NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 447/2012
ze dne 21. března 2012,
kterým se doplňuje nařízení (ES) č. 1060/2009 Evropského parlamentu a Rady o ratingových agenturách stanovením regulačních technických standardů pro posuzování souladu metodik pro vydávání ratingů
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1060/2009 ze dne 16. září 2009 o ratingových agenturách (1), a zejména na čl. 21 odst. 4 písm. d) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ustanovení čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009 požaduje, aby ratingová agentura používala metodiky pro vydávání ratingů, které jsou přesné a důsledné, systematické, stabilní a které podléhají vyhodnocování založenému na zkušenostech z minulosti, včetně zpětného testování.
(2)
Toto nařízení je nezbytné, aby byla zajištěna transparentnost posuzování, které provádí Evropský orgán pro cenné papíry a trhy (ESMA) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy), o změně rozhodnutí č. 716/2009/ES a o zrušení rozhodnutí Komise 2009/77/ES (2), a jednotná pravidla, pokud jde o požadavky stanovené v čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009.
(3)
Orgán ESMA musí posoudit plnění požadavků uvedených v ustanovení čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009 ze strany ratingových agentur, když prověřuje žádosti o registraci podle článku 15 uvedeného nařízení. Jako součást probíhajícího dohledu by měl orgán ESMA po provedení registrace posuzovat průběžné plnění požadavků uvedených v ustanovení čl. 8 odst. 3 ze strany ratingových agentur, kdykoliv takové posouzení považuje za nutné.
(4)
Nařízení (ES) č. 1060/2009, a zejména jeho článek 23, nedovoluje orgánu ESMA, Komisi ani jiným orgánům veřejné správy členského státu zasahovat do obsahu ratingů či metodik. Z tohoto důvodu by toto nařízení mělo stanovit pravidla, na základě kterých se uvedené metodiky budou posuzovat, ale uvedené orgány by neměly rozhodovat o přesnosti ratingu, který je výsledkem uvedených metodik.
(5)
Ustanovení čl. 6 odst. 2 ve spojení s bodem 9 oddílu A přílohy I nařízení (ES) č. 1060/2009 požaduje, aby ratingová agentura zřídila útvar, který bude odpovědný za pravidelný přezkum jejích metodik, modelů a klíčových předpokladů pro vydávání ratingů, jako jsou matematické a korelační předpoklady, a jejich významných změn nebo modifikací, jakož i vhodnosti těchto metodik, modelů a klíčových předpokladů pro vydávání ratingů v případě jejich skutečného nebo zamýšleného použití pro hodnocení nových finančních nástrojů.
(6)
Toto nařízení vychází z návrhů regulačních technických norem předložených Komisi ke schválení orgánem ESMA podle postupu stanoveného v článku 10 nařízení (EU) č. 1095/2010.
(7)
Orgán ESMA uskutečnil otevřené veřejné konzultace o návrzích regulačních technických norem, z nichž toto nařízení vychází, analyzoval potenciální související náklady a přínosy a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v oblasti cenných papírů a trhů zřízenou podle článku 37 nařízení (EU) č. 1095/2010. Kromě toho v květnu 2011 orgán ESMA zveřejnil výzvu s cílem získat informace od účastníků trhu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví pravidla, která mají být použita pro posuzování toho, zda jsou metodiky pro vydávání ratingů v souladu s požadavky stanovenými v čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009.
Článek 2
Prokázání souladu
Ratingová agentura musí být vždy schopna orgánu ESMA prokázat plnění požadavků stanovených v čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009, které se týkají používání metodik pro vydávání ratingů.
Článek 3
Posuzování souladu orgánem ESMA
1. Kromě posouzení plnění požadavků uvedených v ustanovení čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009 v souvislosti s žádostí o registraci podle článku 15 uvedeného nařízení orgán ESMA průběžně posuzuje plnění požadavků stanovených v čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009 všemi ratingovými agenturami, tak jak považuje za vhodné.
2. Při posouzení plnění požadavků uvedených v ustanovení čl. 8 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009 ze strany ratingových agentur použije orgán ESMA veškeré informace, které jsou relevantní pro proces vypracování, schválení, použití a přezkumu metodik pro vydávání ratingů.
3. Pro stanovení vhodné úrovně posouzení orgán ESMA zváží, zda metodiky pro vydávání ratingů byly v minulosti při předpovídání úvěruschopnosti prokazatelně soudržné a přesné a může přihlédnout k metodám vyhodnocování, jako jsou odpovídající studie selhání či přechodu navržené k testování uvedené konkrétní metodiky.
Článek 4
Posouzení důslednosti metodiky pro vydávání ratingů
1. Ratingová agentura používá a uplatňuje metodiky pro vydávání ratingů, které:
a)
obsahují jasné a důkladné kontroly a postupy jejich vývoje a související schválení, které umožňují vhodné přezkoumání;
b)
zahrnují veškeré příčinné faktory, jež jsou považovány za relevantní pro určení úvěruschopnosti hodnoceného subjektu nebo finančního nástroje, které jsou podloženy statistickými důkazy nebo zkušenostmi a důkazy z minulosti;
c)
berou v úvahu modelové vztahy mezi hodnocenými subjekty nebo finančními nástroji s totožným rizikovým faktorem a rizikové faktory, vůči nimž jsou metodiky pro vydávání ratingů citlivé;
d)
zahrnují spolehlivé, relevantní a kvalitní související analytické modely, klíčové předpoklady pro vydání ratingu a kritéria, pokud jsou zavedeny.
2. Ratingová agentura vede seznam používaných metodik pro vydávání ratingů a podrobně vysvětluje tyto body, pokud jde o:
a)
všechny kvalitativní faktory, včetně rozsahu kvalitativního posouzení uvedených faktorů,
b)
všechny kvantitativní faktory, včetně klíčových proměnných, zdrojů údajů, klíčových předpokladů, modelování a kvantitativních metod.
3. Podrobné vysvětlení uvedené v odstavci 2 zahrnuje:
a)
prohlášení o významu všech kvalitativních nebo kvantitativních faktorů použitých v uvedené metodice pro vydávání ratingů včetně, pokud je to vhodné, popisu a odůvodnění souvisejících koeficientů přidělených uvedeným faktorům a jejich dopadu na ratingy;
b)
posouzení vztahu mezi klíčovými předpoklady použitými v uvedené metodice pro vydávání ratingů a kritickými rizikovými faktory odvozenými z makroekonomických nebo finančních údajů a
c)
posouzení vztahu mezi klíčovými předpoklady použitými v metodice pro vydávání ratingů a volatilitou ratingů, které jsou výsledkem uvedené metodiky v průběhu času.
4. Ratingová agentura používá metodiky pro vydávání ratingů a s nimi související analytické modely, klíčové předpoklady pro vydávání ratingů a kritéria, které neprodleně začleňují závěry nebo výsledky interního přezkumu nebo kontrolního přezkumu, který provedl jeden nebo více z těchto subjektů nebo osob:
a)
nezávislí členové správní nebo dozorčí rady ratingové agentury;
b)
útvar přezkumu ratingové agentury;
c)
všechny ostatní příslušné osoby nebo výbor podílející se na kontrole a přezkumu metodik pro vydávání ratingů.
Článek 5
Posouzení systematičnosti metodiky pro vydávání ratingů
1. Ratingová agentura používá metodiku pro vydávání ratingů a s ní spojené analytické modely, klíčové předpoklady pro vydávání ratingů a kritéria, které jsou systematicky uplatňovány při stanovení všech ratingů v dané kategorii aktiv nebo v daném tržním segmentu, pokud neexistuje objektivní důvod se od ní odchýlit.
2. Ratingová agentura musí používat metodiku pro vydávání ratingů, která je schopna rychle začlenit zjištění z jakéhokoliv přezkumu její přiměřenosti.
Článek 6
Posouzení stability metodiky pro vydávání ratingů
Ratingová agentura používá metodiky pro vydávání ratingů, které jsou navrženy a zavedeny způsobem, který jim umožňuje:
a)
používat metodiku soustavně, pokud neexistuje objektivní důvod pro její změnu nebo zrušení;
b)
rychle začlenit jakákoli zjištění plynoucí z průběžné kontroly nebo přezkumu, zejména pokud by změny strukturálních makroekonomických nebo finančních podmínek na trhu mohly ovlivnit ratingy stanovené pomocí této metodiky;
c)
porovnávat ratingy různých kategorií aktiv.
Článek 7
Posouzení, zda metodiky pro vydávání ratingů podléhají vyhodnocování založenému na zkušenostech z minulosti, včetně zpětného testování
1. Ratingová agentura používá metodiky pro vydávání ratingů, které se opírají o kvantitativní důkazy rozlišovací schopnosti metodiky pro vydávání ratingů.
2. Ratingová agentura používá metodiky pro vydávání ratingů, jež popisují:
a)
spolehlivost v minulosti a schopnost předpovědi pro ratingy vydané s použitím relevantní metodiky v příslušných časových horizontech a v různých kategoriích aktiv;
b)
míru, do jaké se předpoklady použité v modelovém ratingu odchylují od skutečných selhání a ztrátovosti.
3. Vyhodnocování metodiky pro vydávání ratingu je strukturováno tak, aby:
a)
posuzovalo citlivost metodiky pro vydávání ratingů na změny veškerých jejích základních předpokladů, včetně kvalitativních nebo kvantitativních faktorů;
b)
provádělo přiměřené a vhodné posouzení ratingů vypracovaných v minulosti pomocí uvedené metodiky pro vydávání ratingů;
c)
používalo spolehlivé vstupní údaje, včetně vhodné velikosti vzorků údajů;
d)
náležitě přihlíželo k hlavním geografickým oblastem hodnocených subjektů nebo finančních nástrojů u všech hodnocených ratingových kategorií, jako jsou strukturované financování, stát, podniky, finanční instituce, pojišťovny, veřejné finance.
4. Ratingová agentura zavádí postupy, kterými zajistí, že systémové ratingové nesrovnalosti, na něž upozornilo zpětné testování, jsou identifikovány a náležitě řešeny.
5. Do postupu přezkumu metodik pro vydávání ratingů ratingová agentura zahrne:
a)
pravidelné přezkumy ratingu a výkonnosti hodnocených subjektů a finančních nástrojů;
b)
testování modelu a testování mimo model;
c)
informace o vyhodnocování či zpětném testování v minulosti.
Článek 8
Osvobození
V případech, kdy existují omezené kvantitativní důkazy, o které by se mohla schopnost předpovědi metodiky pro vydávání ratingů opřít, je ratingová agentura osvobozena od plnění článku 7 tohoto nařízení, pokud:
a)
zajistí, aby metodiky pro vydávání ratingů citlivě předpovídaly úvěruschopnost;
b)
používá interní postupy soustavně v čase i v různých segmentech trhu;
c)
má zavedené postupy, pomocí kterých zajistí, že systémové nesrovnalosti ratingů, jež odhalilo zpětné testování, jsou identifikovány a náležitě řešeny.
Článek 9
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 21. března 2012.
RÈGLEMENT DÉLÉGUÉ (UE) No 447/2012 DE LA COMMISSION
du 21 mars 2012
complétant le règlement (CE) no 1060/2009 du Parlement européen et du Conseil par des normes techniques de réglementation aux fins de l’évaluation de la conformité des méthodes de notation de crédit
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
LA COMMISSION EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l’Union européenne,
vu le règlement (CE) no 1060/2009 du Parlement européen et du Conseil du 16 septembre 2009 sur les agences de notation de crédit (1), et notamment son article 21, paragraphe 4, point d),
considérant ce qui suit:
(1)
L’article 8, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1060/2009 impose aux agences de notation d’utiliser des méthodes de notation rigoureuses, systématiques, sans discontinuités et validées sur la base de données historiques, y compris des contrôles a posteriori.
(2)
Le présent règlement est nécessaire pour garantir la transparence des évaluations conduites par l’Autorité européenne des marchés financiers (AEMF), instituée par le règlement (UE) no 1095/2010 du Parlement européen et du Conseil du 24 novembre 2010 instituant une Autorité européenne de surveillance (Autorité européenne des marchés financiers), modifiant la décision no 716/2009/CE et abrogeant la décision 2009/77/CE de la Commission (2), ainsi que des règles uniformes en ce qui concerne les exigences prévues à l’article 8, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1060/2009.
(3)
Il incombe à l’AEMF d’évaluer si les agences de notation se conforment bien aux dispositions de l’article 8, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1060/2009 lorsqu’elle examine les demandes d’enregistrement présentées par celles-ci conformément à l’article 15 de ce règlement. Il conviendrait qu’après l’enregistrement l’AEMF évalue chaque fois qu’elle le juge nécessaire, dans le cadre de sa surveillance continue, si les agences de notation continuent à se conformer à ces dispositions.
(4)
Le règlement (CE) no 1060/2009, notamment en son article 23, ne permet pas à l’AEMF, à la Commission, ni à aucune autorité publique d’un État membre d’interférer avec le contenu des notations de crédit ou avec les méthodes appliquées. Par conséquent, le présent règlement ne devrait pas permettre à ces autorités de se prononcer sur l’exactitude des notations de crédit produites par ces méthodes, mais seulement définir les règles selon lesquelles ces dernières doivent être évaluées.
(5)
L’article 6, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1060/2009, lu en combinaison avec l’annexe I, section A, point 9, de ce règlement, prévoit que toute agence de notation met en place une fonction de réexamen chargée de réexaminer périodiquement ses méthodes, modèles et principales hypothèses de notation, telles que les hypothèses mathématiques ou corrélatives, ainsi que les modifications importantes qui y sont apportées, y compris l’adéquation de ces méthodes, modèles et principales hypothèses de notation lorsqu’ils sont utilisés ou qu’il est envisagé de les utiliser pour l’évaluation de nouveaux instruments financiers.
(6)
Le présent règlement se fonde sur les projets de normes techniques de réglementation soumis par l’AEMF à la Commission pour approbation conformément à la procédure prévue à l’article 10 du règlement (UE) no 1095/2010.
(7)
L’AEMF a procédé à des consultations publiques sur les projets de normes techniques de réglementation sur lesquels se fonde le présent règlement, analysé les coûts et avantages potentiels connexes et sollicité l’avis du groupe des parties intéressées au secteur financier institué par l’article 37 du règlement (UE) no 1095/2010. En mai 2011, elle a, en outre, lancé un appel à contributions afin de recueillir d’autres informations auprès des participants au marché,
A ADOPTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
Article premier
Objet
Le présent règlement définit les règles d’évaluation de la conformité des méthodes de notation de crédit aux exigences prévues à l’article 8, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1060/2009.
Article 2
Démonstration de la conformité
Toute agence de notation doit, à tout moment, être en mesure de démontrer à l’AEMF que les méthodes de notation de crédit qu’elle utilise sont conformes aux exigences de l’article 8, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1060/2009.
Article 3
Évaluation de la conformité par l’AEMF
1. Outre l’évaluation de la conformité des agences de notation aux dispositions de l’article 8, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1060/2009, effectuée dans le cadre de l’examen de leurs demandes d’enregistrement conformément à l’article 15 de ce règlement, l’AEMF examine sur une base continue, chaque fois qu’elle l’estime approprié, si chaque agence de notation continue ensuite à se conformer aux dispositions dudit article 8, paragraphe 3.
2. Lorsqu’elle examine si les agences de notation se conforment aux dispositions de l’article 8, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1060/2009, l’AEMF utilise toutes les informations pertinentes pour évaluer le processus d’élaboration, d’approbation, d’utilisation et de réexamen des méthodes de notation de crédit.
3. Pour déterminer le niveau d’évaluation approprié, l’AEMF vérifie si la méthode de notation de crédit a fait la preuve concrète de sa cohérence et de son exactitude dans la prédiction de la qualité de crédit et elle peut tenir compte de méthodes de validation telles que des études de défaut ou de transition appropriées, conçues pour mettre à l’épreuve cette méthode précise.
Article 4
Évaluation du caractère rigoureux d’une méthode de notation de crédit
1. Toute agence de notation utilise et applique des méthodes de notation de crédit qui:
a)
prévoient, aux fins de leur élaboration et de leur approbation, des procédures claires et de solides contrôles, permettant de les tester de manière appropriée;
b)
intègrent tous les facteurs, étayés par des données statistiques ou historiques ou d’autres éléments de preuve, jugés pertinents pour déterminer la qualité de crédit d’une entité ou d’un instrument financier noté(e);
c)
tiennent compte de la relation modélisée entre les entités ou instruments financiers notés présentant le même facteur de risque et les facteurs de risque auxquels elles sont sensibles;
d)
intègrent les modèles analytiques et les principaux critères et hypothèses de notation fiables, pertinents et liés à la qualité existants.
2. Toute agence de notation dresse une liste des éléments suivants, chacun assorti d’une explication détaillée, concernant ses méthodes de notation de crédit:
a)
chaque facteur qualitatif utilisé, y compris la marge d’appréciation qualitative existant pour ce facteur;
b)
chaque facteur quantitatif utilisé, y compris les principales variables, les sources de données, les principales hypothèses, les techniques de modélisation et les techniques quantitatives utilisées.
3. L’explication détaillée visée au paragraphe 2 inclut:
a)
une indication de l’importance de chaque facteur qualitatif ou quantitatif utilisé dans le cadre de la méthode de notation de crédit considérée, y compris, le cas échéant, une description et une justification des pondérations appliquées à ces facteurs et leur impact sur les notations de crédit;
b)
une évaluation de la relation entre les principales hypothèses utilisées dans le cadre de la méthode de notation concernée et les facteurs de risque critiques identifiés sur la base de données macroéconomiques ou financières; et
c)
une évaluation de la relation entre les principales hypothèses utilisées dans le cadre de la méthode de notation concernée et la volatilité dans le temps des notations de crédit qu’elle produit.
4. Toute agence de notation utilise des méthodes de notation de crédit, ainsi que les modèles analytiques et principaux critères et hypothèses de notation qui s’y rattachent, permettant d’intégrer rapidement les constatations ou conclusions tirées des réexamens internes ou de suivi conduits par une ou plusieurs des personnes ou entités suivantes:
a)
les membres indépendants de son conseil d’administration ou de surveillance;
b)
sa fonction de réexamen;
c)
toute autre personne ou tout autre comité compétent(e), participant au suivi et au réexamen des méthodes de notation de crédit.
Article 5
Évaluation du caractère systématique d’une méthode de notation de crédit
1. Toute agence de notation utilise une méthode de notation de crédit, ainsi que les modèles analytiques et principaux critères et hypothèses de notation qui s’y rattachent, d’une manière systématique pour la formulation de toutes les notations de crédit relevant d’une catégorie d’actifs ou d’un segment de marché donné, à moins qu’il n’y ait de raison objective de s’en écarter.
2. L’agence de notation utilise une méthode de notation de crédit permettant d’intégrer rapidement les constatations tirées du réexamen de son caractère approprié.
Article 6
Évaluation de l’absence de discontinuités d’une méthode de notation de crédit
Toute agence de notation utilise des méthodes de notation de crédit qui sont conçues et mises en œuvre d’une manière permettant:
a)
de continuer à les utiliser, à moins qu’il n’y ait de raison objective d’en changer ou de cesser de les utiliser;
b)
d’y intégrer rapidement toute constatation dégagée par un suivi en cours ou un réexamen, en particulier en cas de changement des conditions macroéconomiques ou financières structurelles susceptible d’affecter les notations de crédit qu’elles produisent;
c)
de comparer les notations de crédit entre catégories d’actifs différentes.
Article 7
Évaluation visant à déterminer si une méthode de notation de crédit a été validée sur la base de données historiques, y compris de contrôles a posteriori
1. Toute agence de notation utilise des méthodes de notation de crédit étayées par des preuves quantitatives de leur pouvoir discriminant.
2. Toute agence de notation utilise des méthodes de notation décrivant:
a)
la solidité historique et la capacité prédictive des notations de crédit émises en appliquant ces méthodes, sur des horizons temporels appropriés et pour les différentes catégories d’actifs;
b)
dans quelle mesure les hypothèses utilisées dans le modèle de notation s’écartent des taux effectifs de défaut et de perte.
3. La validation d’une méthode de notation de crédit doit:
a)
apprécier la sensibilité de la méthode de notation de crédit à un changement de l’une quelconque de ses hypothèses sous-jacentes, y compris de facteurs qualitatifs ou quantitatifs;
b)
procéder à une évaluation adéquate et appropriée des notations de crédit émises dans le passé (notations «historiques») au moyen de cette méthode de notation de crédit;
c)
utiliser des données d’entrée fiables, notamment des échantillons de données d’une taille appropriée;
d)
tenir dûment compte des principales zones géographiques couvertes par les entités ou instruments financiers notés, pour chaque type de notations de crédit (instruments financiers structurés, émetteurs souverains, finances publiques, entreprises, établissements financiers, entreprises d’assurances).
4. Toute agence de notation met en place des procédures pour garantir que les anomalies systémiques de ses notations de crédit mises en évidence par les contrôles a posteriori sont identifiées et dûment traitées.
5. Toute agence de notation intègre au processus de réexamen de ses méthodes de notation de crédit:
a)
des réexamens réguliers de la notation de crédit et de la performance des entités et instruments financiers notés;
b)
des tests sur et hors échantillons;
c)
des informations historiques concernant la validation ou les contrôles a posteriori.
Article 8
Exemption
Lorsque les preuves quantitatives disponibles attestant de la capacité prédictive d’une méthode de notation de crédit sont limitées, l’agence de notation est exemptée de l’obligation de se conformer à l’article 7 du présent règlement, à condition:
a)
de veiller à ce que sa méthode de notation de crédit prédise la qualité de crédit de manière raisonnable;
b)
d’appliquer ses procédures internes de manière cohérente sur la durée et pour les différents segments de marché;
c)
d’avoir mis en place des procédures pour garantir que les anomalies systémiques de ses notations de crédit mises en évidence par les contrôles a posteriori sont identifiées et dûment traitées.
Article 9
Entrée en vigueur
Le présent règlement entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 21 mars 2012.