PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 22. listopadu 2010,
kterým se Německu, Itálii a Rakousku povoluje zavést zvláštní opatření odchylující se od článku 193 směrnice 2006/112/ES a kterým se mění rozhodnutí 2007/250/ES za účelem prodloužen6í doby platnosti povolení uděleného Spojenému království
(2010/710/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1), a zejména na čl. 395 odst. 1 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Evropské komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Itálie, Německo a Rakousko v dopisech zaevidovaných generálním sekretariátem Komise v pořadí podle uvedených zemí dne 3. srpna 2007, 23. prosince 2009 a 17. února 2010 požádaly o povolení zavést zvláštní opatření odchylující se od článku 193 směrnice 2006/112/ES, pokud jde o osobu povinnou odvést daň z přidané hodnoty (dále jen „DPH“). Dopisem zaevidovaným generálním sekretariátem Komise dne 10. února 2010 Spojené království požádalo o prodloužení doby platnosti povolení uděleného rozhodnutím Rady 2007/250/ES ze dne 16. dubna 2007, kterým se Spojenému království povoluje zavést zvláštní opatření odchylující se od článku 193 směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty (2).
(2)
Komise informovala ostatní členské státy dopisem ze dne 11. ledna 2010 o žádosti Německa a dopisem ze dne 9. března 2010 o žádostech Itálie, Rakouska a Spojeného království. Dopisem ze dne 12. ledna 2010 oznámila Komise Německu a dopisy ze dne 11. března 2010 Itálii, Rakousku a Spojenému království, že má k dispozici veškeré informace, které považuje za nezbytné k posouzení žádosti.
(3)
Osobou povinnou odvést DPH je podle článku 193 směrnice 2006/112/ES osoba povinná k dani uskutečňující dodání zboží. Účelem odchylek požadovaných Německem, Itálií a Rakouskem je přenést tuto povinnost na osobu povinnou k dani, které je zboží dodáváno, avšak pouze za určitých podmínek a pouze ve vztahu k určitému zboží, zejména mobilním telefonům a zařízením s integrovanými obvody.
(4)
Významný počet obchodníků s určitými výrobky, zejména mobilními telefony a zařízeními s integrovanými obvody, se po prodeji svých výrobků vyhýbá odvádění DPH správci daně. Avšak jejich zákazníci mají právo na odpočet daně, protože vlastní platnou fakturu. V nejagresivnějších případech těchto daňových úniků je stejné zboží dodáno několikrát prostřednictvím „kolotočového“ schématu, aniž by byla správci daně odvedena DPH. Pokud se osoba, které je zboží dodáváno, v těchto případech určí jako osoba povinná odvést DPH, odchylka by odstranila příležitost k páchání této formy daňového úniku. Výše splatné DPH by tím nebyla dotčena.
(5)
Pro zajištění účinného uplatňování odchylky a zabránění přesunu daňových úniků na jiné výrobky nebo na maloobchodní úroveň by Německo, Itálie a Rakousko měly zavést vhodné kontrolní a ohlašovací povinnosti. Komise by měla být informována o konkrétních opatřeních přijatých za účelem sledování uplatňování odchylky.
(6)
Opatření je přiměřené zamýšleným cílům, protože nemá být uplatňováno obecně, ale pouze na konkrétní skupiny výrobků, u kterých je vysoké riziko daňových úniků a u kterých rozsah daňových úniků způsobil značné daňové ztráty. Uplatnění mechanismu přenesení daňové povinnosti navíc znamená menší riziko přesunu podvodů do oblasti maloobchodního prodeje daných výrobků, neboť mobilní telefony jsou obvykle dodávány velkými telefonními společnostmi a toto opatření lze uplatnit na integrované obvody ještě před jejich zabudováním do výrobků pro konečné uživatele.
(7)
Povolení je v zásadě platné pouze po krátké časové období, neboť nelze s jistotou určit, zda bude cílů opatření dosaženo, ani nelze předem odhadnout dopad opatření na fungování systému DPH v členských státech, které je použijí, nebo v ostatních členských státech.
(8)
Spojenému království by mělo být povoleno pokračovat v uplatňování stávajícího zvláštního opatření až do data ukončení platnosti povolení uděleného Německu, Itálii a Rakousku.
(9)
Odchylka nemá žádný nepříznivý dopad na vlastní zdroje Unie vycházející z DPH,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Odchylně od článku 193 směrnice 2006/112/ES může Německo jako osobu povinnou odvést DPH určit osobu povinnou k dani, které je dodáváno toto zboží:
a)
mobilní telefony, tj. zařízení vyrobená nebo upravená pro použití ve spojení se sítí, která má licenci, a provozovaná na stanovených frekvencích, bez ohledu na to, zda mají další využití;
b)
zařízení s integrovanými obvody, jako jsou mikroprocesory a základní jednotky, ve stavu před zabudováním do výrobků pro konečné uživatele.
2. Tato odchylka se vztahuje na dodání zboží, u něhož se základ daně rovná 5 000 EUR nebo je vyšší.
Článek 2
Odchylně od článku 193 směrnice 2006/112/ES může Itálie jako osobu povinnou odvést DPH určit osobu povinnou k dani, které je dodáváno toto zboží:
a)
mobilní telefony, tj. zařízení vyrobená nebo upravená pro použití ve spojení se sítí, která má licenci, a provozovaná na stanovených frekvencích, bez ohledu na to, zda mají další využití;
b)
zařízení s integrovanými obvody, jako jsou mikroprocesory a základní jednotky, ve stavu před zabudováním do výrobků pro konečné uživatele.
Článek 3
1. Odchylně od článku 193 směrnice 2006/112/ES může Rakousko jako osobu povinnou odvést DPH určit osobu povinnou k dani, které je dodáváno toto zboží:
a)
mobilní telefony, tj. zařízení vyrobená nebo upravená pro použití ve spojení se sítí, která má licenci, a provozovaná na stanovených frekvencích, bez ohledu na to, zda mají další využití;
b)
zařízení s integrovanými obvody, jako jsou mikroprocesory a základní jednotky, ve stavu před zabudováním do výrobků pro konečné uživatele.
2. Tato odchylka se vztahuje na dodání zboží, u něhož se základ daně rovná 5 000 EUR nebo je vyšší.
Článek 4
Odchylku stanovenou v článcích 1, 2 a 3 musí Německo, Itálie a Rakousko doplnit zavedením vhodných a účinných kontrolních a ohlašovacích povinností pro osoby povinné k dani, které dodávají zboží, na které se v souladu s tímto rozhodnutím vztahuje přenesení daňové povinnosti.
Článek 5
Článek 4 rozhodnutí 2007/250/ES se nahrazuje tímto:
„Článek 4
Použitelnost tohoto rozhodnutí končí dnem, k němuž vstoupí v platnost pravidla Unie umožňující členským státům přijímat taková opatření odchylující se od článku 193 směrnice 2006/112/ES, a nejpozději dnem 31. prosince 2013.“
Článek 6
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem oznámení.
Použitelnost tohoto rozhodnutí končí dnem, k němuž vstoupí v platnost pravidla Unie umožňující členským státům přijímat taková opatření odchylující se od článku 193 směrnice 2006/112/ES, a nejpozději dnem 31. prosince 2013.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo, Italské republice, Rakouské republice a Spojenému království Velké Británie a Severního Irska.
V Bruselu dne 22. listopadu 2010.
DÉCISION D’EXÉCUTION DU CONSEIL
du 22 novembre 2010
autorisant l’Allemagne, l’Italie et l’Autriche à instaurer une mesure particulière dérogeant à l’article 193 de la directive 2006/112/CE et modifiant la décision 2007/250/CE de manière à proroger la validité de l’autorisation accordée au Royaume-Uni
(2010/710/UE)
LE CONSEIL DE L’UNION EUROPÉENNE,
vu le traité sur le fonctionnement de l’Union européenne,
vu la directive 2006/112/CE du Conseil du 28 novembre 2006 relative au système commun de taxe sur la valeur ajoutée (1), et notamment son article 395, paragraphe 1,
vu la proposition de la Commission européenne,
considérant ce qui suit:
(1)
Par lettres enregistrées au secrétariat général de la Commission les 3 août 2007, 23 décembre 2009 et 17 février 2010, respectivement, l’Italie, l’Allemagne et l’Autriche ont sollicité l’autorisation d’instaurer une mesure particulière dérogeant à l’article 193 de la directive 2006/112/CE en ce qui concerne la personne redevable du paiement de la taxe sur la valeur ajoutée (ci-après dénommée «TVA»). Par lettre enregistrée au secrétariat général de la Commission le 10 février 2010, le Royaume-Uni a sollicité la prorogation de la validité de l’autorisation accordée par la décision 2007/250/CE du Conseil du 16 avril 2007 autorisant le Royaume-Uni à introduire une mesure dérogatoire particulière à l’article 193 de la directive 2006/112/CE relative au système commun de la taxe sur la valeur ajoutée (2).
(2)
La Commission a informé les autres États membres, par lettre datée du 11 janvier 2010, de la demande introduite par l’Allemagne et par lettre datée du 9 mars 2010, des demandes introduites par l’Italie, l’Autriche et le Royaume-Uni. Par lettre datée du 12 janvier 2010, la Commission a informé l’Allemagne qu’elle disposait de toutes les données utiles pour étudier sa demande; par lettres datées du 11 mars 2010, elle a fait de même pour l’Italie, l’Autriche et le Royaume-Uni.
(3)
Aux termes de l’article 193 de la directive 2006/112/CE, l’assujetti effectuant une livraison de biens est désigné comme la personne redevable de la TVA. L’objectif des dérogations sollicitées par l’Allemagne, l’Italie et l’Autriche est de rendre l’assujetti destinataire des livraisons redevable du paiement de la taxe, mais uniquement dans certaines conditions et exclusivement dans le cas de certains produits, notamment les téléphones mobiles et les circuits intégrés.
(4)
Un nombre considérable de négociants de certains produits, notamment les téléphones portables et les circuits intégrés, se soustraient au paiement de la TVA au Trésor après avoir vendu leurs marchandises. Leurs clients, en possession d’une facture valable, conservent toutefois le droit à la déduction fiscale. La forme la plus grave de cette fraude fiscale consiste à livrer plusieurs fois les mêmes biens, selon un mécanisme de fraude tournante, sans verser la TVA aux autorités fiscales. En pareil cas, la dérogation permettant de désigner le destinataire des marchandises livrées comme la personne redevable de la TVA aurait pour effet de supprimer la possibilité de pratiquer cette forme de fraude. Ceci n’affecterait pas le montant de la TVA exigible.
(5)
Afin d’assurer le bon fonctionnement de la dérogation et d’empêcher que la fraude fiscale se déplace vers d’autres produits ou vers le commerce de détail, l’Allemagne, l’Italie et l’Autriche devraient introduire des obligations appropriées en matière de contrôle et de notification. Il convient que la Commission soit informée des mesures spécifiques adoptées pour assurer le suivi du fonctionnement de la dérogation.
(6)
La mesure est proportionnée aux objectifs poursuivis, étant donné qu’elle n’est pas destinée à une application générale, mais se limite à des groupes de produits spécifiques présentant un haut risque d’évasion fiscale et pour lesquels l’ampleur de la fraude a entraîné des pertes considérables de recettes fiscales. Par ailleurs, le recours au mécanisme d’autoliquidation diminue le risque de déplacement de la fraude vers le commerce de détail des produits en question, étant donné que les téléphones mobiles sont généralement livrés par de grandes entreprises de téléphonie et que la mesure s’applique aux circuits intégrés à un stade préalable à leur incorporation dans des produits destinés à l’utilisateur final.
(7)
En principe, l’autorisation est valable uniquement pour une courte période, étant donné qu’il n’existe aucune garantie que les objectifs de la mesure seront atteints, ni aucune possibilité de mesurer à l’avance ses effets sur le fonctionnement du système de la TVA dans les États membres qui l’appliqueront ou dans d’autres États membres.
(8)
Le Royaume-Uni devrait être autorisé à poursuivre l’application de la mesure particulière déjà mise en œuvre jusqu’à l’expiration des autorisations accordées à l’Allemagne, à l’Italie et à l’Autriche.
(9)
La dérogation n’a pas d’incidence négative sur les ressources propres de l’Union provenant de la TVA,
A ADOPTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
Article premier
1. Par dérogation à l’article 193 de la directive 2006/112/CE, l’Allemagne est autorisée à désigner comme la personne redevable du paiement de la TVA l’assujetti destinataire de la livraison des biens suivants:
a)
les téléphones mobiles, conçus comme des dispositifs fabriqués ou adaptés pour être utilisés en connexion avec un réseau sous licence et fonctionnant à des fréquences spécifiques, qu’ils aient ou non une autre utilisation;
b)
les circuits intégrés, comme les microprocesseurs et les unités de traitement centrales, à un stade préalable à leur incorporation dans des produits destinés à l’utilisateur final.
2. La dérogation s’applique à la livraison de biens dont le montant imposable est égal ou supérieur à 5 000 EUR.
Article 2
Par dérogation à l’article 193 de la directive 2006/112/CE, l’Italie est autorisée à désigner comme la personne redevable du paiement de la TVA l’assujetti destinataire de la livraison des biens suivants:
a)
les téléphones mobiles, conçus comme des dispositifs fabriqués ou adaptés pour être utilisés en connexion avec un réseau sous licence et fonctionnant à des fréquences spécifiques, qu’ils aient ou non une autre utilisation;
b)
les circuits intégrés, comme les microprocesseurs et les unités de traitement centrales, à un stade préalable à leur incorporation dans des produits destinés à l’utilisateur final.
Article 3
1. Par dérogation à l’article 193 de la directive 2006/112/CE, l’Autriche est autorisée à désigner comme la personne redevable du paiement de la TVA l’assujetti destinataire de la livraison des biens suivants:
a)
les téléphones mobiles, conçus comme des dispositifs fabriqués ou adaptés pour être utilisés en connexion avec un réseau sous licence et fonctionnant à des fréquences spécifiques, qu’ils aient ou non une autre utilisation;
b)
les circuits intégrés, comme les microprocesseurs et les unités de traitement centrales, à un stade préalable à leur incorporation dans des produits destinés à l’utilisateur final.
2. La dérogation s’applique à la livraison de biens dont le montant imposable est égal ou supérieur à 5 000 EUR.
Article 4
La dérogation prévue aux articles 1er, 2 et 3 est subordonnée à l’introduction par l’Allemagne, l’Italie et l’Autriche d’obligations de contrôle et de notification appropriées et efficaces concernant les assujettis qui livrent les biens auxquels s’applique le mécanisme d’autoliquidation prévu par la présente décision.
Article 5
L’article 4 de la décision 2007/250/CE est remplacé par le texte suivant:
«Article 4
La présente décision expire à la date d’entrée en vigueur des dispositions de l’Union autorisant tous les États membres à instaurer de telles mesures dérogeant à l’article 193 de la directive 2006/112/CE, et au plus tard le 31 décembre 2013.»
Article 6
La présente décision prend effet le jour de sa notification.
La présente décision expire à la date d’entrée en vigueur des dispositions de l’Union autorisant tous les États membres à instaurer de telles mesures dérogeant à l’article 193 de la directive 2006/112/CE, et au plus tard le 31 décembre 2013.
Article 7
La République fédérale d’Allemagne, la République italienne, la République d’Autriche et le Royaume-Uni de Grande-Bretagne et d’Irlande du Nord sont destinataires de la présente décision.
Fait à Bruxelles, le 22 novembre 2010.