsou z toho důvodu ve smyslu Smlouvy protiprávní.
(196)
Podle sdělení Komise o stanovení pravidel pro hodnocení protiprávně poskytnuté státní podpory (63) musí být každá protiprávní podpora ve smyslu čl. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 659/1999 posuzována podle pravidel a pokynů platných v okamžiku jejího poskytnutí.
V. ZÁVĚR
(197)
Na základě předchozího Komise soudí, že financování tohoto režimu povinnými dobrovolnými poplatky nevyvolává námitky, protože se tyto poplatky uplatňují na vnitrostátní produkty a na vyvážené produkty a zvířata (v tomto konkrétním případě se jedná o „poplatky z masa“ vybírané v období mezi rokem 1996 a rokem 2004).
(198)
Jakmile jsou tyto poplatky vybírány také z dovážených zvířat (v tomto konkrétním případě se jedná o poplatky ze zvířat ve prospěch FNE vybírané v období mezi rokem 1996 a rokem 2004), z výše uvedeného vyplývá, že je systém povinných dobrovolných poplatků neslučitelný s vnitřním trhem kvůli porušení článku 110 SFEU, protože Francie nedokázala prokázat, že dovážené produkty využívaly podpor ve stejné míře jako vnitrostátní produkty.
(199)
Zde dotčené podpory navíc nebyly oznámeny Komisi v souladu s čl. 108 odst. 3 SFEU, a představují proto protiprávní podpory ve smyslu čl. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 659/1999.
(200)
Komise vyjadřuje politování nad tím, že Francouzská republika provedla tyto podpory v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU.
(201)
Pokud jde o podpory, s jejichž prováděním se začalo před tím, než Komise vydala konečné rozhodnutí, je nutno připomenout, že vzhledem k závazné povaze procedurálních pravidel uvedených v čl. 108 odst. 3 SFEU, jimž Soudní dvůr přiznal v několika rozsudcích (64) přímý účinek, nelze protiprávnost zvažované podpory napravit se zpětným účinkem (65).
(202)
Soudní dvůr připomenul, že v případě, kdy bylo opatření podpory, jehož způsob financování je nedílnou součástí této podpory, zavedeno při porušení povinnosti jeho oznámení, musí v zásadě vnitrostátní soudy nařídit zpětné proplacení daní nebo poplatků, které byly zvlášť vybrány za účelem financování této podpory. Soud připomíná, že vnitrostátním soudům přináleží ochrana práv jednotlivců před případným porušením ze strany vnitrostátních orgánů zákazu provádění podpor, který je uveden v čl. 108 odst. 3 poslední věta SFEU a který má přímý účinek. U takového porušení, na které se odvolají jednotlivci, jenž ho mohou využít, a které konstatují vnitrostátní soudy, musí soudy vyvodit v souladu s vnitrostátním právním řádem veškeré důsledky, pokud jde jak o platnost aktů souvisejících se zavedením dotčených opatření podpory, tak o vrácení poskytnuté finanční pomoci (66).
(203)
V tomto konkrétním případě považuje Komise za vhodné přijmout podmínečné rozhodnutí při využití možnosti, již nabízí čl. 7 odst. 4 nařízení (ES) č. 659/1999, podle nějž může Komise připojit ke svému rozhodnutí podmínky, za kterých může podporu považovat za slučitelnou s vnitřním trhem, a stanovit povinnosti pro umožnění kontroly plnění rozhodnutí.
(204)
Za účelem napravení porušení článku 110 SFEU, a tím zpětného odstranění diskriminace, musí Francie přistoupit k vrácení té části poplatku, kterou byly zatíženy dovážené produkty (poplatky ze zvířat ve prospěch FNE vybírané v období od roku 1996 do roku 2004), a to poměrně k výhodám podpor, z nichž tyto produkty neměly žádný užitek. Náprava tohoto porušení by učinila dotčené podpory slučitelnými s článkem 107 SFEU.
(205)
Komise stanoví podmínky, jimiž se uvedené navrácení musí řídit. Francie tak musí vrátit subjektům povinným k poplatku tu část poplatku, kterou byly zatíženy výše uvedené dovážené produkty mezi dnem zavedení poplatku a dnem 30. září 2004, a to za plného dodržení následujících podmínek:
a)
pokud subjekty povinné k poplatku a odpovědné za jeho placení mohou předložit důkaz o tom, že povinné dobrovolné poplatky byly uloženy na dovážené produkty, mohou požadovat vrácení části poplatku úměrné výnosu poplatku určeného na financování služeb, jichž využívaly výlučně vnitrostátní produkty, a to ve lhůtě stanovené v souladu s vnitrostátním právním řádem, která nesmí být v žádném případě kratší než šest měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí;
b)
Francie stanoví míru případné diskriminace, kterou jsou zatíženy dovážené produkty. Za tímto účelem ověří Francie během referenčního období peněžní rovnocennost mezi částkami celkově vybranými jako zvažovaný poplatek za vnitrostátní produkty a výhodami, které se na tyto produkty výlučně vztahují;
c)
navrácení musí být provedeno v maximální lhůtě šesti měsíců od podání žádosti;
d)
navrácené částky musí být od data, kdy byly vybrány, až do data skutečného navrácení aktualizovány s ohledem na úroky. Tyto úroky jsou počítány na základě referenční sazby Komise stanovené metodou určení referenčních úrokových a diskontních sazeb;
e)
francouzské orgány přijmou všechny přiměřené důkazy ze strany poplatníků, jimiž budou dokázány částky, které uhradili v rámci poplatku, jímž byly zatíženy produkty pocházející z jiných členských států;
f)
právo na refundaci nesmí podléhat dalším podmínkám, zejména podmínce nepřevedení poplatku;
g)
v případě, kdy poplatník poplatek ještě nezaplatil, francouzské orgány se formálně zřeknou požadavku na zaplacení úměrné části poplatku uvaleného na produkty dovážené z jiných členských států, u které je prokázáno, že slouží k financování té části podpory, jež je určena výlučně pro vnitrostátní produkty. Zřeknou se rovněž případných souvisejících úroků z prodlení;
h)
v případě, že o to Komise požádá, zavazuje se Francie předložit komplexní zprávu, kterou prokáže řádné provedení opatření k refundaci;
i)
pokud byl v jiném členském státě zaveden poplatek na stejné produkty, které byly zatíženy poplatkem ve Francii, francouzské orgány se zavazují navrátit poplatníkům část poplatku, která zatížila produkty pocházející z tohoto členského státu;
j)
Francie se zavazuje seznámit s tímto rozhodnutím všechny potenciální poplatníky dotčeného poplatku,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Státní podpory na propagaci, reklamu, technickou pomoc, výzkum a vývoj prováděné Francií protiprávně při porušení čl. 108 odst. 3 SFEU a financované parafiskálním poplatkem (povinným dobrovolným poplatkem z masa a živých zvířat odesílaných do ostatních členských států v období mezi rokem 1996 a rokem 2004 a z živých zvířat dovezených mezi rokem 1996 a rokem 2004) představují státní podpory slučitelné s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, pokud jde o období mezi dnem zavedení poplatku a 30. zářím 2004, za podmínky, že Francie dodrží podmínky uvedené v odstavci 2 tohoto článku.
2. Francie musí vrátit subjektům povinným k poplatku tu část poplatku, kterou byly zatíženy dovážené produkty mezi dnem zavedení poplatku a dnem 30. září 2004, a to za plného dodržení následujících podmínek:
a)
pokud poplatníci odpovědní za placení poplatku mohou předložit důkaz o tom, že povinné dobrovolné poplatky byly uloženy na dovážené produkty, mohou požadovat vrácení části poplatku úměrné výnosu poplatku určeného na financování služeb, jichž využívaly výlučně vnitrostátní produkty, a to ve lhůtě stanovené v souladu s vnitrostátním právním řádem, která nesmí být v žádném případě kratší než šest měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí;
b)
Francie stanoví míru případné diskriminace, kterou jsou zatíženy dovážené produkty. Za tímto účelem ověří Francie během referenčního období peněžní rovnocennost mezi částkami celkově vybranými jako zvažovaný poplatek za vnitrostátní produkty a výhodami, které se na tyto produkty výlučně vztahují;
c)
navrácení musí být provedeno v maximální lhůtě šesti měsíců od podání žádosti;
d)
navrácené částky musí být od data, kdy byly vybrány, až do data skutečného navrácení aktualizovány s ohledem na úroky. Tyto úroky jsou počítány na základě referenční sazby Komise stanovené metodou určení referenčních úrokových a diskontních sazeb;
e)
francouzské orgány přijmou všechny přiměřené důkazy ze strany poplatníků, jimiž budou dokázány částky, které uhradili v rámci poplatku, jímž byly zatíženy produkty pocházející z jiných členských států;
f)
právo na refundaci nesmí podléhat dalším podmínkám, zejména podmínce nepřevedení poplatku;
g)
v případě, kdy poplatník poplatek ještě nezaplatil, francouzské orgány se formálně zřeknou požadavku na zaplacení úměrné části poplatku uvaleného na produkty dovážené z jiných členských států, u které je prokázáno, že slouží k financování té části podpory, jež je určena výlučně pro vnitrostátní produkty. Zřeknou se rovněž případných souvisejících úroků z prodlení;
h)
v případě, že o to Komise požádá, zavazuje se Francie předložit komplexní zprávu, kterou prokáže řádné provedení opatření k refundaci;
i)
pokud byl v jiném členském státě zaveden poplatek na stejné produkty, které byly zatíženy poplatkem ve Francii, francouzské orgány se zavazují navrátit poplatníkům část poplatku, která zatížila produkty pocházející z tohoto členského státu;
j)
Francie se zavazuje seznámit s tímto rozhodnutím všechny potenciální poplatníky dotčeného poplatku.
Článek 2
Francie bude informovat Komisi do dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí o opatřeních, která provedla, aby vyhověla tomuto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 13. července 2011.
DÉCISION DE LA COMMISSION
du 13 juillet 2011
relative aux cotisations au profit d’Interbev
[notifiée sous le numéro C(2011) 4923]
(Le texte en langue française est le seul faisant foi.)
(2012/131/UE)
LA COMMISSION EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l’Union européenne, et notamment son article 108, paragraphe 2 premier alinéa (1),
après avoir, conformément à l’article 108, paragraphe 2, premier alinéa, du TFUE, mis les intéressés en demeure de lui présenter leurs observations et vu ces observations,
considérant ce qui suit:
I. PROCÉDURE
(1)
À la suite des informations reçues concernant la mesure en objet, la Commission européenne a interrogé les autorités françaises à propos de celle-ci par lettre du 2 octobre 2001. La représentation permanente de la France auprès de l’Union européenne a répondu à la Commission par lettre du 9 novembre 2001.
(2)
Comme elle a été mise à exécution sans autorisation préalable de la Commission, la mesure a été inscrite dans le registre des aides non notifiées, portant le numéro NN 39/03.
(3)
La Commission a ouvert la procédure prévue à l’article 108, paragraphe 2, du TFUE à l’égard de l’aide en objet, par lettre C(2003) 2057 final du 9 juillet 2003.
(4)
La décision d’ouvrir la procédure a été publiée au Journal officiel de l’Union européenne (2). La Commission a invité les autres États membres et les tiers intéressés à présenter leurs observations sur les aides en cause. La Commission n’a pas reçu d’observations de la part de tiers. Les autorités françaises ont envoyé leurs commentaires par lettres des 8 et 10 octobre 2003, du 13 septembre et du 29 novembre 2005.
(5)
Le 25 février 2011 une demande de renseignements complémentaires a été envoyée à la France; une réunion a eu lieu le 29 mars 2011.
(6)
Les autorités françaises ont répondu par lettre du 24 mai 2011.
II. DESCRIPTION DE LA MESURE EN CAUSE
1. COTISATIONS AU PROFIT D’INTERBEV
1.1. LES INTERPROFESSIONS (IPO) ET LE SYSTÈME DES COTISATIONS VOLONTAIRES RENDUES OBLIGATOIRES
(7)
Les interprofessions (les «IPO») sont des groupements qui regroupent en leur sein, par filière, les différentes familles professionnelles les plus représentatives de la production agricole et, selon le cas, de la transformation, de la commercialisation et de la distribution et qui ont été reconnus en qualité d’organisation interprofessionnelle par l’autorité administrative compétente. Leur existence, leurs missions et leur fonctionnement sont réglementés par les articles L.631-1 et suivants du code rural. Pour qu’un tel groupement soit reconnu, les autorités compétentes doivent vérifier que divers critères sont remplis, notamment que ses statuts sont conformes à la loi (article L.632-1 du code rural) et que les organisations constitutives de l’IPO concernée sont représentatives.
(8)
Les IPO ont pour objectif de conduire des actions dans l’intérêt de tous les maillons d’une filière et peuvent conclure des accords à cet effet. Ces accords et le prélèvement des cotisations volontaires destinées à financer les actions prévues par ces accords, peuvent ensuite être rendus obligatoires («être étendus») par arrêté interministériel pour tous les acteurs de la filière, fussent-ils ou non adhérents d’une organisation professionnelle membre de l’IPO, s’ils sont conformes à des objectifs dont la loi dresse la liste. Ces accords visent essentiellement à favoriser la connaissance du marché, les relations entre les professionnels, la qualité et la promotion des produits. Le code rural n’autorise l’extension des accords que lorsqu’ils visent «un intérêt commun» fondé sur des actions «conformes à l’intérêt général et compatibles avec les règles de la politique agricole commune» (voir article L.632-3 du code rural).
(9)
Les modalités de la collecte et de la répartition des cotisations volontaires rendues obligatoires sont réglées individuellement par chaque accord d’IPO.
1.2. LE RÔLE DE L’ÉTAT
(10)
Bien que les IPO soient des personnes morales de droit privé et que leur financement soit assuré par les cotisations du secteur concerné, le fonctionnement du système des cotisations volontaires obligatoires nécessite l’intervention de l’État, en particulier selon les modalités suivantes:
a)
préalablement à toute demande d’extension, l’IPO doit être reconnue par les pouvoirs publics et se conformer aux objectifs de la politiques agricole nationale et de la politique agricole commune (voir considérants 7 et 8);
b)
une fois reconnues, les IPO peuvent demander à l’État de rendre leurs accords obligatoires par un arrêté interministériel portant sur l’extension. Ainsi, chaque opérateur de la zone de production concernée devient assujetti à la cotisation volontaire obligatoire perçue par une IPO représentative (voir considérant 8);
c)
en application de l’article L.632-8-1 du code rural, les autorités compétentes sont destinataires des rapports d’activité de chaque IPO et des bilans d’application de chaque accord étendu.
2. OBJECTIF DE L’AIDE
(11)
L’objectif de l’aide en objet est de promouvoir des actions de recherche et développement, d’assistance technique et de promotion (publicité) au bénéfice du secteur de l’élevage.
2.1. LES COTISATIONS INSTITUEES PAR INTERBEV
(12)
Deux types de cotisations interprofessionnelles, rendus obligatoires par les pouvoirs publics, font l’objet de la présente décision. Il s’agit, d’une part, de la cotisation sur les viandes et abats destinés à la consommation humaine des espèces bovine et ovine et sur les animaux vivants des espèces bovine et ovine expédiés vers les pays de l’Union européenne ou exportés («la cotisation sur les viandes») et, d’autre part, de la cotisation au bénéfice du Fonds national de l’élevage («la cotisation FNE»).
(13)
Les accords interprofessionnels instituant les cotisations au profit d’Interbev objet de la présente décision sont les suivants:
Cotisations sur les viandes
Cotisations au profit du Fond national de l’élevage (FNE)
Accords IPO
Arrêté d’extension
Accord IPO
Arrêté d’extension
25.7.1995
18.12.1995
15.6.1994
18.12.1995
12.6.2001
19.9.2001
19.4.2001
(14)
L’Association nationale interprofessionnelle du bétail et des viandes (Interbev) est l’organisation interprofessionnelle française pour le secteur du bétail et des viandes. Elle a été fondée le 9 octobre 1979 sur l’initiative des organisations représentatives de la filière bétail et viandes des secteurs bovin, ovin et équin et est reconnue par l’arrêté du 18 novembre 1980 (3). Son rôle est de défendre et de valoriser les intérêts communs de l’élevage et des activités industrielles, artisanales et commerciales de la filière. Interbev a été reconnue en 1980 comme organisation interprofessionnelle pour le secteur du bétail et des viandes. Elle est composée de treize organisations professionnelles nationales représentant les différents métiers du secteur économique bétail et viandes: éleveurs, commerçants en vif, abatteurs, grossistes, industriels, distributeurs.
(15)
Ses deux missions principales sont l’établissement des accords interprofessionnels et la communication collective. À cela s’ajoutent des programmes de recherche dans le secteur des viandes. Les accords interprofessionnels signés au sein de l’association définissent les règles régissant l’activité de la filière. Ces accords peuvent être présentés aux pouvoirs publics dans le cadre de la procédure d’extension. Après promulgation de l’extension par arrêté conjoint des ministères de l’agriculture et de l’économie, les mesures prévues par un accord interprofessionnel revêtent un caractère obligatoire pour l’ensemble des opérateurs de la filière.
2.2. LA COTISATION SUR LES VIANDES
(16)
Par accord interprofessionnel du 25 juillet 1995, lequel a fait l’objet d’extension par un arrêté du 18 décembre 1995 (4), Interbev a institué une cotisation sur les viandes et abats destinés à la consommation humaine des espèces bovine et ovine, ainsi que sur les animaux vivants des espèces bovine et ovine expédiées vers les pays de l’Union européenne ou exportés.
(17)
La cotisation frappait trois catégories de viandes et/ou animaux, établies comme suit:
a)
cotisation sur la viande et les abats destinés à la consommation humaine des animaux abattus en France: fixée à 0,084 francs français («FRF») (5) par kilogramme de carcasse et versée par la personne physique ou morale, propriétaire ou copropriétaire de l’animal au moment de son abattage;
b)
cotisation sur les viandes introduites ou importées pour être consommées en France: fixée à 0,042 FRF/kg et versée par la personne physique ou morale, premier propriétaire ou copropriétaire des viandes sur le territoire national;
c)
cotisation sur les animaux vivants des espèces bovine et ovine expédiées vers un pays de l’Union européenne ou exportés: fixée à 7 FRF/tête et versée par la personne physique ou morale, dernier propriétaire ou copropriétaire des animaux sur le territoire national.
(18)
L’accord interprofessionnel du 25 juillet 1995 a été remplacé par un autre accord interprofessionnel du 12 juin 2001, qui a fait l’objet d’extension par arrêté du 19 septembre 2001 (6). L’article premier de l’arrêté prévoit que l’accord est étendu pour une période prenant fin trois ans après la date de publication dudit arrêté, soit le 30 septembre 2004.
(19)
L’accord interprofessionnel du 12 juin 2001 prévoyait une reconduction de la situation antérieure en ce qui concerne la catégorie des viandes et/ou animaux visés, avec des augmentations dans le montant de la cotisation: 0,1574 FRF (0,024 EUR) pour la viande et les abats destinés à la consommation humaine des animaux abattus en France; 0,0656 FRF (0,010 EUR) pour les viandes introduites ou importées pour être consommées en France; 11,15 FRF (1,7 EUR) pour les animaux vivants des espèces bovine et ovine expédiées vers un pays de l’Union européenne ou exportés.
(20)
L’accord du 12 juin 2001 introduisait également la possibilité de rembourser partiellement la cotisation sur les viandes au moment de l’expédition de celles-ci vers un pays de l’Union européenne ou son exportation à des pays tiers. Le taux de remboursement était de 0,0656 FRF/kg (0,010 EUR).
(21)
Les extensions intervenues en 1995 et 2001 ont exclu du dispositif la cotisation sur les viandes introduites ou importées pour être consommées en France. Ces produits ne sont donc pas frappés par la cotisation obligatoire sur les viandes.
2.3. LA COTISATION FNE
(22)
Par accord interprofessionnel du 15 juin 1994, étendu par arrêté du 18 décembre 1995 (7) et par arrêté du 19 septembre 2001 (8), Interbev a institué une cotisation au profit du Fonds national de l’élevage. Ce dernier arrêté prévoit que l’accord est étendu pour une période prenant fin trois ans après la date de publication dudit arrêté, soit le 30 septembre 2004.
(23)
Ce fonds professionnel, géré dans le cadre de la Confédération nationale de l’élevage (CNE), a été créé pour répondre aux deux objectifs majeurs suivants: d’une part, inciter à la restructuration des organisations de service et favoriser leur adaptation aux besoins futurs d’éleveurs de moins en moins nombreux et confrontés aux politiques communautaires de maîtrise des productions; et d’autre part, contribuer à la pérennisation des moyens collectifs en matière de création du progrès génétique et de recherche appliquée qui resteront à l’avenir les facteurs clés de la compétitivité de l’élevage.
(24)
Une cotisation destinée au financement de ce fonds est perçue auprès des personnes physiques ou morales propriétaires ou copropriétaires des animaux des espèces bovine et ovine abattues en France. Selon les dernières données communiquées par les autorités françaises, cette cotisation était fixée à 0,02 FRF/kg (0,003 EUR) de viande nette abattue (ou 7 FRF/tête pour les gros bovins, 2,40 FRF/tête pour les veaux et 0,36 FRF/tête pour les ovins - 1,05, 0,36 et 0,054 EUR respectivement).
(25)
D’après les autorités françaises, les recettes de cette cotisation sont utilisées pour l’amélioration génétique, le système d’information génétique, la biotechnologie et les études économiques.
2.4. LES ACTIONS FINANCÉES PAR CES COTISATIONS
(26)
Les ressources d’Interbev provenant des cotisations sur les viandes sont utilisées dans trois types d’actions, notamment:
a)
la communication et la promotion au bénéfice du secteur;
b)
l’assistance technique;
c)
la recherche et expérimentation.
(27)
En ce qui concerne la communication et la promotion, il s’agit notamment du financement des campagnes sur des thèmes divers liés aux produits de viande de qualité, voire des campagnes plus génériques à la télévision et à la radio pour la viande de bœuf, ainsi que des actions de relations publiques. Des actions de promotion sur les marchés extérieurs sont aussi financées, voire de participation à des salons professionnels et de promotion.
(28)
Les actions d’assistance technique sont liées, notamment, à la certification et à la qualification des élevages, notamment en vue de lever les contraintes auxquelles sont confrontés les opérateurs impliqués dans ces démarches. Interbev élabore aussi des cahiers des charges collectifs en faveur des filières et participe à la diffusion et à la mise en œuvre de la charte des bonnes pratiques d’élevage et du code bonnes pratiques de travail des viandes et participe, enfin, à la clarification des transactions tout au long de la filière.
(29)
Les actions de recherche et d’expérimentation sont celles les plus adaptées aux besoins de la filière, en s’intéressant, notamment, à la sécurité alimentaire, à la gestion de la qualité et au bien-être animal.
(30)
Les ressources d’Interbev provenant des cotisations FNE sont utilisées pour les actions suivantes:
a)
actions collectives d’amélioration génétique;
b)
système informatisé de gestion des systèmes d’information des élevages;
c)
travaux de recherche appliquée;
d)
études économiques;
e)
actions diverses.
3. DURÉE DE LA MESURE EN CAUSE
(31)
La présente décision porte sur une période allant de 1996 à 2004, année d’expiration du dernier accord interprofessionnel objet de la présente procédure.
4. BÉNÉFICIAIRES
(32)
Les bénéficiaires de la mesure d’aide en cause sont les éleveurs des espèces bovine et ovine.
(33)
Les principaux destinataires finaux de la mesure d’aide en cause sont les producteurs, les transformateurs et les distributeurs de produits agricoles. Il est prévu que certaines des activités peuvent être entreprises pour le compte de ces derniers par des entreprises privées.
(34)
La présente décision ne préjuge pas la position de la Commission en ce qui concerne la compatibilité de la procédure de sélection des prestataires de services auxquels est confiée la réalisation des activités d’Interbev avec les règles de passation des marchés publics.
5. RAISONS AYANT CONDUIT À L’OUVERTURE DE PROCÉDURE (9)
(35)
La Commission avait noté, en ce qui concerne tout d’abord la nature des cotisations en l’espèce, que celles-ci avaient été rendues obligatoires par le gouvernement français dans le cadre d’une procédure d’extension des accords interprofessionnels. L’extension des accords a été faite par voie d’adoption d’un arrêté publié dans le Journal officiel de la République française. Il s’ensuit que ces cotisations avaient nécessité un acte d’autorité publique pour produire tous leurs effets. De ce fait, la Commission avait considéré, au stade de l’ouverture de la procédure d’examen, qu’il s’agissait en l’espèce de taxes parafiscales, c’est-à-dire de ressources publiques et que ces aides étaient illégales car non notifiées.
(36)
D’après le point 194 des lignes directrices de la Communauté concernant les aides d’État dans le secteur agricole et forestier 2007-2013 (10) (ci-après «les lignes directrices agricoles»), toute aide illégale doit être évaluée conformément aux règles et aux lignes directrices en vigueur au moment où l’aide est accordée. Les lignes directrices agricoles s’appliquent depuis le 1er janvier 2007. Les lignes directrices précédentes, lignes directrices de la Communauté concernant les aides d’État dans le secteur agricole (2000-2006) (11) s’appliquaient depuis le 1er janvier 2000. Dès lors, toute aide octroyée après cette date doit être appréciée à la lumière des lignes directrices de 2000. En revanche, toute aide octroyée avant cette date doit être appréciée à la lumière des dispositions et de la pratique applicable avant le 1er janvier 2000. Les aides en cause ont été octroyées depuis 1996.
(37)
S’agissant d’aides d’État financées au moyen d’une taxe parafiscale, les actions financées par les aides ainsi que le financement des aides elles-mêmes devaient faire l’objet d’un examen par la Commission.
5.1. LES AIDES
5.1.1. Les actions de promotion
(38)
La Commission a rappelé que la compatibilité des aides octroyées avant le 1er janvier 2002 devait être vérifiée à la lumière de l’encadrement des aides nationales à la publicité des produits agricoles et de certains produits ne relevant pas de l’annexe II du traité CEE (12) et que la compatibilité des aides octroyées après cette date, devait être vérifiée à la lumière des lignes directrices communautaires applicables aux aides d’État à la publicité des produits relevant de l’annexe I du traité CE et de certains produits ne relevant pas de l’annexe I (13). Les deux textes partagent, en essence, les mêmes principes, en prévoyant notamment des critères négatifs et positifs qui doivent être respectés. En ce qui concerne le plafonnement des aides, ces actions doivent être financées par le secteur à hauteur de, minimum, 50 % des coûts. En l’espèce, les mesures ont été entièrement financées par des taxes parafiscales et les efforts financiers des professionnels atteignent par définition ce niveau. La Commission a ainsi considéré, au stade de l’ouverture de la procédure d’examen, que les conditions applicables étaient respectées.
5.1.2. Les actions d’assistance technique
(39)
La Commission a rappelé que la compatibilité des aides octroyées avant le 1er janvier 2000 devait être vérifiée à la lumière de la pratique de la Commission inspirée de la proposition de mesures utiles au sujet des aides octroyées par les États membres dans le secteur de l’élevage et des produits de l’élevage (14) et que la compatibilité des aides octroyées après cette date devait être vérifiée à la lumière des lignes directrices agricoles. La pratique de la Commission applicable avant 2000 et les lignes directrices agricoles partagent, pour l’essentiel, les mêmes principes. Ainsi, des aides octroyées à raison de 100 % des dépenses admissibles sont autorisées pour ce type d’aides. En outre, les aides doivent être accessibles à tous les professionnels potentiellement intéressés. La Commission a ainsi considéré, au stade de l’ouverture de la procédure d’examen, que les conditions applicables étaient respectées.
5.1.3. Les actions de recherche et d’expérimentation
(40)
La Commission a rappelé que la compatibilité de ces aides devait être vérifiée à la lumière de l’encadrement communautaire des aides d’État à la recherche et au développement (15) et de la communication de la Commission relative à la modification dudit encadrement (16). Ainsi, est compatible avec le marché intérieur un taux d’aide pouvant atteindre 100 %, pour autant que les quatre conditions suivantes soient remplies: l’aide revêt un intérêt général pour le secteur; l’information est publiée dans des journaux appropriés; les résultats des travaux sont fournis sur une base égale, à la fois en termes de coût et de temps; l’aide satisfait aux critères commerciaux internationaux souscrits par l’Union européenne. La Commission a ainsi considéré, au stade de l’ouverture de la procédure d’examen, que les conditions applicables étaient respectées.
5.1.4. Les actions financées par la cotisation FNE
(41)
La Commission s’interrogeait sur la nature précise des actions financées par la cotisation FNE, dont l’objet était d’inciter à la restructuration des organisations de service et favoriser leur adaptation aux besoins futurs des éleveurs, ainsi que de contribuer à la pérennisation des moyens collectifs en matière de création du progrès génétique et de recherche appliquée. Les recettes de cette cotisation auraient été utilisées, d’après les autorités françaises, pour l’amélioration génétique, le système d’information génétique, la biotechnologie et les études économiques. Ces éléments d’information étaient insuffisants pour permettre à la Commission de constater la compatibilité de ces actions avec les dispositions communautaires éventuellement applicables. La Commission n’était donc pas en mesure de conclure, au stade de l’ouverture de la procédure d’examen, que les actions financées par la cotisation FNE étaient compatibles avec le traité CE (17).
5.2. LE FINANCEMENT DES AIDES
5.2.1. La cotisation sur les viandes
(42)
Depuis le 1er janvier 1996, la cotisation frappe, entre autres, les animaux vivants des espèces bovine et ovine expédiés vers d’autres États membres, ainsi que les produits de viande bovine et ovine expédiées vers d’autres États membres, bien que, pour ces derniers, un remboursement partiel de cette cotisation ait été introduit en 2001. Selon un arrêt de la Cour de justice de l’Union européenne (ci-après «la Cour de justice») (18), une taxe doit être considérée comme constituant une violation de l’interdiction de discrimination édictée à l’article 110 du TFUE si les avantages que comporte l’affectation de la recette de l’imposition profitent spécialement à ceux des produits nationaux imposés qui sont transformés ou commercialisés sur le marché national, en compensant partiellement la charge supportée par ceux-ci et en défavorisant ainsi les produits nationaux exportés.
(43)
La Commission a considéré, au stade de la procédure d’examen, que les recettes provenant de la taxe sur les produits et les animaux vivants expédiés vers d’autres États membres destinée à financer les actions de promotion, d’assistance technique et de recherche et expérimentation menées par Interbev, pouvaient constituer un financement de l’aide incompatible avec le marché intérieur au regard du traité et notamment de son article 107 et, par conséquent, que les aides d’État ainsi financées auraient été incompatibles avec ledit traité. En effet, la taxe pouvait défavoriser la production de ces animaux en vue de leur exportation vers d’autres États membres puisque l’affectation des recettes était, par sa nature, susceptible de favoriser la production nationale commercialisée en France au détriment de la production nationale exportée, et que le niveau de la taxe ne tenait pas compte des profits différents tirés par les produits nationaux du fait de leur commercialisation en France ou hors de France.
5.2.2. La cotisation FNE
(44)
Sur la base des informations disponibles au moment de l’ouverture de la procédure d’examen, la Commission ne disposait pas, au stade de la procédure d’examen, d’éléments indiquant que cette cotisation avait frappé des animaux importés ou expédiés vers d’autres États membres.
6. COMPATIBILITÉ DES COTISATIONS VOLONTAIRES OBLIGATOIRES AVEC LE SYSTÈME DE L’ORGANISATION COMMUNE DES MARCHÉS
(45)
Sur la question de la compatibilité des cotisations volontaires obligatoires avec le système de l’organisation commune des marchés (ci-après «l’OCM») dans le contexte de l’arrêt du 22 mai 2003 Freskot (19), la Commission considérait qu’en l’espèce, les cotisations volontaires obligatoires n’interféraient pas, directement ou indirectement, avec les prix des produits finaux concernés car les prélèvements n’influencent pas le prix des produits, ceux-ci étant déterminés par le libre marché. Ainsi, la charge grevant les produits charcutiers et les animaux élevés est neutralisée par l’avantage que constituent les activités financées. Par conséquent, on peut considérer que les effets des prélèvements sur le prix sont très limités ou inexistants.
III. COMMENTAIRES DE LA FRANCE
(46)
Par lettres du 8 et du 10 octobre 2003, les autorités françaises ont présenté leurs observations sur la décision de la Commission d’ouvrir la procédure prévue à l’article 108, paragraphe 2, du TFUE à l’encontre de la mesure d’aide ici en cause.
(47)
Par lettres du 13 septembre et du 29 novembre 2005, les autorités françaises ont présenté d’autres observations en réponse à des demandes de renseignements complémentaires envoyées par la Commission.
(48)
À la suite de la demande de renseignements complémentaires envoyée par la Commission le 25 février 2011 et à la réunion du 29 mars 2011, les autorités françaises ont présenté d’autres observations par lettre du 24 mai 2011.
(49)
Les autorités françaises notent que la Commission considère que les ressources provenant de telles cotisations interprofessionnelles, ainsi rendues obligatoires, sont assimilables à des taxes parafiscales pouvant créer des distorsions de concurrence dans le marché intérieur. Les autorités françaises notent également que les mesures auraient dû être notifiées. Elles ont ensuite signalé ce qui suit.
1. PORTÉE DE L’EXAMEN DE LA COMMISSION SELON LES AUTORITÉS FRANÇAISES
(50)
Concernant les cotisations perçues en application des accords interprofessionnels du 15 juin 1994 au profit du fonds de l’élevage et du 18 décembre 1995 au profit d’Interbev, les autorités françaises considéraient que la Commission avait engagé leur examen par lettres du 16 janvier 1995 (aide NN 34/95) et du 18 mars 1996 et clôturé par lettre [SG (96) D/6396] du 15 juillet 1996 en concluant que «les mesures en objet tombent exclusivement dans le champ d’application du règlement (CEE) no 2328/91 du Conseil et doivent faire l’objet d’un examen au titre dudit règlement. En effet, l’article 35, paragraphe 2, de ce règlement exclut l’application des articles 92 et 93 du traité».
(51)
En réponse à la Commission, qui faisait valoir qu’à l’époque elle ne s’était pas prononcée sur les autres actions menées par Interbev (puisque le dossier NN 34/95 ne concernait que des investissements visant la restructuration des élevages de bovins allaitants), les autorités françaises ont affirmé que, en réponse à une lettre de la Commission du 18 mars 1996, elles s’étaient exprimées en ces termes: «le fond national d’élevage est effectivement destiné […] à améliorer la sélection dans l’élevage et à soutenir la recherche, en particulier génétique. […]» (lettre du 13 septembre 2005).
(52)
Les autorités françaises estiment donc que la Commission était parfaitement informée de l’existence d’actions de communication, de promotion, de recherche et d’expérimentation financées par Interbev et aurait pu, dans le cadre de ce dossier, adresser aux autorités françaises des demandes de renseignements complémentaires. La Commission n’ayant donné aucune à la suite de cette communication, elles en ont conclu que les informations communiquées satisfaisaient la Commission.
(53)
Dans une réponse ultérieure à la Commission, qui faisait valoir l’envoi d’une demande de renseignements complémentaires (30 mai 1996) à la lettre susmentionnée, les autorités françaises, d’une part, ont affirmé n’avoir jamais reçu de demandes de renseignements complémentaires et, d’autre part, estimaient que l’inaction de la Commission entre le 30 mai 1996 et le 2 octobre 2001 constituait une acceptation implicite de la compatibilité des actions dont celle-ci avait eu connaissance.
(54)
De plus, les autorités françaises affirment que la Commission était informée des actions de communication menées par Interbev dans le cadre du dossier C 18/95, relatif à des actions en faveur de la filière ovine.
(55)
Par conséquent, la Commission n’ayant pas, depuis lors, poursuivi l’examen de ces accords, les autorités françaises estiment avoir légitimement considéré que la Commission ne s’opposait pas à leur application.
(56)
Dans ces conditions, les autorités françaises estimaient que la présente procédure concernait uniquement l’accord interprofessionnel du 12 juin 2001.
(57)
Dans leur lettre du 24 mai 2011 et lors de la réunion du 29 mars 2011, les autorités françaises ont finalement remis à la Commission des données concernant toute la période concernée.
2. RAISON JUSTIFIANT LA NON-NOTIFICATION DE L’AIDE SELON LES AUTORITÉS FRANÇAISES
(58)
Pour ce qui concerne les actions poursuivies grâce aux ressources provenant des cotisations perçues en application des nouveaux accords interprofessionnels datant du 12 juin 2001, au profit d’Interbev et du FNE, il n’avait pas paru nécessaire aux autorités françaises de les notifier puisqu’elles sont financées uniquement à partir de ressources privées prélevées dans la filière concernée.
3. LES ACTIONS MENÉES PAR INTERBEV
(59)
En ce qui concerne les actions menées par Interbev, les autorités françaises prennent note de ce que la Commission, à l’issue de l’analyse des informations qu’elles lui ont fournies par lettre du 9 novembre 2001, les estime compatibles avec les lignes directrices de la Communauté concernant les aides d’État au secteur agricole (2000-2006) et aux lignes directrices de la Communauté concernant les aides d’État à la publicité des produits agricoles et de certains produits ne relevant pas de l’annexe I. Elles confirment que pendant la période concernée par la présente décision, Interbev a financé ces actions de publicité, d’assistance technique, de recherche et d’expérimentation, dans les mêmes conditions que celles précédemment exposées dans la lettre du 9 novembre 2001.
4. LES ACTIONS DE RECHERCHE ET D’ASSISTANCE TECHNIQUE MENÉES À TRAVERS LE FNE
(60)
Concernant le FNE, les autorités françaises, par lettre de réponse à la décision d’ouverture de la procédure (8 et 10 octobre 2003), ont fourni les explications suivantes.
(61)
Les actions menées grâce aux ressources FNE sont des actions d’assistance technique et de recherche appliquée. Les autorités françaises ont confirmé qu’elles étaient conçues dans le respect des points 14 et 17 des lignes directrices de la Communauté concernant les aides d’État dans le secteur agricole (2000-2006).
(62)
Tout d’abord, il est précisé que les ressources collectées par le FNE ont servi aux actions suivantes:
a)
actions collectives d’amélioration génétique;
b)
système informatisé de gestion et système d’information des élevages;
c)
travaux de recherche appliquée;
d)
études économiques;
e)
actions diverses.
4.1. DOMAINE GÉNÉTIQUE
(63)
Dans le domaine génétique, la participation du FNE est strictement réservée à l’accompagnement de certaines actions collectives conduites dans le cadre du dispositif national d’amélioration génétique et définies par la Commission nationale d’amélioration génétique (CNAG) qui regroupe les représentants de l’État, de la profession, de la recherche et de l’enseignement.
(64)
Les financements octroyés par le FNE sont essentiellement consacrés à l’accompagnement des actions du département génétique de l’Institut de l’élevage, dont la mission est principalement: l’appui aux organisations de terrain qui concourent au progrès génétique des ruminants; l’élaboration, la maintenance et l’évolution des cahiers des charges définissant les procédures de terrain; le contrôle des procédures de valorisation et d’enregistrement dans les chaînes informatiques collectives des données nécessaires à l’évaluation génétique des reproducteurs; l’adaptation des procédures d’indexation en partenariat avec l’INRA, la mise en œuvre des procédures d’échange de données au plan international et la diffusion des index officiels en France.
4.2. RÉNOVATION ET DÉVELOPPEMENT DES SYSTÈMES D’INFORMATION EN ÉLEVAGE
(65)
Au titre de son action de rénovation et de développement des systèmes d’information en élevage, le FNE apporte sa participation à la rénovation du système d’information génétique (SIG). Engagée en 1995, cette rénovation s’est imposée pour moderniser un système collectif d’information mis en place depuis plus de 20 ans et l’unifier afin d’assurer une gestion plus efficace des données génétiques tout en permettant d’intégrer les nouvelles fonctionnalités nécessaires à l’indexation et de réduire les coûts.
(66)
Par ailleurs, le FNE a participé à l’étude de faisabilité économique, technique et juridique d’un projet de système professionnel d’information en élevage (SPIE) dont l’objectif est d’assurer la valorisation professionnelle et interprofessionnelle des données officielles d’identification et des autres données pouvant être assurées.
4.3. INTERVENTIONS DANS LE DOMAINE DE LA RECHERCHE APPLIQUÉE
(67)
Plusieurs programmes de recherche appliquée ont fait l’objet de soutiens de la part du FNE, qui a pour vocation de poursuivre sa participation à des études ayant pour objet des sujets d’intérêt général pour la filière de l’élevage, comme par exemple l’aide au programme de recherche appliquée et de transfert des biotechnologies de la reproduction (transfert embryonnaire, sexage, fécondation in vitro, clonage). Ces travaux concernent les nouvelles techniques issues de l’embryologie, particulièrement intéressantes dans la perspective de l’utilisation future des marqueurs moléculaires et des travaux de sélection assistée par marqueurs. Le programme s’est concrétisé par une amélioration significative du rendement du transfert embryonnaire classique, la mise au point et l’optimisation de la méthode française de sexage des embryons, la mise au point de la méthode de ponction ovocytaire sous échographie, l’amélioration de la technique de fécondation in vitro.
(68)
Le FNE a également participé au projet pilote de recherche sur la recombinaison homologue. Le projet, conduit par l’INRA, utilisant la méthode de transgénèse, a porté sur une modification contrôlée du génome des animaux en ciblant l’insertion d’un trans-gène à un endroit voulu de l’ADN. Ce ciblage est destiné à ouvrir la voie au remplacement d’un gène par un autre sans utilisation d’organismes génétiquement modifiés.
(69)
En outre, le FNE a participé au programme IDEA en ce qui concerne l’identification électronique des bovins et des ovins. Il a également contribué au financement des projets nationaux retenus dans le cadre du programme communautaire IDEA visant à améliorer la fiabilité de l’identification des animaux en utilisant les nouvelles techniques de l’utilisation électronique.
4.4. TRAVAUX D’ÉTUDES ÉCONOMIQUES
(70)
Le FNE a été amené à participer au financement des travaux d’études économiques indispensables aux organisations d’élevage notamment pour répondre aux questions posées par les réformes successives de la PAC, l’élargissement de l’Europe, les crises des dernières années et l’évolution du contexte international.
(71)
Toutes ces études sont réalisées sous la conduite d’un groupe dit «groupe économique du bétail» (GEB) piloté par l’Institut de l’élevage qui garantit la cohérence des différents travaux demandés par la profession et leur complémentarité avec les études existant par ailleurs.
(72)
Les travaux réalisés se concrétisent par le suivi de conjoncture sur les filières lait et viande, en France et en Europe, les dossiers économiques mensuels qui analysent en profondeur des aspects de l’économie des productions animales en France, en Europe et dans le monde, les travaux spécifiques tels que le suivi des prix, celui des coûts de production, des négociations communautaires et celles de l’OMC.
(73)
L’observatoire économique mis en place dans le cadre du GEB intègre les connaissances concrètes du fonctionnement des exploitations, connues par les réseaux d’élevage et assure la synergie entre approche macro et micro économique.
4.5. ACTIONS DIVERSES
(74)
Le FNE est appelé par ailleurs à soutenir ponctuellement le lancement des nouveaux projets fédérateurs destinés à faciliter l’adaptation de l’élevage aux évolutions socio-économiques, tels que la mise en œuvre de la charte des bonnes pratiques d’élevage, qui s’imposent comme la démarche collective la plus importante de ce type en Europe, et le lancement du projet de communication sur le métier d’éleveur, à la suite de la deuxième crise ESB pour restaurer la compréhension entre éleveurs et citoyens.
4.6. ENCADREMENT COMMUNAUTAIRE
(75)
Les autorités françaises ont souligné que toutes les actions financées ont bien un caractère d’intérêt général pour l’ensemble des éleveurs de bovins ou d’ovins; il ne s’agit jamais d’actions dont le bénéfice serait limité à des opérateurs individuels ni à des groupes d’opérateurs particuliers.
(76)
La participation financière du FNE est le plus souvent inférieure à 50 % du coût de ces travaux et recherches. Elle peut être supérieure à 50 % dans certains projets ponctuels, mais le taux d’aide ne dépasse en aucun cas 100 %.
4.6.1. Assistance technique
(77)
Les études économiques sont financées en veillant d’une part au respect de la limite de 100 000 EUR par éleveur par période de trois ans, d’autre part au respect de la règle de l’accès de tous les éleveurs à leurs résultats.
4.6.2. Recherche appliquée
(78)
Les autorités françaises ont confirmé que les données de chaque étude économique, de même que celles recueillies à l’issue de chaque programme de recherche, lorsqu’elles sont définitives, font l’objet d’une diffusion à large échelle. Il est systématiquement procédé à la publication et à la diffusion des résultats de tous les travaux aidés par le fonds, pour que les éleveurs et leurs organisations de terrain puissent en bénéficier et y avoir accès sans discrimination.
(79)
Deux grands canaux de diffusion sont utilisés: celui des organisations professionnelles d’élevage et celui de l’institut de l’élevage, à travers les publications techniques et économique à large diffusion auprès des éleveurs et techniciens.
(80)
Compte tenu du caractère d’intérêt général des travaux, aucune exploitation commerciale des résultats n’est prévue. Les bénéficiaires réels des actions sont bien tous les éleveurs de bovins et d’ovins, auxquels sont diffusés les résultats théoriques et pratiques des travaux.
(81)
Les études financées ne donnent lieu à aucun versement direct aux producteurs ni aux transformateurs.
5. DES COTISATIONS SUR LES ANIMAUX ET VIANDES IMPORTÉS
5.1. SUR LES COTISATIONS INTERBEV
(82)
Concernant la taxation des viandes introduites en France provenant d’élevages d’autres États membres ou de pays tiers, selon les informations transmises à différentes reprises par les autorités françaises, la Commission a pu constater que les arrêtés interministériels d’extension des accords interprofessionnels de 1995 et 2001 ont toujours exclu du champ d’application les cotisations sur les viandes importées.
5.2. SUR LES COTISATIONS FNE
(83)
La Commission, enfin, avait relevé le fait que la cotisation perçue au profit du FNE était susceptible d’être appliquée à des animaux élevés en dehors du territoire national, mais introduits en France pour y être abattus.
(84)
Dans leur lettre du 6 octobre 2003, les autorités françaises avaient pris conscience de la pertinence de cette objection sur le plan des principes du droit communautaire. Ils s’étaient donc engagés à modifier le texte de l’accord en vue d’exclure toute cotisation sur les animaux élevés en dehors du territoire national, mais introduits en France pour y être abattus. Les autorités françaises se proposaient de faire parvenir le nouveau texte à la Commission, dès que le nouvel accord aurait été formalisé et signé.
(85)
Elles ajoutaient, ceci étant, qu’en pratique les importations d’animaux vivants avaient un caractère marginal et ne faisaient pas courir de risque de distorsion de concurrence. Selon les services des Douanes, les «gros bovins gras» importés ont été respectivement de 24 933 têtes en 2001 et 22 250 têtes en 2002. Les abattages nationaux sont de l’ordre de 4 millions de têtes, les importations en vif ne représentent en conséquence que 0,58 % du total abattu. Par ailleurs, plus de 70 % de ces importations concernent des animaux de haute conformation et de prix élevé, destinés à un créneau de consommation spécifique du nord de la France. Compte tenu des prix moyens d’importation de ces animaux (selon les douanes: 1,50 EUR/kg vif, soit l’équivalent de 2,5 EUR le kg net), la cotisation FNE perçue sur ces animaux a dû être de l’ordre du millième de la valeur de l’animal.
(86)
Selon les autorités françaises, les cotisations volontaires obligatoires collectées ont d’une part été minimes, car le non paiement pour les animaux importés était fréquent puis est devenu systématique et, d’autre part, le montant de la cotisation volontaire obligatoire concernée, rapporté à la valeur des animaux, était tellement faible qu’il ne pouvait induire de distorsion de concurrence. Les autorités françaises ont transmis dans leur lettre en date du 24 mai 2011 des exemples d’imprimés de calcul de cotisations et de déclarations d’entreprises démontrant que la pratique de remboursement pouvait avoir lieu dans certains cas, sans être toutefois obligatoire.
(87)
Par lettre du 13 septembre 2005 et du 24 mai 2011, les autorités françaises ont confirmé qu’à partir de 2003, la cotisation FNE ne portait que sur les animaux élevés et abattus en France (20).
6. DES COTISATIONS SUR LES ANIMAUX ET VIANDES EXPÉDIÉS VERS D’AUTRES ÉTATS MEMBRES
6.1. SUR LES COTISATIONS INTERBEV
(88)
Sur la cotisation frappant les viandes expédiés vers d’autres États membres, la Commission avait évoqué un risque de discrimination lié à un système de cotisation qui n’aurait pas tenu compte de l’expédition en dehors du territoire national de certains des produits soumis à cotisation et craint qu’une telle mesure favorise les productions nationales commercialisées en France.
(89)
Comme exposé aux considérants 16 et suivants, les viandes expédiées vers d’autres États membres étaient soumises à une cotisation volontaire obligatoire de 0,0126 EUR/kg et à partir de l’accord interprofessionnel du 12 juin 2001, une cotisation volontaire obligatoire de 0,024 EUR/kg. En outre, à partir dudit accord un système de remboursement était prévu à hauteur de 0,010 EUR/kg.
(90)
Concernant les cotisations volontaires obligatoires frappant les animaux expédiés vers d’autres États membres, dans leur lettre du 24 mai 2011, les autorités françaises ont fourni des explications afin de démontrer que lesdites cotisations volontaires obligatoires étaient proportionnelles aux bénéfices tirés des actions financées par de telles cotisations.
(91)
Les autorités françaises ont expliqué que les expéditions des animaux vivants concernaient les broutards de l’espèce bovine. Comme indiqué aux considérants 17 et suivants, ces animaux étaient soumis à une cotisation volontaire obligatoire qui était calculée par tête et non pas par kilogramme de viande.
(92)
Les autorités françaises ont alors transmis un calcul permettant d’évaluer l’équivalence entre le poids par tête et par kilogramme. En effet, l’accord interprofessionnel du 25 juillet 1995 indiquait que la cotisation volontaire obligatoire à l’abattage était de 0,084 FRF/kg de carcasse et que la cotisation volontaire obligatoire à l’expédition d’animaux vivants était de 7 FRF par tête de gros bovin (article 4). Or, un broutard pèse de l’ordre de 250 à 280 kg vif, qui se transforme en un poids moyen de viande (ratio de 65 %) de 163 kg. De ce fait, la cotisation de 7 FRF par tête équivalait à une cotisation de 0,042 FRF/kg, comparable à la moitié de la cotisation due sur les viandes.
(93)
L’accord interprofessionnel du 12 juin 2001 avait reconduit ce dispositif en respectant la même équivalence. Les montants (en euros) étaient les suivants: une cotisation volontaire obligatoire à l’abattage de 0,024 EUR/kg de carcasse (article 2) et une CVO à l’expédition d’animaux vivants de 1,7 EUR/tête de gros bovin (article 4). La cotisation de 1,7 EUR/tête de gros bovin équivalait à une cotisation de 0,0104 EUR/kg, comparable à la moitié de la cotisation due sur les viandes.
(94)
Les autorités françaises estiment que le total des recettes (38 136 670 EUR) provenant de la cotisation volontaire obligatoire perçue sur les produits expédiés vers d’autres États membres (animaux vivants et viandes) représentait 15 % du montant total des recettes provenant de toutes les cotisations volontaires obligatoires perçues par Interbev entre 1995 et 2004 (soit 252 855 282 EUR). Adoptant une approche globale sur les années 1995-2004, les autorités françaises estiment que les dites recettes sont bien fixées en proportion des actions dont les produits expédiés vers d’autres États membres auraient bénéficié.
(95)
En outre, les autorités françaises indiquent que les animaux et viandes expédiés hors de France ont d’une part bénéficié des actions menées hors du territoire national, représentant 21 490 848 EUR et, d’autre part des actions utiles à l’ensemble des animaux et produits quelle que soit leur destination. Les autorités françaises estiment que, sur cette somme d’actions utiles à l’ensemble des animaux et produits s’élevant à 91 231 075 EUR, il est juste d’estimer que seulement 28 280 000 EUR ont financé des actions menées hors du territoire national.
(96)
Les actions qui concernaient spécifiquement les animaux et produits exportés étaient notamment des opérations de promotion (par exemple: salons internationaux, actions d’informations professionnelles et de relations publiques, semaine verte à Berlin, cours de formation de découpe à l’étranger). Les actions qui concernaient tous les animaux et produits, quels que soient leurs marchés, en France et hors de France étaient notamment les actions de publicité telles que les campagnes sur «le bœuf européen de qualité», les abats, sur les «races à viande», et un certain nombre d’actions de recherche sur la sécurité alimentaire, sur le bien-être animal, sur la gestion de la qualité, sur la caractérisation du produit, sur les démarches de certification ou de traçabilité des viandes bovines dont les résultats ont été largement diffusés en France comme hors de France.
(97)
Au total, les autorités françaises considèrent que les produits expédiés hors de France ont profité des actions de l’interprofession à hauteur de 49 770 000 EUR. Ce montant est à comparer aux cotisations volontaires obligatoires qu’ils ont dû acquitter, soit 38 136 670 EUR. La part de cotisations volontaires obligatoires acquittée par la production française exportée pendant la période 1995-2004 était équilibrée par rapport aux bénéfices qu’elle a retirés des actions financées par Interbev.
6.2. SUR LES COTISATIONS FNE
(98)
Dans leur lettre du 13 septembre 2005, les autorités françaises ont confirmé que les produits expédiés ne faisaient pas l’objet en tant que tels d’une cotisation au titre du FNE.
IV. APPRÉCIATION DE L’AIDE
(99)
Les articles 107 et 108 du TFUE s’appliquent à tous les produits agricoles de son annexe I, soumis à une organisation commune de marché (tous les produits agricoles, sauf la viande équine, le miel, le café, l’alcool d’origine agricole, le vinaigre dérivé de l’alcool et le liège) conformément aux différents règlements qui régissent les organisations communes de marché respectives.
1. EXISTENCE D’UNE AIDE AU SENS DE L’ARTICLE 107, PARAGRAPHE 1, DU TFUE
(100)
Selon l’article 107, paragraphe 1, du TFUE, sauf dérogations prévues par ledit traité, sont incompatibles avec le marché intérieur, dans la mesure où elles affectent les échanges entre États membres, les aides accordées par les États ou au moyen de ressources d’État sous quelque forme que ce soit, qui faussent ou qui menacent de fausser la concurrence en favorisant certaines entreprises ou certaines productions.
(101)
Les articles 107 à 109 du TFUE, à l’époque des faits, étaient rendus applicables dans le secteur de la viande bovine par l’article 40 du règlement (CE) no 1254/1999 du Conseil (21) portant organisation commune des marchés pour ces produits. Avant l’adoption de ce dernier, ils étaient rendus applicables dans le même secteur par l’article 24 du règlement (CEE) no 805/68 du Conseil du 27 juin 1968 portant organisation commune des marchés dans le secteur de la viande bovine (22). Ils étaient rendus applicables dans les secteurs des viandes ovine et caprine par l’article 23 du règlement (CE) no 2529/2001 du Conseil du 19 décembre 2001 portant organisation commune des marchés dans le secteur des viandes ovine et caprine (23). Avant l’adoption de ce dernier, ils étaient rendus applicables dans le même secteur par l’article 22 du règlement (CE) no 2467/98 du Conseil du 3 novembre 1998 portant organisation commune des marchés dans le secteur des viandes ovine et caprine (24) et, avant l’adoption de ce dernier, par l’article 27 du règlement (CEE) no 3013/89 du Conseil du 25 septembre 1989 portant organisation commune des marchés dans le secteur des viandes ovine et caprine (25).
(102)
Les articles 107 à 109 du TFUE sont aujourd’hui rendus applicables, pour les deux secteurs mentionnés aux considérants 32 et suivants de la présente décision, par l’article 180 du règlement (CE) no 1234/2007 du Conseil du 22 octobre 2007 portant organisation commune des marchés dans le secteur agricole et dispositions spécifiques en ce qui concerne certains produits de ce secteur (règlement «OCM unique») (26) (27).
1.1. EXISTENCE D’UN AVANTAGE SÉLECTIF
(103)
Selon la Cour de justice, sont considérées comme des aides les interventions qui, sous quelque forme que ce soit, sont susceptibles de favoriser directement ou indirectement des entreprises ou qui doivent être considérées comme un avantage économique que l’entreprise bénéficiaire n’aurait pas obtenu dans des conditions normales du marché (28). En l’espèce, le soutien accordé a favorisé certaines entreprises actives dans le secteur de l’élevage bovin ou ovin par la réalisation d’actions susceptibles de bénéficier aux producteurs ou aux secteurs des filières représentées par Interbev.
(104)
En outre, toujours selon la jurisprudence de la Cour de justice, sont considérés comme des aides les interventions qui, sous des formes diverses, allègent les charges qui normalement grèvent le budget d’une entreprise et qui, par là, sans être des subventions au sens strict du mot, sont de même nature et ont des effets identiques (29).
(105)
En ce qui concerne l’existence de l’avantage, celle-ci doit être établie au niveau des bénéficiaires potentiels des actions en faveur de la filière viande ainsi que des cotisations interprofessionnelles en cause et de leur financement. En l’espèce, le soutien accordé a favorisé certaines entreprises actives dans le secteur de l’élevage bovin ou ovin par la réalisation d’actions susceptibles de bénéficier aux producteurs de la filière.
1.2. AIDE ACCORDÉE PAR L’ÉTAT OU AU MOYEN DE RESSOURCES D’ÉTAT
(106)
Conformément à la jurisprudence de la Cour de justice, pour qu’un avantage puisse être qualifié d’aide d’État, il faut en premier lieu qu’il soit accordé directement ou indirectement au moyen de ressources d’État, et en second lieu qu’il soit imputable à l’État (30).
(107)
En ce qui concerne la nature des cotisations en l’espèce (cotisations volontaires obligatoires), la Commission considère qu’il s’agit de taxes parafiscales, c’est-à-dire de ressources publiques. La Commission a fondé son appréciation sur les considérations qui suivent.
(108)
Tout d’abord, il faut souligner que, conformément à une jurisprudence constante, et notamment le point 139 de l’arrêt Salvat (31), la distinction entre organismes privés et publics n’est pas «un élément déterminant pour l’application du traité sur les aides d’État». De plus, l’arrêt Ladbroke (32) confirme de manière très claire que l’article 107, paragraphe 1, du TFUE «englobe tous les moyens pécuniaires que le secteur public peut effectivement utiliser pour soutenir des entreprises, sans qu’il soit pertinent que ces moyens appartiennent ou non de manière permanente au patrimoine dudit secteur. En conséquence, même si les sommes […] ne sont pas de façon permanente en possession du Trésor public, le fait qu’elles restent constamment sous contrôle public, et donc à la disposition des autorités nationales compétentes, suffit pour qu’elles soient qualifiées de ressources d’État et pour que ladite mesure entre dans le champ d’application de l’article 107, paragraphe 1, du traité».
(109)
Tout d’abord, à la lumière de cette jurisprudence la Commission considère que le fait que les cotisations volontaires obligatoires en question consistent en des contributions du secteur privé et qu’elles ne sont pas à disposition permanente de l’État, n’est pas suffisant pour conclure qu’elles tombent en dehors du champ d’application de l’article 107, paragraphe 1, du TFUE. À cet effet, la Commission doit également examiner le niveau de contrôle exercé par l’État par rapport aux revenus tirés des cotisations volontaires obligatoires en question et la capacité de l’État d’orienter l’utilisation des ressources pour financer les mesures d’aide.
(110)
Dans le cas examiné, la Commission note que l’approbation du gouvernement, par la reconnaissance accordée à Interbev, constitue une condition préalable à l’institution des cotisations volontaires obligatoires. Dès lors, même si Interbev est une entité du droit privé, sa capacité d’instituer des cotisations volontaires obligatoires dans son secteur d’activité est subordonnée à l’approbation par l’État de son fonctionnement et de ses objectifs (voir considérant 14 de la présente décision).
(111)
Le code rural prévoit également que les cotisations sont rendues obligatoires pour tous les membres de la profession intéressée dès qu’elles sont étendues par un arrêté interministériel (voir considérant 10 de la présente décision). Il en ressort que ce type de cotisations nécessite un acte d’autorité publique pour produire tous ses effets (33).
(112)
Sur la base de ces faits, la Commission constate que les CVO examinées peuvent être considérées comme étant sous le contrôle de l’État et comme constituant des ressources d’État.
(113)
Deuxièmement, l’utilisation du revenu des CVO est déterminée par les objectifs et le cadre de fonctionnement de l’interprofession tels que définis dans le code rural (voir considérants 7 à 10). Ainsi, l’État a la capacité d’orienter l’utilisation du revenu tiré des cotisations volontaires obligatoires pour financer les mesures d’aides réalisées par Interbev. Les avantages accordés par Interbev peuvent dès lors être considérés comme imputables à l’État.
(114)
En outre, il convient de rappeler que, dans l’affaire C-345/02 Pearle (34), la Cour de justice a identifié certains indices qui permettent de déterminer ou non si des taxes parafiscales doivent être considérées ou non comme des ressources d’État imputables à l’État lorsqu’elles sont essentiellement prélevées par une organisation interprofessionnelle au bénéfice de ses membres.
(115)
Conformément au test proposé par la Cour de justice dans cette affaire, les cotisations obligatoires rassemblées par un organisme intermédiaire représentant les entreprises de certains secteurs économiques ne sont pas considérées comme des ressources d’État si toutes les conditions suivantes sont réunies:
a)
la mesure en question est établie par le corps professionnel qui représente les entreprises et les employés du secteur et ne sert pas d’instrument pour la mise en œuvre des politiques d’État;
b)
les objectifs de la mesure en question sont entièrement financés par les cotisations des entreprises du secteur;
c)
les modalités de financement et le pourcentage/quantité des cotisations sont établis au sein du corps professionnel par les représentants des employeurs et des employés, sans aucune intervention de l’État;
d)
les cotisations sont obligatoirement utilisées pour le financement de la mesure, sans la possibilité pour l’État d’intervenir.
(116)
Or, il apparaît clairement que la mesure actuelle ne remplit pas toutes les conditions de l’arrêt Pearle. Tout d’abord, l’existence, les missions et le fonctionnement d’Interbev sont réglementés par la législation nationale (voir considérants 10 et 14) et son financement par la cotisation volontaire obligatoire nécessite l’intervention de l’État (voir considérant 10). De plus, l’article 632-2-1 du code rural dispose que les interprofessions contribuent à la mise en œuvre de politiques économiques nationales et de l’Union européenne et peuvent bénéficier de priorités dans l’attribution des aides publiques. Interbev peut donc être considéré comme un instrument pour la mise en œuvre d’une politique appuyée par l’État réalisant des activités dans l’intérêt général de l’interprofession (voir considérants 40 et 61 et suivants). De plus, comme établi dans le Statut d’Interbev, les budgets de l’interprofession peuvent être alimentés par une subvention directe de l’État. Enfin, considérant l’intérêt général des activités de recherche financées (voir considérant 10), il ne peut pas être établi avec certitude qu’en l’espèce, les bénéficiaires des aides sont toujours les redevables des taxes.
(117)
Eu égard aux considérations qui précèdent, la Commission conclut que les mesures en cause sont imputables à l’État et sont financées par des ressources d’État.
1.3. L’AFFECTATION DES ÉCHANGES ET LES DISTORSIONS DE CONCURRENCE
(118)
Pour relever du champ d’application de l’article 107, paragraphe 1, du TFUE, les aides doivent en outre affecter la concurrence et les échanges entre États membres. Ce critère suppose que les bénéficiaires des aides exercent une activité économique.
(119)
Afin d’établir si cette aide tombe dans le champ d’application de l’article 107, paragraphe 1, du TFUE, il faut en dernier lieu déterminer si cette aide est susceptible d’affecter les échanges entre États membres et de créer des distorsions de concurrence.
(120)
La Cour de justice a constaté que lorsqu’un avantage accordé par un État membre renforce la position d’une catégorie d’entreprises par rapport à d’autres entreprises concurrentes dans les échanges intracommunautaires, ces dernières doivent êtres considérées comme influencées par cet avantage (35), ce qui suffit pour démontrer l’existence de distorsions de concurrence.
(121)
Le fait qu’il y ait des échanges entre États membres dans le secteur de la viande est suffisamment démontré par l’existence d’une organisation commune des marchés dans le secteur (36). A titre d’exemple, les échanges commerciaux intracommunautaires de produits de viande en France ont représenté environ 15 % du total des échanges de l’Union pour les dits produits (37).
(122)
Les aides octroyées sont donc susceptibles d’affecter les échanges entre États membres dans la mesure où elles favorisent la production nationale au détriment de la production des autres États membres. En effet, le secteur de la viande était, à l’époque des faits sur lesquels porte la présente décision, extrêmement ouvert à la concurrence au niveau communautaire et, donc, très sensible à toute mesure en faveur de la production dans l’un ou l’autre État membre.
1.4. CONCLUSIONS SUR LE CARACTÈRE D’«AIDE» AU SENS DE L’ARTICLE 107, PARAGRAPHE 1, DU TFUE
(123)
La Commission considère, à la lumière des considérations qui précèdent, que les mesures instituées en l’espèce en faveur des bénéficiaires leur confère un avantage dont d’autres opérateurs ne peuvent pas bénéficier et faussent ou menacent de fausser la concurrence en favorisant certaines entreprises et certaines productions, dès lors qu’elles sont susceptibles d’affecter le commerce entre États membres.
(124)
Pour ces raisons, la Commission conclut que la mesure en cause relève de l’article 107, paragraphe 1, du TFUE et constitue une aide d’État.
2. EXAMEN DE LA COMPATIBILITÉ DES AIDES
2.1. PORTÉE DE LA DÉCISION
(125)
Les autorités françaises considèrent que la décision en objet devrait porter seulement sur l’accord interprofessionnel du 12 juin 2001, comme expliqué précédemment (voir considérant 56).
(126)
La Commission, dans le cadre de l’aide NN 34/95, ne disposait pas d’informations concernant les cotisations FNE ou le système de financement des aides relevant de ce dossier (38). En outre, sa position ne concernait que des aides aux investissements en faveur de certains éleveurs, notamment en vue de la première acquisition d’animaux. La Commission n’avait pas non plus pris de position à l’égard du système de cotisation volontaire obligatoire, ou des aides pour l’amélioration génétique, le système d’information génétique, la biotechnologie ou les études économiques, ou encore des actions de promotion, d’assistance technique, de recherche et d’expérimentation financées par les cotisations Interbev, lesquelles n’ont pas fait l’objet de notification au sens de l’article 108, paragraphe 3, du TFUE.
(127)
Ces actions ont été mentionnées par la France dans leur lettre du 29 avril 1996 dans le cadre du dossier NN 49/96, mais seulement en ce qui concerne les activités relevant du FNE.
(128)
En réponse à cette lettre, la Commission avait toutefois demandé des renseignements complémentaires par lettre du 30 mai 1996 (VI/021559), pour comprendre la nature et la portée des outils financiers facilitant la restructuration des organismes d’élevage impliqués dans l’identification et la sélection animale ainsi que les actions de développement. La Commission avait également demandé de remplir une fiche descriptive. Toutefois, les autorités françaises n’ont pas donné suite à cette lettre et la Commission ne s’est jamais prononcée sur la compatibilité des activités en question avec le marché intérieur. La Commission a ouvert la procédure prévue à l’article 108, paragraphe 2, du TFUE, à l’égard de l’aide en objet, par lettre du 9 juillet 2003 (39).
(129)
Les accords interprofessionnels du 15 juin 1994 au profit du fonds de l’élevage et du 18 décembre 1995 au profit d’Interbev, ainsi que les aides d’état financées par ces accords, devraient donc toujours être examinées à la lumière des règles sur les aides d’état, dans la mesure où elles n’ont pas fait l’objet d’une approbation par la Commission.
(130)
Par conséquent, la présente décision concerne également les accords du 15 juin 1994 au profit du FNE et du 18 décembre 1995 au profit d’Interbev. Lors de l’analyse de ces accords, la Commission ne s’est pas prononcée sur les actions financées par les dites cotisations interprofessionnelles.
(131)
Comme indiqué au considérant 57, les autorités françaises ont implicitement accepté cette interprétation.
2.2. APPLICATION DE L’ARTICLE 107, PARAGRAPHE 3, DU TFUE
(132)
L’article 107 du TFUE connaît des exceptions au principe général de l’incompatibilité des aides d’État avec le TFUE, bien que certaines d’entre elles ne soient manifestement pas applicables, notamment celles prévues à son paragraphe 2. Elles n’ont pas non plus été invoquées par les autorités françaises.
(133)
En ce qui concerne les dérogations prévues à l’article 107, paragraphe 3, elles doivent être interprétées strictement lors de l’examen de tout programme d’aide à finalité régionale ou sectorielle ou de tout cas individuel d’application de régimes d’aides générales. Elles ne peuvent notamment être accordées que dans le cas où la Commission pourrait établir que l’aide est nécessaire à la réalisation de l’un des objectifs en cause. Accorder le bénéfice desdites dérogations à des aides n’impliquant pas une telle contrepartie reviendrait à permettre des atteintes aux échanges entre États membres et des distorsions de la concurrence dépourvues de justification au regard de l’intérêt communautaire et, corrélativement, des avantages indus pour les opérateurs de certains États membres.
(134)
La Commission considère que les aides en cause ne sont pas destinées à favoriser le développement économique d’une région dans laquelle le niveau de vie est anormalement bas ou dans laquelle sévit un grave sous-emploi au sens de l’article 107, paragraphe 3, point a). Elles ne sont pas non plus destinées à promouvoir la réalisation d’un projet important d’intérêt européen commun ou à remédier à une perturbation grave de l’économie de l’État membre au sens de l’article 107, paragraphe 3, point b). Les aides ne sont pas non plus destinées à promouvoir la culture ou la conservation du patrimoine au sens de l’article 107, paragraphe 3, point d).
(135)
L’article 107, paragraphe 3, point c), prévoit toutefois que peuvent être considérées comme compatibles avec le marché intérieur les aides destinées à faciliter le développement de certaines activités ou de certaines régions économiques quand elles n’altèrent pas les conditions des échanges dans une mesure contraire à l’intérêt commun. Pour pouvoir bénéficier de la dérogation visée à l’article précité, les aides doivent contribuer au développement du secteur en question.
2.3. DÉTERMINATION DES LIGNES DIRECTRICES APPLICABLES AUX MESURES NON NOTIFIÉES
(136)
D’après le point 194 des lignes directrices de la Communauté concernant les aides d’État dans le secteur agricole et forestier et la communication de la Commission sur la détermination des règles applicables à l’appréciation des aides d’État illégales (40), toute aide illégale au sens de l’article 1er, point f), du règlement (CE) no 659/1999 du Conseil (41) doit être évaluée conformément aux règles et aux lignes directrices en vigueur au moment où l’aide est accordée (42).
(137)
Des lignes directrices spécifiques pour le secteur agricole s’appliquent depuis le 1er janvier 2000. Dès lors, toute aide octroyée après cette date devra être appréciée à la lumière des lignes directrices applicables à la période concernée. Entre le 1er janvier 2000 et le 31 décembre 2006, les lignes directrices de la Communauté concernant les aides d’État dans le secteur agricole étaient d’application. À partir du 1er janvier 2007, les lignes directrices de la Communauté concernant les aides d’État dans le secteur agricole et forestier 2007-2013 s’appliquent.
(138)
En revanche, toute aide octroyée avant cette date devra, le cas échéant, être appréciée à la lumière des dispositions et de la pratique applicable avant le 1er janvier 2000.
2.4. COMPATIBILITÉ DES COTISATIONS VOLONTAIRES OBLIGATOIRES AVEC LE SYSTÈME DE L’OCM
(139)
Sur la question de la compatibilité des cotisations volontaires obligatoires avec le système de OCM dans le contexte de l’arrêt Freskot du 22 mai 2003 (43), la Commission considère qu’en l’espèce, les cotisations volontaires obligatoires n’interfèrent pas, directement ou indirectement, avec les prix des produits finaux concernés car les prélèvements n’influencent pas le prix des produits, ceux-ci étant déterminés par le libre marché. Ainsi, la charge grevant les produits charcutiers et les animaux élevés est neutralisée par l’avantage que constituent les activités financées. Par conséquent, on peut considérer que les effets des prélèvements sur le prix sont très limités.
(140)
À la lumière des informations fournies, le financement de ce régime ne soulève pas d’objections.
2.5. ANALYSE DES ACTIONS À LA LUMIÈRE DES DISPOSITIONS APPLICABLES
2.5.1. Actions réalisées à travers les cotisations sur les viandes
2.5.1.1. Promotion
(141)
Concernant les aides à la promotion, la compatibilité des aides octroyées avant le 1er janvier 2002 doit être vérifiée à la lumière de l’encadrement des aides nationales à la publicité des produits agricoles et de certains produits ne relevant pas de l’annexe II du traité CEE (44) et, pour les aides octroyées après cette date, à la lumière des lignes directrices communautaires applicables aux aides d’État à la publicité des produits relevant de l’annexe I du traité CE et de certains produits ne relevant pas de l’annexe I (45).
(142)
L’encadrement de 1987 ainsi que les lignes directrices de 2002 partagent, pour l’essentiel, les mêmes principes. Ils prévoient des critères négatifs et positifs qui doivent être respectés par tous les régimes d’aides nationales. Ainsi, il ne doit pas s’agir d’actions de publicité contraires à l’article 34 du TFUE ou au droit communautaire dérivé ni d’actions orientées en fonction d’entreprises déterminées. D’après les informations envoyées par les autorités françaises, il est possible de conclure que ces mesures auront des objectifs conformes à plusieurs des critères positifs retenus par l’encadrement et les lignes directrices précités, puisqu’elles s’inscriront pour certaines dans l’objectif de résorption de productions agricoles excédentaires, et pour d’autres dans l’objectif de développement de produits de haute qualité et d’alimentation saine.
(143)
Les autorités françaises ont en outre expliqué que les messages transmis par les actions publicitaires n’auront pas pour objet de dissuader les consommateurs d’acheter des produits d’autres États membres ou de dénigrer lesdits produits et ils ne profiteront pas à une marque d’une entreprise particulière ou d’un producteur individuel.
(144)
En ce qui concerne le plafonnement des aides, les actions de publicité peuvent être financées à hauteur de 50 % par des ressources étatiques, le solde devant être apporté par les organisations professionnelles et les interprofessions bénéficiaires soit par des contributions volontaires, soit par la collecte de taxes parafiscales ou de contributions obligatoires. En l’espèce, les mesures sont entièrement financées par des taxes parafiscales, et les efforts financiers des professionnels dans ces campagnes atteignent par définition le niveau de 50 % de leurs coûts.
(145)
La Commission considère que les aides publiques versées pour financer les actions de promotion en l’espèce ont respecté les critères établis dans la législation communautaire applicable en la matière.
2.5.1.2. Assistance technique
(146)
La compatibilité des aides à l’assistance technique octroyées avant le 1er janvier 2000 doit être analysée à la lumière de la pratique de la Commission inspirée par la proposition de mesures utiles au sujet des aides octroyées par les États membres dans le secteur de l’élevage et des produits de l’élevage (46) et, pour les aides octroyées après cette date, à la lumière des lignes directrices agricoles (47).
(147)
La pratique de la Commission applicable avant 2000 et les lignes directrices agricoles adoptées en 2000 partagent, pour l’essentiel, les mêmes principes. Ainsi, des aides octroyées à raison de 100 % des dépenses admissibles sont autorisées concernant notamment les actions d’assistance technique par l’information et l’assistance comptable, les actions concernant la vulgarisation de nouvelles techniques, ainsi que celles relatives à la formation des travailleurs agricoles.
(148)
Avec l’adoption des lignes directrices en 2000, une nouvelle condition a été ajoutée en ce sens que les aides doivent être accessibles à toutes les personnes éligibles exerçant dans la zone concernée dans des conditions objectivement définies, et que le montant d’aide total octroyé ne peut pas dépasser 100 000 EUR par bénéficiaire par période de trois ans ou, s’agissant des PME, 50 % des dépenses éligibles, le montant le plus élevé s’appliquant. Les autorités françaises ont expliqué que le critère de l’accès aux travaux réalisés par tous les professionnels potentiellement intéressés est parfaitement rempli. La Commission considère, sur la base des informations transmises par les autorités françaises notamment quant au nombre très élevé de bénéficiaires, que le critère concernant le plafond de l’aide est rempli.
(149)
La Commission considère que les aides publiques versées pour financer les actions d’assistance technique en l’espèce ont respecté les critères établis par les règles communautaires applicables en la matière.
2.5.1.3. Recherche et expérimentation
(150)
Concernant les actions de recherche et expérimentation, la compatibilité des aides octroyées avant le 1er janvier 2000 doit être vérifiée à la lumière de l’encadrement communautaire des aides d’État à la recherche et au développement et de la communication de la Commission relative à la modification dudit encadrement, et pour les aides octroyées après cette date, à la lumière des lignes directrices agricoles, lesquelles font, dans leur point 17, un renvoi audit encadrement.
(151)
L’encadrement communautaire précise qu’est compatible avec le marché intérieur un taux d’aide pouvant atteindre 100 %, même dans le cas où la recherche et le développement seraient exécutés par des entreprises, pour autant que les quatre conditions suivantes soient remplies dans tous les cas:
a)
l’aide revêt un intérêt général pour le secteur particulier concerné, sans provoquer de distorsion de concurrence indue dans d’autres secteurs;
b)
l’information doit être publiée dans des journaux appropriés, ayant au moins une distribution nationale et non limitée aux membres d’une organisation particulière, de manière à garantir que tout opérateur potentiellement intéressé par cette activité peut être facilement informé qu’elle est ou a été mise en œuvre et que les résultats sont ou seront fournis, sur demande, à toute partie intéressée. Cette information sera publiée à une date qui ne sera pas postérieure à toute information qui peut être donnée aux membres d’une organisation particulière;
c)
les résultats des travaux sont fournis, pour exploitation, à toutes les parties concernées, y compris le bénéficiaire de l’aide, sur une base égale, à la fois en termes de coût et de temps;
d)
l’aide satisfait aux conditions prévues à l’annexe 2 «Soutien interne: base de l’exemption des engagements de réduction» de l’accord sur l’agriculture conclu lors du cycle d’Uruguay des négociations commerciales multilatérales (48).
(152)
Les autorités françaises ont expliqué à cet égard que les actions de recherche et d’expérimentation technique d’Interbev sont réalisées au profit de l’ensemble des intervenants de la filière. En outre, l’association diffuse les connaissances acquises et les recommandations techniques en animant des formations et en distribuant des documentations, notices, résumés, dépliants d’information et sur des supports électroniques. Tout éleveur, abatteur, boucher, transformateur ou vendeur dans la filière bovine et ovine peut être informé des résultats et accéder aux synthèses des recherches sans discrimination au même moment que tout autre et sur simple demande. Enfin, les autorités françaises assurent que les actions en question ne donnent lieu à aucun versement direct aux producteurs ni aux transformateurs et qu’elle satisfait aux critères commerciaux internationaux souscrits par l’Union européenne.
(153)
La Commission considère que les aides publiques versées pour financer les actions de recherche et expérimentation en l’espèce ont respecté les critères établis par les règles communautaires applicables en la matière.
2.5.2. Actions réalisées par le FNE
2.5.2.1. Assistance technique
(154)
En ce qui concerne les aides à l’assistance technique, la compatibilité des aides octroyées avant le 1er janvier 2000 doit être vérifiée à la lumière de la pratique de la Commission inspirée de la proposition de mesures utiles au sujet des aides octroyées par les États membres dans le secteur de l’élevage et des produits de l’élevage (49) et, pour les aides octroyées après cette date, à la lumière des lignes directrices agricoles (50).
(155)
La pratique de la Commission applicable avant 2000 et les lignes directrices agricoles adoptées en 2000 partagent, pour l’essentiel, les mêmes principes. Ainsi, des aides octroyées à raison de 100 % des dépenses admissibles sont autorisées concernant notamment des actions d’assistance technique par l’information et par l’assistance comptable, des actions concernant la vulgarisation de nouvelles techniques, ainsi que celles relatives à la formation des travailleurs agricoles.
(156)
Avec l’adoption des lignes directrices en 2000, une nouvelle condition a été ajoutée en ce sens que les aides doivent être accessibles à toutes les personnes éligibles exerçant dans la zone concernée dans des conditions objectivement définies et que le montant d’aide total octroyé ne peut pas dépasser 100 000 EUR par bénéficiaire par période de trois ans ou, s’agissant des PME, 50 % des dépenses éligibles, le montant le plus élevé s’appliquant.
(157)
Les autorités françaises ont souligné que toutes les actions financées ont bien un caractère d’intérêt général pour l’ensemble des éleveurs de bovins ou d’ovins; il ne s’agit jamais d’actions dont le bénéfice serait limité à des opérateurs individuels ou à des groupes d’opérateurs particuliers.
(158)
La participation financière du FNE est le plus souvent inférieure à 50 % du coût de ces travaux et recherches. Elle peut être supérieure à 50 % dans certains projets ponctuels, mais le taux d’aide ne dépasse en aucun cas 100 %.
(159)
Les études économiques sont financées en veillant d’une part au respect de la limite de 100 000 EUR par éleveur par période de trois ans et, d’autre part, au respect de la règle de l’accès de tous les éleveurs à leurs résultats.
(160)
La Commission considère que les aides publiques versées pour financer les actions d’assistance technique en l’espèce ont respecté les critères établis par les règles communautaires applicables en la matière.
2.5.2.2. Recherche et expérimentation
(161)
Pour ce qui est des actions de recherche et expérimentation, la compatibilité des aides octroyées avant le 1er janvier 2000 doit être vérifiée à la lumière de l’encadrement communautaire des aides d’État à la recherche et au développement et de la communication de la Commission relative à la modification dudit encadrement, et pour les aides octroyées après cette date, à la lumière des lignes directrices agricoles, lesquelles font, dans leur point 17, un renvoi audit encadrement.
(162)
L’encadrement communautaire précise qu’est compatible avec le marché intérieur un taux d’aide pouvant atteindre 100 %, même dans le cas où la recherche et développement serait exécutée par des entreprises, pour autant que les quatre conditions suivantes soient remplies dans tous les cas:
a)
l’aide revêt un intérêt général pour le secteur particulier concerné, sans provoquer de distorsion de concurrence indue dans d’autres secteurs;
b)
l’information doit être publiée dans des journaux appropriés, ayant au moins une distribution nationale et non limitée aux membres d’une organisation particulière, de manière à garantir que tout opérateur potentiellement intéressé par cette activité peut être facilement informé qu’elle est ou a été mise en œuvre et que les résultats sont ou seront fournis, sur demande, à toute partie intéressée. Cette information sera publiée à une date qui ne sera pas postérieure à toute information qui peut être donnée aux membres d’une organisation particulière;
c)
les résultats des travaux sont fournis, pour exploitation, à toutes les parties concernées, y compris le bénéficiaire de l’aide, sur une base égale, à la fois en termes de coût et de temps;
d)
l’aide satisfait aux conditions prévues à l’annexe 2 «Soutien interne: base de l’exemption des engagements de réduction» de l’accord sur l’agriculture conclu lors du cycle d’Uruguay des négociations commerciales multilatérales.
(163)
Dans le cas d’espèce, les données de chaque étude économique, de même que celles recueillies à l’issue de chaque programme de recherche lorsqu’elles sont définitives, font l’objet d’une diffusion à large échelle. Il est en effet systématiquement procédé à la publication et à la diffusion des résultats de tous les travaux aidés par le fonds, pour que les éleveurs et leurs organisations de terrain puissent en bénéficier et y avoir accès sans discrimination.
(164)
Deux grands canaux de diffusion sont utilisés: celui des organisations professionnelles d’élevage et celui de l’institut de l’élevage, à travers les publications techniques et économique à large diffusion auprès des éleveurs et techniciens.
(165)
Compte tenu du caractère d’intérêt général des travaux, aucune exploitation commerciale des résultats n’est prévue. La question du coût de cession d’un droit d’exploitation ou des conditions d’accès à un droit d’exploitation ne se pose donc pas. Les bénéficiaires réels des actions sont bien tous les éleveurs de bovins et d’ovins, auxquels sont diffusés les résultats théoriques et pratiques des travaux.
(166)
Les études financées ne donnent lieu à aucun versement direct aux producteurs ni aux transformateurs. Elles satisfont aux critères généraux et spécifiques énoncés à l’annexe 2 «soutien interne: base de l’exemption des engagements de réduction» de l’accord sur l’agriculture conclu à Marrakech lors du cycle d’Uruguay des négociations commerciales multilatérales.
(167)
La Commission considère que les aides publiques versées pour financer les actions de recherche et expérimentation en l’espèce ont respecté les critères établis par les règles communautaires applicables en la matière.
2.6. LE FINANCEMENT DE L’AIDE
(168)
L’aide d’État étant financée par une taxe parafiscale (les cotisations volontaire obligatoires), la Commission doit examiner à la fois les mesures financées, c’est-à-dire l’aide, et la manière dont elles sont financées. Selon la Cour de justice (51), lorsque le mode de financement de l’aide, en particulier lorsqu’il s’agit de cotisations obligatoires, fait partie intégrante de la mesure d’aide, la Commission doit tenir compte de ce mode de financement lorsqu’elle examine l’aide.
(169)
Plusieurs éléments entrent en jeu pour déterminer si le mode de financement fait partie intégrante de la mesure d’aide: le produit de la taxe doit être réservé au financement de l’aide et doit nécessairement être alloué au financement de l’aide (52), la taxe doit être affectée à la mesure d’aide dans le respect de la réglementation nationale en question (53) et le montant de la taxe doit avoir un effet direct sur le montant de l’aide d’État (54).
(170)
L’application de ces critères aux mesures en question conduit la Commission à prendre note des éléments suivants. Premièrement, la base juridique des mesures concernées, à savoir les accords interprofessionnels, étendus par arrêté, définissent les prélèvements obligatoires. Cela signifie que chaque prélèvement est effectué exclusivement au profit du au fonds concerné, sans être affecté au budget général d’Interbev ou de l’État. Le prélèvement doit donc être considéré comme étant réservé au financement de l’aide et alloué au financement de l’aide, sur la base de la réglementation nationale en vigueur. Deuxièmement, les mesures d’aide sont financées exclusivement par les prélèvements sectoriels. Interbev ne recourt aucunement à ses autres sources de financement pour compléter le financement des actions prévues. On peut par conséquent conclure que le montant de la taxe a un effet direct sur le montant de l’aide d’État.
(171)
Sur la base de ces éléments, la Commission conclut que le mode de financement de l’aide, en l’espèce les cotisations volontaires obligatoires, fait partie intégrante de la mesure d’aide et doit donc être pris en compte lors de l’examen de la compatibilité de l’aide. Ce mode de financement pouvant être contraire à l’article 110 du TFUE, la Commission ne peut affirmer que le régime d’aide est compatible s’il établit une discrimination entre les produits importés et les produits nationaux (55) ou entre les produits exportés et les produits nationaux (56).
(172)
En l’espèce, le prélèvement a été perçu sur la production nationale et également sur les viandes ou animaux exportés (dans le cadre des cotisations volontaires obligatoires sur les viandes) et importés (dans le cadre des cotisations volontaires obligatoires perçues par le FNE).
(173)
L’examen de la Commission porte sur certains aspects liés aux cotisations sur les viandes et la cotisation FNE, dans la mesure où le commerce intracommunautaire pourrait être affecté par lesdites cotisations.
2.6.1. Les cotisations sur les viandes (cotisations Interbev)
2.6.1.1. Viandes importées
(174)
Comme exposé au considérant 82, entre 1996 et 2004 la cotisation sur les viandes importées n’était pas rendue obligatoire par la législation française. Elle est donc exclue du champ d’application de la présente décision, ne constituant pas, en tant que telle, une aide d’état. Il manque, en effet, un des éléments déterminants mentionnés au considérant 10, c’est-à-dire la force obligatoire. Par conséquent, et sur la base de ce qui précède, les mesures financées par la taxe imposée sur les produits importés ne constituent pas une aide d’état et par conséquent ne font pas l’objet de la présente décision.
2.6.1.2. Produits exportés
(175)
Comme exposé aux considérants 16 et suivants (57), depuis le 1er janvier 1996, la cotisation frappe les produits expédiés vers d’autres États membres, bien qu’un remboursement partiel de cette cotisation ait été introduit en 2001. Cette cotisation pourrait engendrer, au regard de la jurisprudence de la Cour de justice, une discrimination à l’égard des exportateurs, si les actions financées par la cotisation ne leur sont pas destinées et ne compensent pas la charge supportée par les ces derniers (58). Il convient donc de démontrer que l’affectation des recettes de cette cotisation n’a pas favorisé la production nationale commercialisée en France au détriment de la production nationale exportée.
(176)
Les actions qui ont spécifiquement concerné les animaux et produits exportés ont notamment été des opérations de promotion (par exemple: salons internationaux, actions d’informations professionnelles et de relations publiques, semaine verte à Berlin, cours de formation de découpe à l’étranger).
(177)
Les actions qui ont concerné tous les animaux et produits, quels que soient leurs marchés, en France et hors de France, ont notamment été les actions de publicité telles que les campagnes sur «le bœuf européen de qualité», sur les abats, sur les «races à viande», et un certain nombre d’actions de recherche sur la sécurité alimentaire, sur le bien-être animal, sur la gestion de la qualité, sur la caractérisation du produit, sur les démarches de certification ou de traçabilité des viandes bovines dont les résultats ont été largement diffusés en France comme hors de France.
i) Viandes et animaux expédiés vers d’autres États membres
(178)
Selon les autorités françaises, les actions qui ont bénéficié aux produits et animaux expédiés vers d’autres États membres, exclusivement ou conjointement avec les produits nationaux, n’ont pas représenté la totalité des actions financées par les cotisations volontaires obligatoires.
(179)
Il convient d’établir année par année et globalement si les produits expédiés vers d’autres États membres ont profité des actions de l’interprofession.
(180)
Le tableau suivant présente la répartition des recettes en euros provenant des cotisations volontaires obligatoires entre les différentes actions d’Interbev année par année, ainsi que le pourcentage des actions destinées exclusivement aux viandes et animaux exportés ou conjointement avec les produits et animaux nationaux.
Années
Actions au profit de tous les produits
Actions au profit des seuls produits en France
Actions au profit des seuls produits exportés
Total des actions par année
En % de la totalité des actions financées
(arrondi)
1996
5 517 088,95
13 308 769,70
2 101 111,35
20 926 970,00
36
1997
9 244 861,43
8 723 278,25
2 104 379,32
20 072 518,99
56
1998
8 995 703,14
11 214 605,23
927 146,63
21 137 455,00
46
1999
9 780 064,41
10 308 559,00
1 058 778,36
21 447 401,76
50
2000
8 245 970,18
10 126 453,50
991 754,32
19 264 178,00
47
2001
9 447 359,23
15 115 169,26
1 720 267,50
26 282 796,00
42
2002
10 553 240,96
24 553 282,92
4 326 569,12
39 433 093,00
37
2003
12 626 096,22
21 010 195,68
3 761 566,70
37 398 458,60
43
2004
11 288 281,00
20 527 149,24
4 045 129,24
35 860 559,48
42
(181)
Il ressort du tableau que, pour l’ensemble de la période considérée, les produits exportés ont bénéficié en moyenne d’environ 44 % de la totalité des actions financées par les cotisations volontaires obligatoires. Il convient de préciser que les autorités françaises ont indiqué que, pour la même période, le total des recettes provenant des cotisations perçues sur les produits exportés a été de 15 % (59). En outre, les autorités françaises ont indiqué que le pourcentage de 15 % représentait une moyenne, et ont communiqué les chiffres pour chaque année, dont il ressort que le volume des cotisations perçues sur les produits exportés ne dépassait jamais 18 %.
ii) Compatibilité avec l’article 110 du TFUE
(182)
Compte tenu des conséquences de l’arrêt Nygard (60) de la Cour de justice, ainsi que du fait que les mesures financées par la taxe constituent une aide d’État au sens de l’article 107 du TFUE et que la taxe ne revêt pas un caractère discriminatoire contraire à l’article 110 du TFUE dans la mesure où elle a également été appliquée aux produits et animaux exportés qui ont bénéficié en proportion des avantages découlant de celle-ci, la Commission considère que les recettes provenant de la taxe sur les produits exportés destinée à financer les actions d’Interbev constituent un financement de l’aide compatible au regard des règles du TFUE et notamment de son article 107 et, par conséquent, que les aides d’État ainsi financées sont compatibles avec ledit traité.
2.6.2. Les cotisations FNE
2.6.2.1. Animaux importés
(183)
Selon les autorités françaises, jusqu’en 2003, les cotisations perçues au profit du FNE étaient également susceptibles d’être appliquées à des animaux élevés en dehors du territoire national français mais introduits en France pour y être abattus.
(184)
Suite aux doutes soulevés par la Commission, les autorités françaises ont affirmé avoir modifié le texte de l’accord interprofessionnel en vue d’exclure toute cotisation sur les animaux importés ou introduits en France. Selon les autorités françaises, ces cotisations s’appliquent seulement aux animaux élevés et abattus en France.
(185)
Les modifications de cet accord interprofessionnel n’ont pas été communiquées à la Commission. Seule l’instruction du 2 février 2005 (voir considérant 87) a été transmise et précise que les cotisations au profit du FNE ne sont d’application que sur toutes les viandes provenant de toutes les opérations d’abattage sur le territoire métropolitain des animaux élevés en France.
(186)
Par conséquent, entre le 1er janvier 1996 et le 30 septembre 2004, la cotisation sur les viandes frappait également les viandes d’animaux abattus en France mais élevés en dehors du territoire national.
(187)
Les autorités françaises n’ont pas pu démontrer que les actions financées par ces cotisations ont profité aux éleveurs qui exerçaient leur activité en dehors du territoire national. En effet les redevables de la cotisation volontaire obligatoire qui exportaient leurs produits ne bénéficiaient d’aucun remboursement ou réduction, alors même qu’ils ne recevaient pas l’entièreté du bénéfice des actions concernées. S’agissant des actions de recherche et développement et d’assistance technique, ces actions ne peuvent bénéficier qu’aux produits nationaux (viandes de bovins élevés et abattus en France) par principe.
(188)
Le fait que les importations d’animaux vivants avaient, à l’époque, un caractère marginal (61) et que, dans la seule pratique, les importateurs d’animaux vivants avaient la possibilité s’ils le voulaient de déclarer les tonnages des animaux importés pour les faire déduire de l’assiette de cotisation et de demander le remboursement, n’a pas de conséquences directes quant à l’appréciation au fond de la Commission. De plus, toute discrimination, même minime, tombe dans le champ d’application de l’article 110 du TFUE.
(189)
Compte tenu des conséquences de l’arrêt Nygard (62) de la Cour de justice, ainsi que du fait que les mesures financées par la taxe constituent une aide d’État au sens de l’article 107 du TFUE et que la taxe revêt un caractère discriminatoire contraire à l’article 110 du TFUE dans la mesure où elle a également été appliquée aux produits en provenance des autres États membres qui n’ont toutefois pas bénéficié totalement des avantages découlant de celle-ci, la Commission considère que les recettes provenant de la taxe sur les animaux importés des autres États membres destinée à financer les actions du FNE constituent un financement de l’aide incompatible avec le marché intérieur au regard du traité et notamment de son article 107 et, par conséquent, que les aides d’État ainsi financées sont incompatibles avec ledit traité.
2.6.2.2. Animaux exportés
(190)
Les cotisations FNE s’appliquant aux animaux élevés ou abattus en France, la Commission peut conclure que les produits expédiés ne font pas l’objet en tant que tels d’une cotisation au titre du FNE et sont donc exclus du champ d’application de la présente décision.
3. ILLÉGALITÉ DES AIDES
(191)
La Commission, comme déjà indiqué dans la décision d’ouverture de procédure, souligne que la France ne l’a pas informée, conformément à l’article 108, paragraphe 3, du TFUE, des arrêtés d’extension rendant obligatoires les cotisations volontaires et des actions qu’elles financent avant de les mettre en application (voir considérant 2 de la présente décision).
(192)
L’article 1er, point f), du règlement (CE) no 659/1999 définit avec précision l’aide illégale comme une aide nouvelle mise à exécution en violation de l’article 108, paragraphe 3, du TFUE. L’obligation de notifier une aide d’État est établie à l’article 2 dudit règlement.
(193)
En ce qui concerne tout d’abord la nature des cotisations ici en cause, la Commission note que celles-ci nécessitent un acte d’autorité publique pour produire tous leurs effets. De ce fait, la Commission considère qu’il s’agit en l’espèce de taxes parafiscales, c’est-à-dire de ressources publiques.
(194)
Dans la mesure où les cotisations volontaires obligatoires sont des ressources publiques (comme indiqué aux considérants 106 et suivants) faisant intégralement partie d’un régime d’aide (considérants 171 et suivants) et que celles-ci ont été utilisées pour financer des avantages en faveur des entreprises du secteur des viandes, leur notification à la Commission constitue une obligation découlant de l’article 108, paragraphe 3, du traité.
(195)
Comme indiqué aux considérants 123 et 124, étant donné que les mesures mises à exécution par la France contiennent des éléments d’aide d’État, il s’agit d’aides nouvelles, non notifiées à la Commission et, de ce fait, illégales au sens du traité.
(196)
Selon la communication de la Commission sur la détermination des règles applicables à l’appréciation des aides d’État illégales (63), toute aide illégale au sens de l’article 1er, point f), du règlement (CE) no 659/1999 doit être évaluée conformément aux règles et aux lignes directrices en vigueur au moment où l’aide est accordée.
V. CONCLUSIONS
(197)
À la lumière de ce qui précède, la Commission considère que le financement de ce régime par des cotisations volontaires obligatoires n’appelle pas d’objections dans la mesure où elles sont appliquées sur les produits nationaux et sur les produits et animaux exportés (en l’espèce les «cotisations sur les viandes» entre 1996 et 2004).
(198)
Dès lors que des cotisations sont également perçues sur les animaux importés (en l’espèce les cotisations sur les animaux au profit du FNE entre 1996 et 2004), il résulte des considérations qui précèdent que le système de cotisations volontaires obligatoires est incompatible avec le marché intérieur en raison de la violation de l’article 110 du TFUE, car la France n’a pas pu démontrer que les produits importés ont bénéficié, eux aussi, des aides dans la même mesure que les produits nationaux.
(199)
En outre, les d’aide ici en cause n’ont pas été notifiées à la Commission au sens de l’article 108, paragraphe 3, du TFUE et constituent dès lors des aides illégales au sens de l’article 1er, point f), du règlement (CE) no 659/1999.
(200)
La Commission regrette que la République française ait mis à exécution lesdites aides en violation de l’article 108, paragraphe 3, du TFUE.
(201)
S’agissant d’aides mises en œuvre sans attendre la décision finale de la Commission, il convient de rappeler que, étant donné le caractère impératif des règles de procédure figurant à l’article 108, paragraphe 3, du TFUE, règles dont la Cour de justice a reconnu l’effet direct dans plusieurs arrêts (64), il ne peut être remédié a posteriori à l’illégalité de l’aide considérée (65).
(202)
La Cour de justice a rappelé que lorsqu’une mesure d’aide dont le mode de financement fait partie intégrante de celle-ci a été mise en œuvre en méconnaissance de l’obligation de notification, les juridictions nationales sont tenues, en principe, d’ordonner le remboursement des taxes ou des cotisations spécifiquement levées pour financer cette aide. Elle rappelle aussi qu’il appartient aux juridictions nationales de sauvegarder les droits des justiciables face à une éventuelle méconnaissance, de la part des autorités nationales, de l’interdiction de mise à exécution des aides qui est visée à l’article 108, paragraphe 3, dernière phrase, du TFUE et a un effet direct. Une telle méconnaissance, invoquée par les justiciables qui peuvent s’en prévaloir et constatée par les juridictions nationales, doit conduire celles-ci à en tirer toutes les conséquences, conformément à leur droit national, en ce qui concerne tant la validité des actes comportant mise à exécution des mesures d’aide concernées que le recouvrement des soutiens financiers accordés (66).
(203)
La Commission considère approprié dans le cas d’espèce d’adopter une décision conditionnelle en utilisant la possibilité offerte par l’article 7, paragraphe 4, du règlement (CE) no 659/1999, selon lequel la Commission peut assortir sa décision de conditions lui permettant de reconnaitre la compatibilité avec le marché intérieur et d’obligations lui permettant de contrôler le respect de sa décision.
(204)
Afin de réparer la violation de l’article 110 du TFUE et d’éliminer ainsi rétroactivement la discrimination, la France doit procéder au remboursement de la partie de la taxe ayant frappé les produits importés (cotisations sur les animaux au profit du FNE entre 1996 et 2004), proportionnellement aux avantages des aides dont ils n’ont pas bénéficié. La réparation de cette violation rendrait les aides concernées compatibles avec l’article 107 du TFUE.
(205)
La Commission fixe les conditions qui doivent être suivies pour ledit remboursement. Ainsi, la France doit rembourser aux redevables de la taxe la partie de la taxe ayant frappé les produits importés susmentionnés entre la date de mise en application de la taxe et le 30 septembre 2004 dans le plein respect des conditions suivantes:
a)
s’ils peuvent fournir la preuve que les CVO ont été imposées sur les produits importés, les redevables responsables du paiement de la taxe peuvent réclamer le remboursement d’une partie proportionnelle du produit de la taxe destinée à financer les services bénéficiant exclusivement aux produits nationaux dans un délai établi en conformité avec le droit national et en aucun cas inférieur à six mois à compter de la notification de la présente décision;
b)
la France établira la mesure de la discrimination éventuelle qui pèse sur les produits importés. À cet effet, la France vérifiera, au cours d’une période de référence, l’équivalence pécuniaire entre les montants globalement perçus sur les produits nationaux au titre de la taxe considérée et les avantages dont ces produits bénéficient à titre exclusif;
c)
le remboursement doit avoir lieu dans un délai maximum de six mois à compter de l’introduction de la demande;
d)
les montants remboursés doivent être actualisés en tenant compte des intérêts à compter de la date à laquelle ils ont été perçus jusqu’à la date du remboursement effectif. Ces intérêts sont calculés sur la base du taux de référence de la Commission prévu par la méthode de fixation des taux de référence et d’actualisation;
e)
les autorités françaises acceptent toute preuve raisonnable de la part des redevables afin de démontrer les montants qu’ils ont payé au titre de la taxe ayant frappé les produits provenant d’autres États membres;
f)
les droits au remboursement ne peuvent pas être soumis à d’autres conditions, notamment celle de ne pas avoir répercuté la taxe;
g)
dans le cas où un contribuable n’aurait pas encore payé la taxe, les autorités françaises renoncent formellement au paiement de la partie proportionnelle de celle-ci frappant les produits importés d’autres États membres pour laquelle il est démontré qu’elle est destinée à financer la partie de l’aide bénéficiant exclusivement aux produits nationaux. Elles renoncent également aux éventuels intérêts de retard y afférents;
h)
dans le cas où la Commission le demande, la France s’engage à présenter un rapport complet prouvant la bonne exécution de la mesure de remboursement;
i)
si une taxe similaire a été imposée dans un autre État membre sur les mêmes produits qui ont été assujettis à la taxe en France, les autorités françaises s’engagent à rembourser aux redevables la partie de la taxe ayant frappé les produits provenant de cet autre État membre;
j)
la France s’engage à faire connaître la présente décision à tous les potentiels redevables de la taxe,
A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
Article premier
1. Les aides d’État à la promotion, publicité, assistance technique, recherche et développement, mises à exécution illégalement par la France en violation de l’article 108, paragraphe 3, du TFUE financées par une taxe parafiscale (cotisation volontaire obligatoire sur les viandes et animaux vivants expédiés vers d’autres États membres entre 1996 et 2004, et sur les animaux vivants importés entre 1996 et 2004) sont des aides d’État compatibles avec le marché intérieur au titre de l’article 107, paragraphe 3, point c), du TFUE pour ce qui concerne la période comprise entre la date de mise en application de la taxe et le 30 septembre 2004, sous réserve que la France respecte les conditions énoncées au paragraphe 2 du présent article.
2. La France doit rembourser aux redevables de la taxe la partie de la taxe ayant frappé les produits importés entre la date de mise en application de la taxe et le 30 septembre 2004 dans le plein respect des conditions suivantes:
a)
s’ils peuvent fournir la preuve que les cotisations volontaires obligatoires ont été imposées sur les produits importés, les redevables responsables du paiement de la taxe peuvent réclamer le remboursement d’une partie proportionnelle du produit de la taxe destinée à financer les services bénéficiant exclusivement aux produits nationaux dans un délai établi en conformité avec le droit national et en aucun cas inférieur à six mois à compter de la notification de la présente décision;
b)
la France établira la mesure de la discrimination éventuelle qui pèse sur les produits importés. À cet effet, la France vérifiera, au cours d’une période de référence, l’équivalence pécuniaire entre les montants globalement perçus sur les produits nationaux au titre de la taxe considérée et les avantages dont ces produits bénéficient à titre exclusif;
c)
le remboursement doit avoir lieu dans un délai maximum de six mois à compter de l’introduction de la demande;
d)
les montants remboursés doivent être actualisés en tenant compte des intérêts à compter de la date à laquelle ils ont été perçus jusqu’à la date du remboursement effectif. Ces intérêts sont calculés sur la base du taux de référence de la Commission prévu par la méthode de fixation des taux de référence et d’actualisation;
e)
les autorités françaises acceptent toute preuve raisonnable de la part des redevables afin de démontrer les montants qu’ils ont payé au titre de la taxe ayant frappé les produits provenant d’autres États membres;
f)
les droits au remboursement ne peuvent pas être soumis à d’autres conditions, notamment celle de ne pas avoir répercuté la taxe;
g)
dans le cas où un contribuable n’aurait pas encore payé la taxe, les autorités françaises renoncent formellement au paiement de la partie proportionnelle de celle-ci frappant les produits importés d’autres États membres pour laquelle il est démontré qu’elle est destinée à financer la partie de l’aide bénéficiant exclusivement aux produits nationaux. Elles renoncent également aux éventuels intérêts de retard y afférents;
h)
dans le cas où la Commission le demande, la France s’engage à présenter un rapport complet prouvant la bonne exécution de la mesure de remboursement;
i)
si une taxe similaire a été imposée dans un autre État membre sur les mêmes produits qui ont été assujettis à la taxe en France, les autorités françaises s’engagent à rembourser aux redevables la partie de la taxe ayant frappé les produits provenant de cet autre État membre;
j)
la France s’engage à faire connaître la présente décision à tous les potentiels redevables de la taxe.
Article 2
La France informe la Commission, dans un délai de deux mois à compter de la notification de la présente décision, des mesures qu’elle a prises pour s’y conformer.
Article 3
La République française est destinataire de la présente décision.
Fait à Bruxelles, le 13 juillet 2011.