РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 25 януари 2012 година
относно мярка C 36/07 (ex NN 25/07), приведена в действие от Германия в полза на Deutsche Post AG
(нотифицирано под номер C(2012) 184)
(само текстът на немски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/636/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
I.1. Процедури за държавна помощ
I.1.1. Решението за откриване от 1999 г. и отрицателното решение от 2002 г.
(1)
През 1994 г. United Parcel Service (наричано по-нататък „UPS“) подаде жалба относно предоставянето на неправомерна помощ на Deutsche Bundespost Postdienst (наричано по-нататък „Postdienst“).
(2)
След откриването на процедурата на 23 октомври 1999 г. (наричано по-нататък „решението за откриване от 1999 г.“) Германия представи мнение на 16 септември 1999 г. След публикуването на решението за откриване Комисията получи мнения от 14 заинтересовани страни, които са надлежно предадени на германското правителство с писмо от 15 декември 1999 г., с което на Германия беше дадена възможност да представи своите съображения по тези мнения. Германия отговори с писмо от 1 февруари 2000 г., регистрирано като получено на 2 февруари 2000 г.
(3)
Комисията взе окончателно отрицателно решение (3) на 19 юни 2002 г. (наричано по-нататък „решението от 2002 г.“), като констатира, че Postdienst и неговият приемник Deutsche Post AG (наричано по-нататък „DPAG“; Postdienst и DPAG заедно ще бъдат наричани Deutsche Post) са определяли цени за услугите за колетни пратки от врата до врата под присъщите разходи за себестойност и че тази агресивна ценова политика не е част от задължението за универсална услуга на Deutsche Post. Произтичащите от това загуби в размер на 572 млн. EUR в крайна сметка са финансирани, в нарушение на членове 106 и 107 от ДФЕС, с държавните ресурси, които са били предоставени на Deutsche Post под различни форми (например държавни компенсационни плащания от друго дъщерно предприятие, Deutsche Bundespost Telekom (наричано по-нататък „Telekom“), държавни гаранции по заеми и държавни субсидии за финансиране на пенсиите на държавните служители в пощенските служби).
(4)
Вследствие на искането на Комисията Германия възстанови от DPAG несъвместимата държавна помощ в размер на 572 млн. EUR. Deutsche Post оспори решението пред съдилищата на Съюза.
(5)
В решението си от 2008 г. (4) Общият съд (наричан по-нататък „Съдът“) анулира отрицателното решение на Комисията от 2002 г., тъй като Комисията не е направила изчерпателен анализ на всички приходи и разходи, свързани с универсални услуги, за да определи дали Deutsche Post е получило недостатъчна компенсация или свръхкомпенсация.
(6)
Впоследствие Германия изплати възстановената държавна помощ в размер на 572 млн. EUR заедно с натрупаните лихви на Deutsche Post.
(7)
На 2 септември 2010 г. Съдът на Европейските общности отхвърли жалбата на Комисията срещу решението на Общия съд (5).
I.1.2. Други жалби след отрицателното решение от 2002 г.
(8)
На 13 май 2004 г. UPS подаде нова жалба относно неправомерна държавна помощ, предоставена на Deutsche Post след отрицателното решение от 2002 г. UPS твърди, че в решението от 2002 г. не са разгледани всички мерки, изброени в първоначалната жалба от 1994 г., и че Deutsche Post се е ползвало от финансови облаги, които са значително по-големи от несъвместимата помощ в размер на 572 млн. EUR. UPS също така е на мнение, че Deutsche Post е използвало държавни ресурси за разширяване на своята дейност по доставка на колетни пратки (например за придобиване на други дружества) и за продажба на услуги на неоправдано ниски трансферни цени на своите дъщерни предприятия Postbank AG и Deutsche Post Euro Express GmbH & Co OHG (наричани по-нататък „DPEED“), които развиват дейност съответно в областта на банковите услуги и разпространението на служебни колетни пратки под марката DHL.
(9)
На 9 ноември 2004 г. и на 1 април 2005 г. Комисията изпрати до Германия искания за информация. Германия представи отговори съответно на 2 декември 2004 г. и на 3 юни 2005 г.
(10)
На 16 юли 2004 г. TNT Post AG & Co KG (наричано по-нататък „TNT“) подаде жалба, в която също се твърди, че Deutsche Post е продавало услуги на неоправдано ниски трансферни цени на Postbank AG. Дружеството твърди, че докато Postbank AG е платило единствено променливите разходи за предоставените услуги, Deutsche Post е финансирало общите постоянни разходи на разпространителската мрежа изцяло от приходите от своя монопол в областта на писмовните пратки.
(11)
На 11 ноември 2004 г. и на 25 април 2005 г. Комисията изпрати до Германия искания за информация. Германия представи отговори съответно на 17 декември 2004 г. и на 23 юни 2005 г.
I.1.3. Решение за разширяване на обхвата от 2007 г.
(12)
След новите жалби Комисията с писмо от 12 септември 2007 г. (6) информира Германия за решението си да разшири обхвата на процедурата (наричано по-нататък „решението за разширяване от 2007 г.“), която първоначално е била открита през 1999 г. Целта на решението за разширяване от 2007 г. е да бъде включена новата представена информация и да бъдат подробно разгледани всички потенциални нарушения на конкуренцията, произтичащи от предоставените на Deutsche Post публични мерки (за повече подробности относно държавните компенсационни плащания, държавните гаранции, пенсионните субсидии и изключителната лицензия за предоставяне на пощенски услуги, свързани с писма, вж. раздел I.1.14).
(13)
Комисията счете за необходимо да възстанови в подробности счетоводните отчети на Deutsche Post за периода 1990-2007 г., за да получи яснота относно въздействието на държавната помощ върху приходите и разходите, свързани с различните услуги, предоставяни от Deutsche Post.
I.1.4. Мнение на Германия относно решението за разширяване от 2007 г.
(14)
Германия изпрати мнението си на 14 декември 2007 г. и Deutsche Post оспори решението за разширяване от 2007 г. (вж. също раздел I.3.1).
I.1.5. Мнения на трети страни относно решението за разширяване от 2007 г. и забележки на Германия по мненията на трети страни
(15)
На 16 ноември 2007 г. UPS и TNT представиха своите мнения.
(16)
След искане за удължаване на срока от 20 декември 2007 г. Германия представи своите забележки по мненията на TNT и UPS на 12 март 2008 г.
I.1.6. Избор на външен експерт
(17)
На 23 януари 2008 г. Комисията публикува покана за участие в търг за експертно проучване, за да се подпомогне Комисията при установяването дали Deutsche Post е получило свръхкомпенсация за задълженията си за универсална услуга за периода 1990-2007 г. (7).
(18)
На 18 юни 2008 г. Комисията сключи договор с WIK Consult GmbH, което е специализирано в областта на аналитичното счетоводство в пощенския сектор.
I.1.7. Мнение на Германия относно достатъчната продължителност на обхванатия от разследването период
(19)
С писма от 10 и 18 юни 2008 г. Германия обяви своето несъгласие с предвидената продължителност на обхванатия от разследването период (1990-2007 г.) и заяви, че е достатъчно разследването да се ограничи в периода от 1990 до 1994 г., когато са били предоставени държавните компенсационни плащания, тъй като загубите през този период са били по-големи от държавните компенсационни плащания, поради което Deutsche Post не се е ползвало от свръхкомпенсация. Съгласно Рамката на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (наричана по-нататък „Рамката от 2005 г.“) (8), в която периодът за изчисляване на свръхкомпенсация е ограничен до четири години, предоставянето на счетоводна информация за периода след 1994 г. би било непропорционално.
(20)
На 27 юни 2008 г. Германия представи експертно становище относно задължението на Комисията да проучи поотделно държавните компенсационни плащания, държавните гаранции и пенсионната субсидия (9). Освен това Германия изрази мнение, че за оценката на държавната гаранция и на пенсионната субсидия не е необходимо проучване на счетоводните данни.
(21)
Германските органи потвърдиха същата позиция на срещите с отделите на Европейската комисия на 29 май и на 15 юли 2008 г.
I.1.8. Искане за информация от 17 юли 2008 г.
(22)
На 17 юли 2008 г. Комисията изпрати до Германия искане за информация относно всички мерки за държавна помощ, които са предмет на разследването, като приложи въпросник относно приходите и разходите на Deutsche Post в периода между 1990 и 2007 г. Искането за информация беше изготвено съвместно с WIK Consult. На 5 август 2008 г. Германия отправи искане за удължаване на срока без определяне на крайна дата, тъй като най-напред било необходимо да се установи наличието на някои данни.
I.1.9. Последващи действия във връзка с искането за информация от 12 и 22 август 2008 г.
(23)
На 12 август 2008 г. Комисията разясни защо проучването на разходите и приходите на Deutsche Post следва да се отнася за периода 1990-2007 г. и настоя поисканата информация да бъде предоставена.
(24)
В съобщението си от 14 август 2008 г. Германия заяви, че няма основания за разглеждане на приходите и загубите на Deutsche Post за периода след 1994 г. На 22 август 2008 г. Комисията си запази правото да издаде разпореждане за информация в съответствие с член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (10), ако Германия не представи исканата информация.
(25)
В съобщението си от 29 септември 2008 г. Германия представи резултатите от допълнително експертно становище, което е внесено на 2 октомври 2008 г., за да подкрепи позицията си, че счетоводен анализ след 1994 г. не е необходим и че подходящият период на разследване е от 1990 до 1994 г. (11).
(26)
На 28 октомври 2008 г. Германия предостави информация относно държавната гаранция и пенсионната субсидия.
I.1.10. Разпореждане за информация от 30 октомври 2008 г.
(27)
Комисията не прие аргументите на Германия и настоя, че за пълното оценяване на въздействието върху конкуренцията на предоставените мерки за държавна помощ е необходим анализ до 2007 г. След двете напомняния за представяне на информация от 12 и от 22 август 2008 г., на 30 октомври 2008 г. Комисията издаде разпореждане за информация, с което нареди на Германия да предостави цялата необходима счетоводна информация за целия период от 1990 до 2007 г.
(28)
Германия и Deutsche Post оспориха валидността на разпореждането за информация (вж. раздел I.3.2).
(29)
На 27 ноември 2008 г. Германия представи поисканата счетоводна информация за периода 1990-1994 г. На 5 и 16 декември 2008 г. Германия актуализира счетоводната информация, предоставена на 27 ноември 2008 г.
I.1.11. Предоставяне на счетоводна информация за периода от 1990 до 2007 г.
(30)
След проведена на 6 февруари 2009 г. среща между държавния секретар на Германия г-н Pfaffenbach, изпълнителния директор на DPAG г-н Appel и комисаря, който отговаря за политиката на конкуренция, Германия и Deutsche Post се съгласиха да предоставят счетоводна информация за периода след 1994 г.
(31)
На 3 март 2009 г. Германия предостави първия набор счетоводна информация за целия период, обхванат от разследването - от 1990 до 2007 г.
(32)
Срещите между Deutsche Post и отделите на Комисията се състояха на 3 март 2009 г. в Брюксел и на 12 март, 2 април, 28 май, 23 юни и 18 септември 2009 г. в Бон. Германия предостави съответните презентации от Deutsche Post на 26 март, 7 май и 22 юни 2009 г.
(33)
След тези срещи и предаването от страна на Комисията на два списъка с въпроси на Deutsche Post на 4 юни и на 30 юли 2009 г. Германия предостави актуализирана счетоводна информация и допълнителни разяснения на 9 юли, 31 юли, 17 август, 8 септември, 10 септември и 15 октомври 2009 г.
(34)
На 16 и 24 септември 2009 г. службите на Комисията изпратиха допълнителни въпроси, на които Германия предостави отговори на 14 октомври 2009 г.
I.1.12. Предоставяне на проучването на WIK
(35)
В резултат на закъснението при предоставянето на счетоводните данни се е наложило договорът с WIK Consult да бъде удължаван неколкократно. В края на краищата WIK Consult предостави експертното си проучване (наричано по-нататък „проучването на WIK“) на 9 ноември 2009 г.
(36)
На 14 и на 21 януари 2010 г. Германия предостави мнението си по проучването на WIK. На 11 февруари 2010 г. Германия предостави експертно проучване от KPMG (наричано по-нататък „проучването на KPMG“) относно правния характер на прехвърлените плащания (12) (Ablieferungen), които Deutsche Post е трябвало да извърши към националния бюджет до 1995 г., както и експертно проучване на Deloitte (13) (наричано по-нататък „проучването на Deloitte-I“) относно референтната печалба, използвана в проучването на WIK.
(37)
На 23 април 2010 г. Германия предостави ново проучване на Deloitte (наричано по-нататък „проучването Deloitte-II“) относно нивото на разумна печалба, което следва да бъде прието по отношение на универсалните услуги на Deutsche Post.
(38)
На 9 август 2010 г. Германия предостави допълнително мнение по изчисляването на свръхкомпенсацията и прилагането на принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика към оценката на държавните компенсационни плащания.
I.1.13. Мнение след анулирането на отрицателното решение от 2002 г.
(39)
На 5 ноември 2010 г. Германия предостави допълнително експертно становище, в което се разглежда значението на решението по дело C-399/08 Комисията срещу Deutsche Post (вж. раздел I.3.5) за настоящото разследване (14).
I.1.14. Решение за разширяване на обхвата от 2011 г.
(40)
С писмо от 10 май 2011 г. Комисията информира Германия за решението си да разшири обхвата на процедурата съгласно член 108, параграф 2 от ДФЕС, която първоначално е открита през 1999 г. и обхватът ѝ е разширен през 2007 г., с оглед да се извърши задълбочен анализ на пенсионната субсидия, която Deutsche Post получава от 1995 г. насам (наричано по-нататък „решението за разширяване от 2011 г.“).
(41)
След първоначално искане за удължаване на срока от 23 май 2011 г. Германия предостави мнението си на 29 юли 2011 г. заедно с допълнителни експертни проучвания относно необходимостта от изчисляване на свръхкомпенсацията за доказване на предполагаемо кръстосано субсидиране (15), относно съпоставянето на плащаните от Deutsche Post разходи за социално осигуряване със средните разходи за социално осигуряване на пазара (16), както и относно размера на плащаните от Deutsche Post допълнителни разходи за социално осигуряване (17).
(42)
UPS предостави мнението си на 4 октомври 2011 г. Те бяха последвани от мнението, предоставено от „Free and Fair Postal Initiative“ (наричана по-нататък „FFIP“) на 5 октомври 2011 г., и от мнението, предоставено от Bundesverband Internationaler Express und Kurierdienste (наричано по-нататък „BIEK“) на 7 октомври 2011 г. На 13 октомври 2011 г. Комисията предаде мненията на заинтересованите страни на Германия.
(43)
На 14 ноември 2011 г. Германия предостави забележките си по мненията на третите страни.
(44)
На 18 ноември 2011 г. Комисията изпрати искане за допълнителна информация, свързана с подробни данни за финансирането на пенсиите за периода след 2007 г. Германия предостави отговори на 2 и 19 януари 2012 г. На 16 декември 2011 г. Комисията предостави на Германия експертно проучване от Charles River Associates относно определянето на референтната печалба (18) (наричано по-нататък „проучването CRA“) за мнение, на което Германия отговори на 16 януари 2012 г.
I.2. Процедури по прилагане на член 102 от ДФЕС
(45)
Въз основа на жалбата на UPS от 1994 г. Комисията установи, че Deutsche Post е нарушило член 102 от ДФЕС чрез агресивно ценообразуване по отношение на пратките от страна на търговци към потребители в периода 1990-1995 г. На Deutsche Post беше наложена глоба в размер на 24 млн. EUR (19).
(46)
На 22 април 2004 г. UPS подаде нова жалба относно злоупотреба на Deutsche Post с господстващо положение по смисъла на член 102 от ДФЕС. UPS твърди, че Deutsche Post е определило прекомерно високи цени на марките за своите регулирани пощенски услуги, свързани с писма.
(47)
В хода на разследването на 5 ноември 2004 г. Комисията получи документи, свързани с решението, от германската Агенция за регулиране на пощенските услуги (наричана по-нататък „регулаторният орган в пощенския сектор“) относно праговете на цените за регулирани пощенски услуги, свързани с писма, на Deutsche Post за периода, започващ от 1 януари 2003 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2002 г.“). С писмо от 13 юни 2007 г. Германия изрази съгласие, че тези документи също биха могли да се използват в процедурата за държавна помощ.
(48)
На 25 март 2008 г. Комисията реши да закрие антитръстовото разследване поради малката вероятност за установяване на такова нарушение по член 102 от ДФЕС (20).
I.3. Съдебни дела
I.3.1. Дело T-421/07 Deutsche Post AG/Комисията
(49)
Deutsche Post оспори валидността на решението за разширяване от 2007 г., като твърдеше, че отрицателното решение от 2002 г. е породило оправдано очакване Комисията да не възобнови своето разследване.
(50)
На 8 декември 2011 г. Общият съд отхвърли тази жалба като недопустима (21).
I.3.2. Дело Т-570/08 Deutsche Post AG/Комисията и дело Т-571/08 Германия/Комисията
(51)
Германия и Deutsche Post оспориха валидността на разпореждането за информация на Комисията от 30 октомври 2008 г., тъй като считат, че с разпореждането се изисква нецелесъобразна информация и на Deutsche Post се налага непропорционална тежест.
(52)
На 16 юли 2010 г. Общият съд обяви и двете жалби за недопустими, тъй като с издаването на разпореждането за информация не са нарушени процесуални права нито на Deutsche Post, нито на Германия.
I.3.3. Дело C-463/10 P Deutsche Post AG/Комисията и дело C-475/10 P Германия/Комисията
(53)
На 27 септември 2010 г. Deutsche Post и Германия обжалваха решението на Общия съд и заявиха, че разпореждането за информация нарушава техните права. На 13 октомври 2011 г. Съдът на Европейския съюз отмени решението на Общия съд от 16 юли 2010 г. (22). Вследствие на това делото беше върнато на Общия съд и все още е висящо.
I.3.4. Дело T-344/10 UPS/Комисията
(54)
На 20 август 2010 г. UPS подаде в Общия съд жалба, твърдейки, че по отношение на разследването за държавна помощ от 2007 г. е налице неправомерно бездействие от страна на Комисията. Предвид факта, че от решението за разширяване от 2007 г. са изтекли почти три години, UPS счита, че Комисията е имала достатъчна възможност да разследва въпросните мерки и да прецени фактологическите и юридическите обстоятелства, за да вземе окончателно решение и да закрие процедурата по разследване. Делото все още е висящо.
I.3.5. Дело T-388/11 Deutsche Post AG/Комисията
(55)
На 22 юли 2011 г. Deutsche Post оспори валидността на решението за разширяване от 2011 г., тъй като счита, че Комисията е допуснала явна грешка в предварителната оценка на пенсионната субсидия като държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС и като нова помощ по смисъла на член 108, параграф 1 от ДФЕС. Делото все още е висящо.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПУБЛИЧНИТЕ МЕРКИ
(56)
От 1989 г. нататък Deutsche Post е получила държавна помощ под формата на няколко различни мерки:
-
пенсионна субсидия въз основа на:
-
Закона за служителите на бившето Deutsche Bundespost (Postpersonalrechtsgesetz от 1994 г.) (23) (наричан по-нататък „PostPersRG от 1994 г.“)
-
Плащания на държавни компенсационни плащания и гаранции въз основа на:
-
Закона за организацията на пощенските услуги (Postverfassungsgesetz от 1989 г.) (24) (наричан по-нататък „PostVerfG от 1989 г.“)
-
Закона за реорганизацията на пощенските услуги (Postumwandlungsgesetz от 1994 г.) (25) (наричан по-нататък „PostUmwG от 1994 г.“)
-
наредба за изключителни права и цени въз основа на:
-
Закона за пощенската система (Gesetz über das Postwesen 1989) (26) (наричан по-нататък „PostG от 1989 г.“)
-
Закона за пощите (Postgesetz от 1997 г.) (наричан по-нататък „PostG от 1997 г.“)
II.1. Пенсионната субсидия в контекста на социалните придобивки и схемите за социалноосигурителните вноски за държавни и частни служители
(57)
От 1995 г. нататък с пенсионната субсидия е финансирана голяма част от пенсиите за пенсионирани държавни служители на Deutsche Post. С оглед при оценката на пенсионната субсидия въздействието ѝ да бъде разбрано в пълнота, в следващия раздел ще бъдат описани по-подробно социалните придобивки и социалноосигурителните вноски на държавните служители в сравнение със схемите за задължително социално осигуряване за служители по договори с частноправен характер (наричани по-нататък „частните служители“).
II.1.1. Социални придобивки за държавните служители
(58)
Държавните служители имат право на пенсия за старост, на здравни и медико-социални грижи. Придобивките за държавните служители на Deutsche Post са същите като тези, предоставяни на всички останали държавни служители:
-
Нивото на пенсията е предварително установено съгласно член 14 от BeamtVG (27) като определен процент от последната заплата на държавния служител. Например държавен служител, който се е пенсионирал през 2010 г. и е изработил необходимия брой години, ще получава пенсия, равняваща се на 71,75 % от неговата последна заплата.
-
Държавните служители имат право на възстановяване на 50-70 % от разходите за здравни и медико-социални грижи, докато останалите разходи трябва да заплатят сами. Точната разбивка на разходите за здравни грижи зависи от различни критерии, като например от броя на децата. Държавният служител може да избере или да участва в допълнително доброволно осигуряване, или да плаща своята част от разходите за здравни грижи с налични средства.
II.1.2. Финансиране на социалните придобивки за държавните служители на Postdienst в периода 1989-1994 г.
(59)
След първата реформа на пощите от 1989 г., съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г., Postdienst, Telekom и Postbank са задължени да финансират изцяло пенсионните плащания и здравните разходи на пенсионираните държавни служители, които са разпределени в съответните категории въз основа на дейностите си в миналото. Независимо от това, че исковете на държавните служители продължават да се предявяват към държавата, по силата на тази разпоредба държавата има право да предяви иск за цялата сума съответно към Postdienst, Telekom и Postbank.
II.1.3. Финансиране на социалните придобивки за държавните служители на DPAG от 1995 г. нататък
(60)
С втората реформа на пощите от 1994 г. държавните служители, които са работили за Postdienst, са прехвърлени към DPAG съгласно член 2, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. Съгласно член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г.държавните служители запазват своя съществуващ правен статут. Съгласно член 1, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. DPAG поема всички права и задължения на работодателя от федералното управление и в съответствие с член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г., поема всички парични вземания на държавните служители.
(61)
Съгласно член 15 от PostPersRG от 1994 г. плащането на пенсиите и разходите за здравни грижи на пенсионираните държавни служители се поема от новосъздаден пенсионен фонд за държавните служители на Deutsche Post. На 1 юли 2001 г. пенсионните фондове за Deutsche Post, Deutsche Telekom AG и Postbank AG се сливат в пенсионния фонд за държавните служители на пощенските служби (Postbeamtenversorgungskasse) (наричани заедно по-нататък „пенсионния фонд“ за целия период от 1 януари 1995 г. нататък).
(62)
Съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post е трябвало да плаща на пенсионния фонд годишна вноска от 2,045 млрд. ЕUR за периода 1995-1999, обща сума в размер на 10,225 млрд. ЕUR. От 2000 г. нататък въз основа на член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post е трябвало да плаща на пенсионния фонд годишна вноска от 33 % от общата сума на заплатите на държавните служители (т.е. от 735 млн. EUR през 2000 г. до 540 млн. EUR през 2010 г.).
(63)
Съгласно член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г. пенсионната субсидия покрива оставащия дефицит (т.е. разликата между пенсиите за пенсионираните държавни служители и вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд). Пенсионната субсидия се увеличава от 151 млн. EUR през 1995 г. на 3,203 млрд. EUR през 2010 г. и достига общ размер 37,121 млрд. EUR през периода 1995-2010 г.
Фигура 1
Финансиране на пенсионния фонд (в млн. EUR)
II.1.4. Схеми за задължително социално осигуряване за частни служители и допълнително пенсионно осигуряване за частни служители на Deutsche Post
(64)
Частните служители трябва да участват в четири схеми за социално осигуряване: пенсионно осигуряване, осигуряване за безработица, за здравни грижи и осигуровка за медико-социални грижи (28). В сравнение със схемата за държавните служители, схемите за задължително социално осигуряване предлагат различно ниво на покритие по отношение на схемите за пенсионно и здравно осигуряване:
-
Нивото на пенсията се изчислява не като процент от последната месечна заплата, а като процент от усредненото възнаграждение през целия професионален живот.
-
Разходите за здравни и медико-социални грижи се покриват изцяло.
(65)
Налице са също важни различия във финансирането на социалните придобивки в сравнение с тези на държавните служители. Схемите за задължително социално осигуряване за частни служители се финансират със съвместни вноски от служителя и работодателя през целия професионален живот на служителя (наричани по-нататък „вноски за задължително социално осигуряване“). Общата ставка на социалноосигурителната вноска формално се разделя на дял на служителя и дял на работодателя, като всеки от двата дяла включва приблизително половината от цялата вноска. Работодателят обаче има формалното задължение да плати цялата ставка на вноската по схемите за социално осигуряване.
Фигура 2
Ставки на вноските за задължително социално осигуряване като процент от брутното възнаграждение на частните служители (вж. също приложението)
(66)
Фигура 2 показва, че ставките на вноските за задължително социално осигуряване от 1995 г. нататък са били в порядъка от 38 % до 42 % от брутното възнаграждение (= нетното възнаграждение + дела на служителя). Дяловете на работодателя и на служителя от ставката на социалноосигурителната вноска са варирали в порядъка от 19 % до 21 % от брутното възнаграждение (за повече подробности относно динамичния ред вж. приложението).
(67)
Частните служители на Deutsche Post са се ползвали не само от задължителни схеми за социално осигуряване, но и от допълнително пенсионно осигуряване. На частните служители, започнали работа преди 1997 г., е било предложено покритие на допълнително пенсионно осигуряване, което би им позволило да получават пенсии, близки до тези на държавните служители. Допълнителното пенсионно осигуряване е покривало разликата между пенсията на частните служители от задължителното социално осигуряване - която се равнява на определен процент от усредненото възнаграждение през целия професионален живот - и пенсията на държавните служители, която е определен процент от последната заплата. Подробните правила са определени в Хартата на пенсионния институт на германските пощи (Versorgungsanstalt der Deutschen Bundespost - VAP) (29).
(68)
До 1997 г. Deutsche Post е финансирало плащанията за допълнителна пенсия за пенсионираните частни служители с вноска от приблизително [5-10 %] (30) от брутното възнаграждение на действащите частни служители. От 1997 г. нататък Deutsche Post е формирало провизия за неизплатените задължения на VAP (вж. също описанието на тежест № 4 в раздел II.3.1.3).
(69)
От 1997 г. нататък на новоназначените частни служители е предлагано значително намалено допълнително пенсионно осигуряване, за което Deutsche Post плаща вноска в размер между [0 и 5 %] от брутното възнаграждение от 1997 до 2007 г.
II.2. Държавни компенсационни плащания и гаранции в контекста на изключителното право на Deutsche Post и задължението за универсална пощенска услуга
II.2.1. Изключително право до 2007 г.
(70)
Преди 1998 г. член 2 от PostG от 1989 г. предоставя на Deutsche Post изключителното право за изграждане и поддържане на съоръжения за пренос на писмовни пратки. Други пощенски услуги - пренос на колетни пратки, вестници или периодични издания - не са резервирани за Deutsche Post, а са открити за конкуренция. Съгласно член 37 от PostVerfG от 1989 г. печалбите от резервираните услуги за писмовни пратки трябва да се използват за финансиране на загубите от универсалните услуги, които се предлагат на отворените за конкуренция пазари. Съгласно член 4 от Закона за регламентиране на далекосъобщенията и системата на пощите - PTRegG 1994 (31) - федералният министър на пощите и далекосъобщенията отговаря за одобряване на цените за резервираните услуги за писмовни пратки.
(71)
С влизането в сила на PostG от 1997 г. през 1998 г. обхватът на резервираните за Deutsche Post услуги постепенно се стеснява. Съгласно член 51 от PostG от 1997 г. изключителното право през 1997 г. обхваща доставката на писма и адресирани каталози с тегло под 200 g, но таванът за тегло постепенно бива снижаван, като през 2006 г. достига 50 g. Впоследствие действието на изключителното право изтича на 31 декември 2007 г.
II.2.2. Задължение за предоставяне на универсална пощенска услуга до 2007 г.
(72)
Задължението за универсална пощенска услуга на Deutsche Post е установено в два официални акта за възлагане:
-
Наредбата за задължителните пощенски услуги (32) (наричана по-нататък „Наредбата за задължителни услуги“) определя Deutsche Post като доставчика на универсална пощенска услуга за доставка на писма и колети с тегло до 20 kg, като възлага на дружеството предоставянето на тези услуги на цялата територия на Германия по единни тарифи.
-
С PostG от 1997 г. и придружаващите го правила по прилагане от 1999 г. (33) (наричана по-нататък „Наредбата за универсална услуга от 1999 г.“) услугата продължава да е възложена на DPAG.
(73)
В член 11 от PostG от 1997 г. универсалната услуга се определя като основен пакет от пощенски услуги, които се предоставят в национален мащаб на достъпни цени. Тези услуги включват доставката на писма, адресирани колетни пратки с тегло до 20 kg, книги, каталози, вестници и списания (наричани по-нататък „универсалните услуги“).
(74)
Наредбата за универсална услуга от 1999 г. определя минималните изисквания за качество на универсалната услуга:
-
На територията на Германия трябва да са разположени най-малко 12 000 пощенски клона.
-
Средногодишно 80 процента от писмата и колетните пратки трябва да се доставят в определени срокове (един работен ден за писма и два работни дни за колети) и през делничните дни трябва да има най-малко една доставка дневно.
-
Основното изискване за цените на универсалните услуги е достъпност, като същевременно DPAG е трябвало да определя единни цени за услугите за писмовни пратки, извършвани в рамките на изключителното право, чието действие се изчерпва през 2007 г. DPAG обаче е разполагало с известна гъвкавост при определянето на цените за резервираните услуги, тъй като е можело да сключва отделни ценови споразумения с клиенти, които изпращат най-малко 50 пратки на транзакция.
(75)
С член 52 от PostG от 1997 г. възлагането на доставката на универсални услуги на DPAG се запазва до 31 декември 2007 г., т.e. датата, на която изтича изключителното право на дружеството за осъществяване на услуги за писмовни пратки. След изчерпването на изключителното право задължението за универсална услуга не е възложено на пощенски оператор в Германия, което означава, че от всички доставчици на пощенски услуги се очаква да предоставят универсални пощенски услуги („пазарни сили“). Когато се установи или има основания да се счита, че дадена универсална услуга не е предоставяна по целесъобразен или подходящ начин, в PostG от 1997 г. Се предвиждат законови механизми за обезпечаване на предоставянето на такива услуги.
(76)
Както се вижда от проучването WIK (вж. Фигура 3), универсалните услуги формират около 88 % от общите приходи през периода 1990-2007 г. В голямата си част универсалните услуги за писмовни пратки подлежат на ценово регулиране поради господстващото положение на Deutsche Post на тези пазари (вж. раздел II.2.1). Освен услугите с регулирани цени, които формират около 62 % от общите приходи, Deutsche Post е предоставяло универсални услуги за колетни пратки (около 15 % от общите приходи) и допълнително универсални услуги за писмовни пратки с нерегулирани цени (около 11 % от общите приходи) в конкуренция с други оператори.
(77)
Освен това Deutsche Post е предлагало и търговски услуги (например банкиране на дребно на Postbank, услуги по продажба на Telekom, доставка на неадресирани пощенски пратки и др.). Като цяло търговските услуги формират 12 % от приходите на Deutsche Post за периода 1990-2007 г.
II.2.3. Държавни компенсационни плащания
(78)
От създаването му през 1950 г. Deutsche Bundespost представлява специален актив на федералното правителство (наричан по-нататък „Sondervermögen“). Съгласно германското административно право Sondervermögen няма юридическа правосубектност, която е независима от държавата, но разполага със собствен бюджет и не носи отговорност за общите задължения на държавата.
(79)
Първата реформа на пощите от 1989 г. определя Sondervermögen да има три различни подразделения - Postdienst, Postbank и Telekom - които се категоризират като „публични предприятия“, но при все това нямат независима от държавата юридическа правосубектност.
(80)
Съгласно член 37, параграфи 2 и 3 от PostVerfG от 1989 г., въпреки че се очаква всяка услуга на трите подразделения да се самофинансира, кръстосаното финансиране между трите подразделения е било допустимо до размера на загубите в резултат на задълженията за универсална услуга. На тази основа в периода между 1990 и 1993 г. Postdienst е получило трансфери в размер на 2,844 млрд. EUR от Telekom, за да покрива загубите си.
(81)
В хода на втората реформа на пощите, която влиза в сила от 1 януари 1995 г., трите подразделения на Sondervermögen са преобразувани в публични акционерни дружества: Postdienst е преобразувано в DPAG, Postbank в Postbank AG, а Telekom - в Telekom AG. Съгласно член 2, параграф 2 от PostUmwG от 1994 г. Telekom AG поема всички задължения, произтичащи от заеми, които са относими към Sondervermögen като цяло, но си запазва правото да си възстанови средства от DPAG и Postbank AG до размера на задълженията по заеми, които могат да бъдат приписани на техните правни предшественици.
(82)
Съгласно член 7 от PostUmwG от 1994 г. обаче правото на Telekom AG (произтичащо от член 2, параграф 2 от PostUmwG от 1994 г.) да предявява претенции спрямо DPAG до размера на загубите, реализирани от Postdienst, се изчерпва на 31 декември 1994 г. Това довежда до прехвърлянето на активи на стойност 2,822 млрд. EUR от Telekom AG към DPAG. Според Германия това прехвърляне от Telekom AG, както и предходните прехвърляния въз основа на член 37, параграф 3 от PostVerfG от 1989 г., е било крайно необходимо за DPAG, за да изпълни задълженията си за универсална услуга.
(83)
През периода 1990-1995 г. Postdienst е получило общо 5,666 млрд. EUR като компенсация за своето задължение за универсална услуга.
II.2.4. Държавна гаранция по дългови инструменти, емитирани преди 1995 г.
(84)
От 1953 г. нататък в член 22, параграф 4 от PostVwG от 1953 г. (34) се предвижда емитираните от Deutsche Bundespost дългови инструменти, да имат същата правна стойност като дълговите инструменти, емитирани от Федерална република Германия. Когато PostVwG от 1953 г. е отменен от PostVerfG от 1989 г., същата разпоредба е включена в член 40 от PostVerfG от 1989 г.
(85)
След създаването на трите подразделения през 1989 г. самото дружество Postdienst не емитира дългови облигации; Postbank управлява тези сделки за всички подразделения на Deutsche Bundespost. След това дълговите инструменти са разпределени между Postdienst, Telekom и Postbank според финансовите им нужди.
(86)
Съгласно член 2, параграф 4 от PostUmwG от 1994 г. след 1995 г. Германия остава задължена по всички сделки с дългови облигации, сключени преди 1995 г. от Deutsche Bundespost и впоследствие разпределени между Postdienst, Telekom и Postbank. Германия обаче няма задължения по дълговите инструменти, емитирани по-късно от DPAG.
II.3. Приходите от регулирани цени като допълнителна компенсация за разходите за пенсии и разходите за мрежа за универсалната услуга
(87)
С PostG от 1997 г. се създава също Bundesnetzagentur (наричан по-нататък „регулаторният орган в пощенския сектор“) за надзор на резервираните и либерализираните пазари на писмовни пратки. Съгласно член 19 от PostG от 1997 г. регулаторният орган в пощенския сектор разполага с компетенции да регулира ценообразуването на Deutsche Post на пазарите за писмовни пратки, на които дружеството се ползва от господстващо положение. Deutsche Post е заемало господстващо положение не само по отношение на резервираните услуги - съгласно член 51 от PostG от 1997 г. - но също така по отношение на всички останали услуги за писмовни пратки, които вече са били отворени за конкуренция. Регулирането на цените може да бъде или под формата на предварително определен ценови праг, или под формата на последващ ценови контрол.
(88)
Според проведените от регулаторния орган в пощенския сектор пазарни проучвания Deutsche Post е държало среден пазарен дял от 90-97 % на пазарите за писмовни пратки с регулирани цени. В последния си доклад регулаторния орган в пощенския сектор изразява неодобрение от факта, че постепенното отваряне на пазара от 1997 г. нататък не е довело до ефективна конкуренция на пазара за писмовни пратки в Германия (35).
(89)
Услугите за писмовни пратки с регулирани цени формират основната част от общите приходи на Deutsche Post (например около 62 % от общите приходи на Deutsche Post за периода 1990-2007 г. (вж. Фигура 3) и около 56 % за периода 2008-2010 г.).
(90)
Всички останали универсални и търговски услуги, които не подлежат на ценово регулиране съгласно членове 19-27 от PostG от 1997 г. (36), ще бъдат наричани услуги с нерегулирани цени.
(91)
По отношение на услугите за писмовни пратки с регулирани цени в член 20, параграфи 1 и 2 от PostG от 1997 г. се предвижда, че цените трябва да отразяват разходите за ефективно предоставяне на услугата. Когато обаче това е обективно обосновано, регулаторния орган в пощенския сектор следва надлежно да отчита inter alia:
-
разходите за универсално предоставяне на пощенски услуги и
-
разходите за финансиране на пенсионни и здравни плащания за служителите, които са били прехвърлени от Postdienst.
(92)
С член 57 от PostG от 1997 г. и министерски указ от 27 март 2000 г. на федералния министър на икономическите въпроси и технологиите регулираните цени се запазват на нивото им от 1997 г. до 31 декември 2002 г.
II.3.1. Решение за прагове на цените от 2002 г.
(93)
Едва през 2002 г. регулаторния орган в пощенския сектор издава първото си решение относно прага на цените за услугите за писмовни пратки с регулирани цени за периода от 1 януари 2003 г. до 31 декември 2007 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2002 г.“). Регулирането чрез ценови прагове представлява система за регулиране на цените на пакет услуги, посредством която не се контролира отделната цена за всяка услуга, а съществува таван за претеглената средна стойност на всички цени в пакета. Съгласно член 19 от PostG от 1997 г. регулирането чрез предварително определен ценови праг включва всички пощенски услуги, по отношение на които Deutsche Post се е намирало в господстващо положение.
(94)
За целите на решението за прагове на цените от 2002 г. Deutsche Post за първи път представя на регулаторния орган в пощенския сектор предназначени за регулаторите счетоводни данни за приходите и разходите (по-нататък наричани „счетоводни данни за регулаторите от 2002 г.“), които обхващат периода 1998-2006 г. Счетоводните данни за регулаторите се основават на резултатите до 2001 г. и на прогнози за следващите години.
(95)
През 2002 г. Deutsche Post декларира „финансови тежести“ по отношение на предоставянето на универсалната услуга и във връзка с назначаването на държавни и частни служители, които са били прехвърлени от Postdienst. Според твърдението от Deutsche Post тези тежести представляват разходите, които не биха възникнали без задължението за универсална пощенска услуга и без прехвърлянето на персонал и инфраструктура от Postdienst (за подробен списък вж. таблица 1).
Таблица 1
Тежести, одобрени с решението за определяне на прагове на цените от 2002 г. (в млн. EUR, номинални стойности)
№
Тежести от решението за определяне на прагове на цените от 2002 г.
Среден размер на тежестта (1998-2006 г.) в млн. EUR
%
1
Допълнителни разходи за заплати
[…]
[…]
2
Допълнителни разходи за социално осигуряване
[…]
[…]
3
Инфраструктурна тежест на пощенските клонове
[…]
[…]
4
Допълнително пенсионно осигуряване на служителите (VAP)
[…]
[…]
5
Тежест на транспортната инфраструктура
[…]
[…]
6
Социални и здравни разходи (BAnstPT)
[…]
[…]
7
Преструктуриране на персонала
[…]
[…]
8
Покриване на дефицита по здравното осигуряване на държавните служители
[…]
[…]
Общ среден размер на тежестта
[…]
100 %
(96)
В крайна сметка регулаторният орган в пощенския сектор приема аргумента на Deutsche Post, че дружеството не би понесло тези тежести, ако не е било натоварено със задължението за универсална услуга (за тежести № 3 и № 5 по разходи за универсална услуга) и със задължението за приемане на държавните и частните служители от Postdienst (тежести с номера 1, 2, 4, 6, 7 и 8). Ето защо регулаторният орган в пощенския сектор одобрява увеличени регулирани цени за писмовни пратки с оглед финансирането на декларираните средногодишни тежести в размер на […] млрд. EUR за периода 2002-2006 г. от приходите от услуги за писмовни пратки с регулирани цени. Съгласно решението за прагове на цените от 2002 г. 100 % от тежестите се разпределят към цените, които подлежат на предварително определен ценови праг.
II.3.1.1. Допълнителни възнаграждения (тежест № 1)
(97)
Тежест № 1 показва декларираните допълнителни разходи за възнаграждения на пощенски служители над средната стойност за отрасъла. Deutsche Post използва като „конкурентно“ референтно възнаграждение възнаграждението на новонаетия след 2002 г. персонал, което е определено в колективен трудов договор (Entgelttarifvertrag) с профсъюзите (наричано по-нататък „ETV възнаграждение“). За изчисляването на тежест № 1 обаче този референтен показател се прилага към целия персонал. Той също така се прилага с обратно действие до 1998 г. в предоставените счетоводни данни.
II.3.1.2. Допълнителни социалноосигурителни вноски (тежест № 2)
(98)
Регулаторният орган в пощенския сектор също така приема аргумента на Deutsche Post, че е трябвало да плаща по-високи социалноосигурителни вноски за своите частни и държавни служители, отколкото частните конкуренти обикновено трябва да плащат за своите частни служители.
(99)
Deutsche Post основава изчисленията си на ставката на социалноосигурителната вноска, която определя като „конкурентна“ (наричана по-нататък „нормативно определена ставка на вноската“) едновременно за държавните и за частните служители. Тази нормативно определена ставка се определя като сумата от:
-
дела на работодателя от социалноосигурителни вноски за частен служител (приблизително 19-21 %, което е около половината от общата ставка на социалноосигурителната вноска, както е посочено във Фигура 2),
-
вноската по схема за осигуряване за злополука (в диапазона [0-5 %]; Deutsche Post е добавило тази вноска към нормативно определената ставка на вноската от 2001 г. нататък),
-
вноската по схема за допълнително пенсионно осигуряване (в диапазона [0-5 %]; Deutsche Post е добавило тази вноска към нормативно определената ставка на вноската от 1997 г. нататък, тъй като вноска по схема за допълнително пенсионно осигуряване с такава величина се счита за „конкурентна“. Ставката се основава на допълнителното пенсионно осигуряване, което Deutsche Post е предлагало от 1997 г. нататък на новоназначените частни служители).
(100)
С приходите от услуги с регулирани цени се финансират всички социалноосигурителни вноски, които надхвърлят нормативно определената ставка на вноската (наричани по-нататък „допълнителни вноски“). Като се използват за пример изчисленията на допълнителните социалноосигурителни вноски за държавните служители през 2001 г., в таблица 2 е показано, че действителните социалноосигурителни вноски за държавните служители са с почти двоен размер в сравнение с „конкурентните“ социалноосигурителни вноски, основани на нормативно определената ставка на вноската.
Таблица 2
Изчисляване на допълнителните разходи за социално осигуряване за държавните служители през 2001 г. въз основа на счетоводни данни, предназначени за регулаторите, за 2002 г. (в млн. EUR)
% от действителните възнаграждения
(1)
Ставка на вноската в пенсионен фонд
33 %
(2)
Общ размер на възнагражденията на държавните служители
[…]
(3)
=(1)*(2)
Ставка на вноската в пенсионен фонд
[…]
(4)
Разходи за здравно осигуряване
[…]
(5)
=(3)+(4)
Действителни социалноосигурителни вноски
[…]
[40-45 %]
(6)
Дял на работодателя от социалноосигурителните вноски
20,43 %
(7)
Осигуряване за злополука
[…]
(8)
Допълнително пенсионно осигуряване
[…]
(9)
=(6)+(7)+(8)
Нормативно определена ставка на вноската
[…]
(10)
=(2)*(9)
Референтни разходи на регулаторите за социално осигуряване
[…]
[20-25 %]
(11)
=(5)-(10)
Допълнителни социалноосигурителни вноски
[…]
[15-20 %]
(101)
Действителните социалноосигурителнш вноски включват плащането от Deutsche Post на 33 % от действителните възнаграждения на държавните служители в пенсионния фонд (годишно еднократно плащане в размер на 2,045 млрд. EUR в периода 1995-1999 г.), както и вноски за разходите за здравно осигуряване на държавните служители. Сумата на действителните социалноосигурителнш вноски достига [40-45 %] от действителните възнаграждения на държавните служители през 2001 г.
(102)
Въпреки че ставката на социалноосигурителната вноска се определя като процент от брутното възнаграждение на частните служители (нетно възнаграждение + дела на служителя от социалноосигурителната вноска), за да изчисли референтния показател за регулаторите Deutsche Post умножава нормативно определената ставка на вноската от [20-25 %] по действителното възнаграждение на държавните служители.
II.3.1.3. Допълнително пенсионно осигуряване за частните служители (тежест № 4)
(103)
Предназначението на тежест № 4 е да компенсира формирането на провизия за задълженията отпреди 1997 г. от схемата за допълнително пенсионно осигуряване VAP за частните служители на Deutsche Post.
(104)
Както е обяснено в раздел II.1.4, на частните служители на Deutsche Post, наети преди 1997 г., е било предложено допълнително пенсионно осигуряване, за да им се гарантира пенсия, близка до тази на държавните служители. Postdienst обаче не е формирало съответната провизия за бъдещи пенсионни плащания. Едва след учредяването на DPAG в счетоводния баланс са включени провизии в размер на 8,153 млрд. EUR.
II.3.1.4. Разни допълнителни разходи за социално осигуряване (тежести № 6, 7 и 8)
(105)
Тежест № 6 включва вноската на Deutsche Post във Федералния институт за пощите и далекосъобщенията (Bundesanstalt für Post und Telekommunikation - BanstPT), който осигурява някои социални придобивки (например социални жилища) за държавни и частни служители, които са били прехвърлени от Postdienst. Тежест № 7 включва вноските от Deutsche Post за покриване на дефицита по схемата за здравно осигуряване на държавни служители. Тежест № 8 за преструктуриране на персонала се отнася както за държавни, така и за частни служители.
II.3.1.5. Тежести на универсалната услуга (№ 3 и № 5)
(106)
Тези тежести показват икономиите на разходи, които Deutsche Post би могло да постигне, ако можеше да планира пощенските си клонове и мрежата за колетни пратки въз основа единствено на търговски съображения. Икономиите на разходи се изчисляват въз основа например на хипотетичния брой пощенски клонове, които Deutsche Post би използвало без задължението за универсална услуга.
II.3.2. Решения за прагове на цените от 2007 и 2011 г.
(107)
На 7 ноември 2007 г. регулаторният орган в пощенския сектор одобрява прага на цените за периода от 1 януари 2008 г. до 31 декември 2011 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2007 г.“). На 14 ноември 2011 г. регулаторният орган в пощенския сектор одобрява прага на цените за периода от 1 януари 2012 г. до 31 декември 2013 г. (наричано по-нататък „решението за прагове на цените от 2011 г.“).
(108)
След решението за прагове на цените от 2007 г. цените за изпращане на над 50 писмовни пратки вече не се контролират предварително, а подлежат на последващ ценови контрол съгласно член 25 от PostG от 1997 г. (37). Цените за всички останали пощенски услуги, по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение, продължават да подлежат на предварителен контрол съгласно член 19 от PostG от 1997 г.
(109)
Навсякъде в настоящото решение с понятието „услуги с регулирани цени“ Комисията ще обозначава онези услуги, по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение и които подлежат на предварителен ценови контрол съгласно член 19 от PostG от 1997 г. или на последващ ценови контрол съгласно член 25 от PostG от 1997 г. Всички останали услуги, по отношение на които Deutsche Post не заема господстващо положение и които не подлежат на ценови контрол, ще бъдат наричани „услуги с нерегулирани цени“.
(110)
Deutsche Post продължава да декларира тежестите за допълнителни възнаграждения и разходите за социално осигуряване от прехвърлянето на персонал от Postdienst (например усреднения размер на тежест № 2 за допълнителни разходи за социално осигуряване на стойност […] млн. EUR от 2008 г. нататък), както и тежестите от задължението за универсална услуга. Както в случая с решението за прагове на цените от 2002 г., регулаторният орган в пощенския сектор одобрява финансирането на тези тежести от приходите от услуги с регулирани цени и определя прагове на цените на съответно завишено ниво. Следователно по отношение на услугите с нерегулирани цени признаването на тези тежести от страна на регулаторният орган в пощенския сектор в решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2009 г. се запазва непроменено.
II.4. Финансови резултати на DPAG
(111)
Финансовите резултати на DPAG за периода 1995-2006 г. са представени на фигура 2 от решението за разширяване от 2007 г. Резултатите от 1995 до 1999 г. са разнородни (през някои години са отчетени загуби, а през други - печалби), докато в периода 2000-2006 г. DPAG постоянно реализира печалба преди данъчно облагане в размер на 1-2 млрд. EUR.
(112)
Между 2007 и 2010 г. DPAG е реализирало следните нетни печалби: 1,8 млрд. EUR (2007 г.); - 2,0 млрд EUR (2008 г.); 0,7 млрд. EUR (2009 г.); 2,6 млрд. EUR (2010 г.).
(113)
Публикуваните счетоводни отчети на DPAG не дават възможност печалбите да бъдат разпределени към различните услуги. Ето защо не е възможно с помощта на публикуваните счетоводни отчети да се установи дали универсалните услуги с регулирани цени като цяло са били на загуба или на печалба.
III. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
(114)
Както потвърждава Общият съд в решението си по дело T-421/07 (38), от решението за откриване от 1999 г. нататък всички мерки, предмет на разследването, са били част от процедурата, която е продължена с решението за разширяване от 2007 г.
III.1. Пенсионна субсидия
(115)
В решението за разширяване от 2011 г. се установява, че пенсионната субсидия представлява нова мярка за помощ, тъй като преди пенсионната реформа от 1995 г. Deutsche Post е било задължено да финансира в пълна степен разходите за пенсии от собствени ресурси. Освен това в решението за разширяване от 2011 г. се отхвърля твърдението на Германия, основано на решението по делото Combus (39), че пенсионната субсидия не представлява помощ.
(116)
За целите на оценката за съвместимост на пенсионната субсидия като компенсация за „предшестващи“ разходи за пенсии (например в съответствие с решението на Комисията относно френското дружество La Poste (наричано по-нататък „решението относно La Poste“) (40), в решението за разширяване от 2011 г. е бил отчетен фактът, че декларираните допълнителни разходи за социално осигуряване са били компенсирани не само с пенсионната субсидия, а също и с приходите от услуги с регулирани цени (например тежест № 2 за допълнителни социалноосигурителни вноски).
(117)
Изчисленията в решението за разширяване от 2011 г., които отчитат и двата източника на компенсации, показват, че Deutsche Post е имало ефективната възможност да приложи ставка на вноските за задължително социално осигуряване с 10-14 процентни пункта под общата ставка на вноските за задължително социално осигуряване (делът на работодателя и на служителя), който е трябвало да плащат частните конкуренти.
(118)
Ето защо в решението за разширяване от 2011 г. са изразени съмнения по отношение на съвместимостта на пенсионната субсидия като компенсация за „предшестващи“ разходи за пенсии съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
III.2. Компенсация за предоставяне на универсални услуги
(119)
Германия се позовава на член 106, параграф 2 от ДФЕС в подкрепа на съвместимостта на държавните компенсационни плащания и на държавната гаранция като компенсация за задължението за универсална услуга.
(120)
Въз основа на решението по делото Altmark (41) в решението за разширяване от 2007 г. Комисията застъпва становището, че държавните компенсационни плащания и държавната гаранция представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(121)
В решението за разширяване от 2007 г. Комисията е изразила съмнения относно това дали държавните компенсационни плащания и гаранцията са били необходими за изпълнението на задълженията за универсална услуга и пропорционални за тази цел. По-специално Комисията е счела за необходимо да прегледа разпределението на разходите между универсалните и търговските услуги в съответствие с принципите, заложени в рамката от 2005 г. Комисията е изразила съмнения и относно определянето на разумната печалба, при което е трябвало да се отчете средната рентабилност за сектора и позицията на Deutsche Post по отношение на риска.
IV. ПРОУЧВАНЕ НА WIK
(122)
Проучването на WIK е възложено с цел Комисията да бъде подпомогната при прегледа на счетоводните отчети на Deutsche Post за периода 1990-2007 г. с оглед да се установи дали Deutsche Post е получило свръхкомпенсация за задълженията си за универсална услуга. По-конкретно на WIK Consult GmbH са възложени следните задачи:
-
сравнително проучване на разумната печалба;
-
преглед на вътрешното разпределение на разходите и организацията на цените на прехвърляне; и
-
изчисляване на свръхкомпенсацията за нетните разходи по задължението за универсална услуга.
IV.1. Описание на предназначените за регулаторите счетоводни данни за приходите и разходите за 2009 г.
(123)
След приемането от Комисията на разпореждането за информация на 30 октомври 2008 г., през 2009 г. Германия в крайна сметка предоставя пълен комплект счетоводни данни, предназначени за регулаторите, за периода 1990-2007 г. (наричани по-нататък „счетоводни данни за регулаторите за 2009 г.“).
IV.1.1. Приходи
(124)
Приходите на Deutsche Post могат да се разпределени в три големи категории:
-
Универсални услуги за писмовни пратки с регулирани цени (62 % от общите приходи през периода 1990-2007 г.)
Услугите за писмовни пратки с регулирани цени включват всички универсални услуги, предоставяни на пазари, на които Deutsche Post е заемало господстващо положение, включително онези услуги, по отношение на които Deutsche Post е имало изключителни права. Тези услуги са формирали 62 % от общите приходи на Deutsche Post през периода 1990-2007 г. (42).
-
Универсални услуги с нерегулирани цени (26 % от общите приходи през периода 1990-2007 г.)
Универсалните услуги за колетни пратки винаги са били предоставяни на отворени за конкуренция пазари, на които Deutsche Post е държало среден пазарен дял от 30 %. През периода 1990-2007 г. универсалните услуги за колетни пратки са генерирали 15 % от общите приходи на Deutsche Post.
Универсалните услуги за писмовни пратки с нерегулирани цени (например каталози, трансгранична поща) са формирали приблизително 11 % от общите приходи на Deutsche Post.
-
Търговски услуги с нерегулирани цени (12 % от общите приходи през периода 1990-2007 г.)
Deutsche Post е използвало своята мрежа от пощенски клонове не само за разпространението на пощенски услуги, а и за продажба на продукти и услуги на Postbank AG и, в по-малка степен, на Deutsche Telekom. Тези търговски услуги по продажби са формирали около 6 % от общите приходи на Deutsche Post.
Търговските услуги за колетни и писмовни пратки (например адресирани пратки в големи количества) формират около 4 % от общите приходи на Deutsche Post.
На последно място, Deutsche Post предоставя редица разнородни услуги, например в качеството си на холдингова компания - за международните дъщерни предприятия, активни в други стопански сегменти (например Danzas, DHL). Тези други търговски услуги са формирали около 2 % от общите приходи на Deutsche Post.
Фигура 3
Средни дялове на приходите за периода 1990-2007 г. (въз основа на номинална стойност)
(125)
Проучването на WIK обхваща само търговски услуги, които са били предоставяни заедно с универсални услуги от юридическото лице DPAG и неговия предшественик Postdienst. Търговските услуги (например експресните операции на DHL в световен мащаб), които се предоставят от различни юридически лица в рамките на Deutsche Post World Net (наричано по-нататък „DPWN“), не са обхванати в разследването.
IV.1.2. Изчисляване на тежестите в счетоводни данни за регулаторите за 2009 г.
(126)
За разлика от счетоводните данни за регулаторите, които Deutsche Post е представило на регулаторния орган в пощенския сектор във връзка с решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г., счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. - които никога не са били предоставени на регулаторния орган в пощенския сектор - съдържат значително увеличение на тежестите, които Deutsche Post разпределя към услугите с регулирани цени.
(127)
Въз основа на данните за регулаторите за 2009 г. Deutsche Post декларира тежести със средна стойност […] млрд. EUR за периода 1990-2006 г., в сравнение с […] млрд. EUR въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2002 г.
Фигура 4
Съпоставка между заявените тежести от универсални услуги въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. и одобрените тежести въз основа на решението за прагове на цените от 2002 г. (средногодишен размер, номинална стойност в EUR)
[…]
(128)
Докато тежест № 2 (допълнителни разходи за социално осигуряване) и тежест № 4 (допълнително пенсионно осигуряване) не се различават съществено в счетоводните данни за регулаторите за периода 2002-2009 г., тежест № 1 (допълнителни възнаграждения) достига почти […]. За разлика от счетоводните данни за регулаторите за 2002 г., към момента Deutsche Post вече не използва ETV възнаграждението като „конкурентно“ референтно възнаграждение. Вместо това дружеството използва минималното възнаграждение за пощенския сектор въз основа на наредба, издадена от Федералното министерство на труда през 2007 г. (наричано по-нататък „минималното възнаграждение за 2007 г.“). Следва обаче да се отбележи, че в крайна сметка наредбата е обявена за незаконосъобразна от федералния административен съд и никога не придобива правна ефективност.
(129)
Освен това в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. Deutsche Post декларира нова тежест - „пощенска инфраструктура“ - която покрива вътрешно присъщите разходи за шестия ден на доставка (средно […] млн. EUR годишно). Изчислението се основава на хипотетичен сценарий, според който без задължението за универсална услуга Deutsche Post би доставяло пощенските пратки само за пет, вместо за шест дни.
(130)
Инфраструктурната тежест № 3 (мрежата от пощенски клонове) се изчислява по различен начин в сравнение със счетоводните данни за регулаторите за 2002 г. Сега тежестта включва предполагаемите икономии на разходи, които е можело да бъдат постигнати, ако всички пощенски клонове са били управлявани като агенции от 1990 г. нататък. Тежестта е изчислена въз основа на възнаграждението, което Deutsche Post е платило на трети страни за услуги по продажби през 2007 г.
IV.1.3. Маржове на печалбата в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(131)
Разпределянето на тежестите към универсалните услуги за писмовни пратки с регулирани цени предвижда значително облекчение за услугите с нерегулирани цени от разходи като възнаграждения и разходи за социално осигуряване. Това преразпределяне води до осезаеми положителни маржове на печалбата в размер на [15-25 %] от продажби на търговски услуги и загуби в размер на почти [0-10 %] от продажбите на услуги за писмовни пратки с регулирани цени.
(132)
Въпреки че в годишните си счетоводни отчети Deutsche Post посочва много големи печалби на подразделението за писмовни пратки (вж. също раздел V.3), тези печалби са погълнати и надвишени от тежестите, прехвърлени от услугите с нерегулирани цени към тези с регулирани цени.
Фигура 5
Средна възвращаемост на продажбите въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
[…]
IV.2. Определяне на референтната печалба
IV.2.1. Верига на стойността на Deutsche Post: нискотехнологични операции и ниско ниво на търговски риск
(133)
За подготовка за определянето на референтната печалба и оценката на разпределението на разходите е належащо да се извърши анализ на веригата на стойността и на свързаните търговски рискове. Търсенето на набор от „сравними“ предприятия и изчисляването на референтен показател за разумната печалба, която е вероятно да генерира Deutsche Post, е възможно единствено ако са известни функционалните и рисковите характеристики.
IV.2.1.1. Веригата на стойността на нискотехнологична стопанска дейност
(134)
Веригата на стойността на Deutsche Post може да се раздели на две основни функции:
-
мрежа за доставки в национален мащаб за разпространение на писмовни и колетни пратки,
-
национална мрежа от пощенски клонове.
(135)
Логистиката на мрежа за колетни и писмовни пратки е нискотехнологична стопанска дейност, която не изисква значителни усилия за научни изследвания и развитие. Поради това всички останали оператори в отрасъла работят по подобен и стандартизиран начин. Следователно тези дейности често се обозначават като „рутинни“ задачи. Големият дял на дейностите, които Deutsche Post възлага на трети страни, също е доказателство за техния рутинен характер. Същото се отнася и за услугите по продажби, които се осъществяват чрез националната мрежа от пощенски клонове, като все по-голяма част от тези услуги също се възлага на външни изпълнители.
(136)
Освен рутинните задачи, основните нематериални активи на Deutsche Post са неговата база от клиенти, марката и стабилните пазарни позиции, по-специално на пазарите за писмовни пратки. В проучването на WIK обаче се изразява мнението, че на практика тези нематериални активи не са резултат от собствените усилия или инвестиции на Deutsche Post, а по-скоро от традиционните изключителни права. На Deutsche Post не се е налагало да инвестира мащабно във функции по предлагане на пазара. Вместо това до 2007 г. то е можело да разчита на гарантираната от закона пазарна позиция. Поради това на Deutsche Post не следва да бъде разрешено възнаграждение за тези нематериални активи.
IV.2.1.2. Нисък риск благодарение на държавните мерки
(137)
Deutsche Post е било изложено на по-нисък риск от своите конкуренти по отношение както на регулираните, така и на нерегулираните услуги, поради няколко причини.
(138)
На първо място, до 2007 г. Deutsche Post е било защитено със законен монопол върху неговите услуги в областта на писмовните пратки. Освен това в обхвата на услугите за писмовни пратки с регулирани цени Deutsche Post се е възползвало от 90-процентен пазарен дял и несъществуваща или слаба конкуренция. Услугите с регулирани цени са формирали почти две трети от приходите на Deutsche Post.
(139)
На второ място, регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил прагове на цените на услугите за писмовни пратки с регулирани цени. Определеният праг надвишава разходите за ефективно предприятие, за да позволи inter alia компенсирането на предполагаеми допълнителни разходи, свързани с услугите с нерегулирани цени. Нито един от конкурентите на DPAG не се е ползвал от изключително право или господстващо положение, които биха им позволили кръстосано финансиране на техните разходи за социално осигуряване. Ето защо изключителното право и господстващото положение са довели до значително намаляване на търговските рискове по отношение не само на услугите с регулирани цени, но също и на универсалните и търговските услуги с нерегулирани цени.
(140)
На трето място, други държавни мерки също значително са намалили риска за универсалните и търговските услуги. Държавните компенсационни плащания са погълнали загубите от началото на деветдесетте години, а държавната гаранция е позволила на Deutsche Post да сключва заеми на независим лихвен процент до 1995 г. въпреки затрудненото му финансово положение в началото на 90-те години на миналия век.
(141)
Като цяло Deutsche Post е било изправено пред значително по-малки пазарни и свързани с разходите рискове от своите конкуренти, тъй като не му се е налагало да изгражда база от клиенти и е можело да прехвърля увеличенията на разходите чрез повишени регулирани цени. Въз основа на тази логика в проучването на WIK се заключава, че най-подходящите сравними конкуренти са пощенските предприятия, които изпълняват само рутинни задачи (например не инвестират мащабно в предлагане на пазара и марки) и не са изложени на високи нива на риск (например могат да разчитат на дългосрочни договори).
IV.2.2. Количествено определяне на референтната печалба
(142)
Въз основа на резултатите от анализа на задачите и риска в проучването на WIK се прави анализ въз основа на финансови данни (като се използва например базата данни ORBIS, която обхваща около 10 милиона дружества в целия свят) за търсене на сравними пощенски предприятия. Чрез мерки за контролиран количествен и качествен подбор е определена група от сравними предприятия, които предлагат пощенски услуги на конкурентни пазари.
(143)
В проучването на WIK е подбрана група за сравнение от 26 пощенски предприятия, които предлагат основно услуги за колетни пратки и изпълняват типичните рутинни дейности на пощенските оператори. Всички сравними конкуренти са от стопанския сектор „Пощенски и куриерски дейности“ (код по NACE (43) 641).
(144)
Важно е да се отбележи, че броят на сравнимите конкуренти е ограничен, тъй като досега частните дружества са предлагали услуги за писмовни пратки в по-голям мащаб в редки случаи поради изключителното право на заварените дружества в пощенския сектор, които покриват значителен дял от услугите за писмовни пратки. Освен това в проучването на WIK се изключват като база за сравнение заварените дружества в пощенския сектор от други държави, тъй като те, както Deutsche Post, са били защитени от изключителни права и не извършват дейност предимно на конкурентни пазари.
(145)
За измерване на „разумната“ печалба в проучването на WIK се използва маржът на възвращаемостта на продажбите (ROS), който е счетоводната печалба (получените резултати преди лихви и данъци (EBIT)), разделена на приходите. Освен това в проучването на WIK като референтна печалба, базирана на капитала, се изчислява маржът на възвращаемостта на активите (ROA), т.е. EBIT като процент от общия капитал.
Таблица 3
Референтните показатели ROS и ROA от проучването на WIK
Възвращаемост на продажбите
(ROS)
Възвращаемост на активите
(ROA)
Медиана
3,48 %
7,33 %
Горна граница (75-ти процентил)
6,77 %
13,41 %
(146)
От избраната извадка за периода 1998-2007 г. средната възвращаемост на печалбата (ROS) в конкурентната част на пощенския сектор е 3,48 %. В проучването на WIK обаче се представя не само средната възвращаемост, а и горната граница за разумната печалба, т.e. третия квартил от печалбата на сравнимите конкуренти, която се равнява на 6,77 % възвращаемост на печалбата. С други думи, 75 % от сравнимите конкуренти генерират печалба, която е под 6,77 % ROS (44).
(147)
Що се отнася до възвращаемостта на активите, проучването на WIK показва средна ROA от 7,33 % и горна граница от 13,41 %.
(148)
Тъй като Deutsche Post е изложено на значително по-малък риск от пазарните си аналози, които извършват дейност на висококонкурентни пазари (например пазара на експресни колетни пратки), в проучването на WIK се твърди, че за Deutsche Post средната ROS от 3,48 % е умерена и консервативна референтна печалба. В него не се препоръчва използването на по-висок процент в диапазона до третия квартил на ROS в размер на 6,77 %. Възможно е да е оправдан дори по-нисък референтен показател, тъй като средната ROS от 3,48 % съответства на ROA от 7,33 %, която все още би надхвърляла значително безрисковия лихвен процент.
IV.3. Преглед на разпределението на разходите
(149)
В проучването на WIK разпределението на тежестите в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. е подложено на критика, тъй като маржовете на ROS за търговски услуги от [15-25 %] надвишават значително средните стойности за отрасъла (45). Тъй като частните конкуренти са на печалба въпреки значително по-ниските маржове на печалбата, в проучването на WIK се заключава, че към търговските услуги на Deutsche Post следва да бъде разпределен по-голям дял от разходите и намалява съответно тежестите за услугите с регулирани цени.
(150)
Изводът от проучването на WIK е, че всички търговски услуги, независимо от дела им от разходите, все пак показват печалба предвид средната ROS на конкурентите от 3,48 %. По този начин докладът формулира основата за намаляване на средногодишната тежест на услугите с регулирани цени с […] млн. EUR за целия период 1990-2007 г.
(151)
Тъй като голяма част от търговските услуги по продажби е била предоставена на свързаните предприятия Postbank и Telekom, в проучването на WIK също така се анализира дали платените от тях окончателни цени могат да се разглеждат като сделки между несвързани лица и следователно като подходящ референтен показател за разходите, с които могат да бъдат натоварени търговските услуги по продажби. Въз основа на наличните данни в проучването на WIK се изразява мнението, че договорите между Deutsche Post и тези свързани предприятия отразяват условията, с които биха се съгласили и независими трети страни. Тъй като в началото на 90-те години на миналия век нито Postbank, нито Telekom са разполагали с реални възможности за използване на външни разпространителски мрежи, те са се съгласили да споделят произтичащите разходи. Впоследствие обаче, тъй като Postbank и Telekom имат възможност да намират по-лесно други разпространителски мрежи и разходите за мрежата за универсална услуга намаляват, договорът е променен на основана на приходите комисионна такса, което съответства в по-голяма степен на типичния договор за услуги по продажби. (46)
IV.4. Коригиране на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(152)
В проучването на WIK се правят няколко корекции в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. въз основа на следния метод:
Таблица 4
Метод на изчисляване на допълнителния годишен резултат въз основа на счетоводните данни за регулаторите за 2009.г и проучването на WIK
Приходи от универсални услуги
-
Разходи за универсални услуги
-
Разумна печалба
+
Държавни компенсационни плащания
Допълнителен резултат
IV.4.1. Коригиране на приходите от универсални услуги
(153)
Deutsche Post продава голяма част от своите недвижими имоти (например недвижими имоти, които са станали излишни поради преструктуриране на пощенските дейности). Тези приходи следва да бъдат разпределени към универсалната услуга, за която активите са използвани първоначално и от която са дадени под наем на търговските услуги.
(154)
Съответните корекции водят до средно годишно увеличение от […] млн. EUR на приходите от универсални услуги за целия период от 1990 до 2007 г.
IV.4.2. Коригиране на разходите за универсални услуги
IV.4.2.1. Разбивка на счетоводните отчети за разходите
(155)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. не предлагат коректна разбивка на цените за прехвърляне на вътрешно ниво. Общата печалба от универсалните услуги не е представена, тъй като печалбите, формирани от определени функции (например пощенските клонове), не са разделени между универсалните и търговските услуги (например разходи за индивидуални услуги), а са обединени и отчетени като търговски печалби. Следователно Deutsche Post не е било в състояние да предостави отделни сметки, както се изисква от Директива 2006/111/ЕО на Комисията от 16 ноември 2006 година относно прозрачността на финансовите отношения между държавите членки и публичните предприятия, както и относно финансовата прозрачност в рамките на някои предприятия (47).
(156)
Въпреки че Deutsche Post е предоставило приблизителна разбивка на вътрешните разходи за годините до 1997 г., в проучването на WIK е трябвало да се коригират сметките за годините след 1997 г. Неправилно разпределените разходи ‘е трябвало да бъдат пренесени от сметките за универсалните услуги в сметките за търговските услуги.
(157)
Съответните корекции водят до намаление на годишните разходи за универсални услуги със средно […] млн. EUR за периода 1998-2007 г.
IV.4.2.2. Коригиране на разпределението на тежестите между услугите с регулирани и тези с нерегулирани цени
(158)
Както бе обяснено по-горе, в проучването на WIK не се коригира всяка тежест поотделно. Вместо това преизчисленията в него са основани на окончателните цени на търговските услуги, които се смятат за надеждни референтни средни разходи за отрасъла. Следователно всички допълнителни печалби от търговските услуги (48) се използват за финансиране на първоначално предявените тежести. Средното годишно намаление на тежестите възлиза на […] млн. EUR за целия период от 1990 до 2007 г.
IV.4.2.3. Извънбалансови разходи във връзка с допълнителното пенсионно осигуряване (тежест № 4)
(159)
С тежест № 4 (допълнително пенсионно осигуряване) Deutsche Post добавя разходи, които не са представени в годишните счетоводни отчети. Тъй като референтната ROS се изчислява въз основа на законоустановените счетоводни отчети на сравнимите конкуренти, могат да бъдат включвани само разходи, които също така се разрешават съгласно националните счетоводни стандарти или международните счетоводни стандарти (МСС). Следователно всички допълнителни разходи, които обикновено не се включват в отчетите по МСС, не могат да бъдат приети като елементи от разходите, а трябва да се финансират от (референтния) марж на печалбата.
(160)
Съответните корекции водят до средно годишно намаление от […] млн. EUR на тежест № 4 (допълнително пенсионно осигуряване) за целия период от 1990 до 2007 г.
IV.4.3. Коригиране на капиталовите разходи спрямо разумната печалба
(161)
В счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. Deutsche Post приписва капиталови разходи, които първоначално не са били включени в законоустановените отчети: например […] разходи и […] разходи. В проучването на WIK се изключват както […] разходи, така и […], и се заменят с референтната стойност за разумна печалба.
IV.4.3.1. Период 1996-2007 г.
(162)
Разумната печалба се изчислява въз основа на коригираните приходи от универсални услуги и референтната ROS от 3,48 %, което води до средна годишна разумна печалба в размер на […] млн. EUR. Средните годишни капиталови разходи от […] млн. EUR (разходи за лихви от […] млн. EUR и увеличена нормативно определена амортизация от […] млн. EUR) са изключени от счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(163)
Важно е да се отбележи, че в сравнение със счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. референтната ROS от 3,48 % дава разумна печалба, която в абсолютно изражение надвишава предявените от Deutsche Post капиталови разходи (например разходи за лихви, изчислени на базата на процент на възвращаемост на капитала (IRR) от около […] върху вложения капитал и увеличена амортизация на базата на пазарната стойност).
IV.4.3.2. Период 1990-1995 г.
(164)
Съгласно член 63, параграф 1 от PostVerfG до 1995 г. Deutsche Post е трябвало да осъществи прехвърлени плащания (49) за федералното правителство, които възлизат на 5,838 млрд. EUR, или на приблизително 8 % от продажбите. В замяна на това обаче член 63, параграф 4 от PostVerfG освобождава Deutsche Post от задължението да изплати дивиденти за сумата над прехвърлените плащания.
(165)
Следователно в проучването на WIK не се изразява съгласие с добавянето на „разумна печалба“ за периода до 1995 г., тъй като прехвърлените плащания вече са покрили изцяло разходите на Deutsche Post за собствен капитал. Поради това средните годишни капиталови разходи на Deutsche Post от […] млн. EUR (разходи за лихви от […] млн. EUR и увеличена нормативно определена амортизация от […] млн. EUR) се изключват от счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. и разходите за универсална услуга съответно се намаляват.
IV.4.4. Заключения
(166)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., както и проучването на WIK, показват, че до 1996 г. приходите от универсални услуги са били недостатъчни за покриване на разходите по тях. При все това, въпреки че Deutsche Post остава с натрупан дефицит дори след отчитането в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. на държавните компенсационни плащания, в проучването на WIK се стига до заключението, че компенсационните плащания са били достатъчни, за да позволят на Deutsche Post през 1997 г. да достигне прага на печалба.
(167)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. показват твърде незначително подобрение в рентабилността на универсалните услуги до 1999 г. Едва от 2000 г. нататък средните приходи от универсални услуги покриват разходите. Напротив, въпреки факта, че универсалните услуги за колетни пратки показват по-ниска от средната възвращаемост на продажбите в размер на […], проучването на WIK показва значителни печалби за универсалните услуги над средната ROS от 3,48 % от 2000 г. нататък (вж. Фигура 6)
Фигура 6
Сравнение на допълнителния годишен резултат от универсални услуги за периода 1990-2007 г. (в млн. EUR, номинални годишни стойности)
V. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(168)
Заинтересованите страни предоставиха мнения относно решението за откриване от 1999 г., решението за разширяване от 2007 г. и решението за разширяване от 2011 г. Най-важните мнения относно трите решения са обобщени в настоящия раздел.
V.1. Изключително право за използване на пощенски марки, издадени от Федералното министерство на финансите
(169)
TNT поставя въпроса дали Deutsche Post е платило такса за изключителното право да използва пощенски марки, издадени от Федералното министерство на финансите. Съгласно член 43 от PostG от 1997 г. правото за издаване на марки с надписа „Германия“ е запазено за Федералното министерство на финансите. Пощенски оператор, който подава заявление за използване на тези марки, е длъжен да заплати такса и да възстанови непредвидените разходи. Съгласно член 54 от PostG до 31 декември 2007 г. Deutsche Post е притежавало изключителното право за използване на пощенски марки, издадени от Федералното министерство на финансите.
(170)
Ако Deutsche Post в действителност е използвало безплатно марките, издадени от Федералното министерство на финансите, TNT твърди, че това би представлявало неправомерна държавна помощ.
(171)
Комисията отбелязва, че тази мярка не е разгледана в решението за откриване от 1999 г., решението за разширяване от 2007 г. или решението за разширяване от 2011 г. Следователно тя попада извън обхвата на настоящото решение.
V.2. Пенсионна субсидия
(172)
Според UPS на Deutsche Post е било предоставено предимство, тъй като е било частично освободено от задължението за плащане, което е трябвало да изпълнява преди 1995 г. Тъй като обикновените оператори трябва да поемат своите собствени разходи за пенсии, Deutsche Post е било поставено в по-добра позиция спрямо неговите конкуренти. Освен това UPS е съгласно с логиката на Комисията, че помощта не може да се разглежда като съществуваща помощ предвид съществената промяна в позицията на Deutsche Post и въвеждането на ново законодателство за премахване на част от задълженията на Deutsche Post за плащане на разходите за пенсии на своите държавни служители. Според UPS такива основни промени в дадена система не могат да се определят като обикновени изменения с чисто формален или административен характер.
(173)
UPS подкрепя предварителното заключение на Комисията, че пенсионната субсидия не може да се счита за съвместима по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Предвид нивото на поддържаната рентабилност, както и изключителното право на Deutsche Post, е обосновано да се постави под въпрос необходимостта от облекчения за предявените предшестващи разходи. Също така отпуснатата субсидия не е пропорционална на целта от общ интерес, както е представено от Германия, още повече че предшестващите разходи са компенсирани от увеличените цени на писмовните пратки и от пенсионната субсидия. UPS изтъква, че тежестта на доказване на пропорционалността на мярката пада върху Германия. До този момент обаче Германия не е предоставила точни доказателства за пропорционалността на ползите, които Deutsche Post е получило от тази мярка.
(174)
UPS счита, че получената помощ е дала възможност на Deutsche Post да придобие облагодетелствано положение не само в Германия, но също така и на други европейски пазари, където то се конкурира с други пощенски оператори като UPS. Тъй като пенсионните субсидии са дали възможност на Deutsche Post да укрепи позицията си в търговския сектор за сметка на другите оператори, неговите конкуренти са претърпели вреди от нарушаването на конкуренцията.
(175)
UPS изисква от Комисията да оцени допълнително необходимостта от пенсионните субсидии, определени в решението за разширяване от 2011 г. по отношение на периода 2007-2011 г. и тяхната пропорционалност, както и да разгледа дали Deutsche Post все още се ползва от неправомерна държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(176)
Накрая UPS изисква от Комисията да предостави повече информация как е достигнала до заключението, че Deutsche Post се е ползвало от несъвместима помощ. По-специално UPS иска копие от проучването на WIK, за да получи разяснение доколко констатациите от проучването на WIK са били използвани за оценката на пенсионната субсидия в решението за разширяване от 2011 г.
V.3. Компенсация за предоставяне на универсални услуги
(177)
UPS напълно подкрепя разследването на Комисията и напълно приема съдържанието на решението за разширяване от 2007 г. по отношение на оценката на компенсацията за универсалната услуга. Също така UPS е предоставило актуализирано издание (50) на проучването на NERA от октомври 2006 г. (51), на което Комисията се позовава в съображение 58 от решението за разширяване от 2007 г.
(178)
Изследването на NERA от 2006 г. показва, че средната възвращаемост на вложения капитал е над 20 % за подразделението за писмовни пратки на DPWN за периода след 1999 г. (52), а в актуализираното издание се подчертава, че възвращаемостта на вложения капитал от 2000 г. до 2005 г. би могла да се запази дори на ниво над 50 %. От 2003 г. до 2005 г. възвращаемостта на вложения капитал е оценена на над 100 %. UPS заключава, че печалбите от изключително рентабилните регулирани услуги с писмовни пратки биха били повече от достатъчни за покриване на загубите от универсалната услуга.
(179)
Също така UPS твърди, че собствените данни на Deutsche Post за осчетоводяване на разходите не са добра основа за анализ и разбиране на рентабилността и тежестите в запазения сектор. Поради тази причина е необходимо да се направи обстоен анализ на разпределянето на разходите между регулираните, универсалните и търговските услуги. Всички помощи, които Deutsche Post е получило за покриване на своите предшестващи тежести, като например капиталови инжекции, предоставени на Deutsche Post от Германия през 1995 г., както и активи под формата на недвижими имоти и инфраструктура, следва да бъдат включени при определянето на размера на помощта и на свръхкомпенсацията.
(180)
По отношение на договореностите за ценообразуване при вътрешно прехвърляне UPS твърди, че следва да се спазва принципът на сделката между несвързани лица в съответствие с решението по делото Chronopost (53). Поради това Комисията следва да преразгледа условията на договора, уреждащ отношенията между Deutsche Post и DPEED, и по-специално договореностите между страните относно ценообразуването.
V.4. Прекомерно високи цени за писма
(181)
FFPI напълно подкрепя решението за разширяване от 2011 г. FFPI заявява, че законодателните и административните промени, които водят до по-високи разходи за пенсии, представляват обичаен икономически риск, който може да окаже въздействие върху рентабилността на дейностите. Тъй като предприятията, които осъществяват дейност при обичайни пазарни условия, трябва да поемат такива допълнителни разходи със собствени ресурси, Deutsche Post не е следвало да получи пенсионни субсидии от Германия.
(182)
Също така FFPI посочва, че в годишния си доклад от 2000 г. Deutsche Post е подчертало значението на пенсионната реформа, като е твърдяло, че по-ниските вноски в пенсионния фонд за държавните служители са основната причина за увеличаване на печалбата преди лихви, данъци и амортизации (EBITA) с 98,6 % в корпоративното подразделение за пощенски пратки. Поради тази причина пенсионната реформа не би следвало да се счита за маловажна или с предимно административен характер.
(183)
Според проучване, проведено от FFPI от 2001 г. до 2008 г., цените на марките в Германия през 2009 г. за стандартни писма с тегло до 20 g, изпратени чрез пощенската услуга за писма първи клас с марка, са били сред най-високите. За разлика от тях, цената за изпращане на колетна пратка с тегло до 500 g първи клас е била относително ниска, което посочва наличието на кръстосано субсидиране.
(184)
FFPI е убедено, че отпуснатата на Deutsche Post помощ не е била предназначена да стимулира растежа на немския пощенски пазар или на определени пощенски услуги. През разглеждания период Deutsche Post е било рентабилно дружество, което е успяло да укрепи водещата си позиция на немския пазар, да подобри ефективността си и да разшири своята дейност. Следователно пенсионните субсидии не би следвало да се считат за съвместими с вътрешния пазар в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
V.5. Маржове на печалбата
(185)
BIEK счита, че другите пощенски оператори са претърпели загуби поради това, че Deutsche Post се е възползвало от своето господстващо положение на определени пазари за писмовни пратки за прилагане на кръстосано финансиране на разходите за услугите за писмовни и колетни пратки, които се предоставят на по-конкурентни пазари. По-специално, тъй като Deutsche Post може да повиши своите цени на пазари, където то е имало изключително право и все още притежава пазарен дял над 90 %, то е в състояние да финансира кръстосано разходите за услуги на по-конкурентни пазари.
(186)
Също така BIEK твърди, че въпреки предполагаемите предшестващи разходи Deutsche Post е значително по-рентабилно от подобни дружества в други европейски държави, за което свидетелства маржът на възвращаемостта на печалбите (ROS) в размер на 10-20 % за неговото вътрешно подразделение за пощенски пратки. Този марж на печалбата може дори да бъде занижен, тъй като вътрешното подразделение за пощенски пратки включва също вътрешните услуги за колетни пратки, които средно имат по-ниски маржове от услугите за писмовни пратки.
(187)
Относно предявената от Deutsche Post тежест от увеличените разходи за заплати BIEK посочва, че Deutsche Post е използвало средни заплати в транспортния сектор като референтна стойност за изчисляване на разликите в разходите за заплати на Deutsche Post и неговите конкуренти. Макар че Комисията прие тези данни в решението за разширяване от 2011 г. като референтни стойности за своите изчисления, BIEK твърди, че разходите за заплати на конкурентите на Deutsche Post превишават с най-малко 15 % тези средни заплати. Следователно предполагаемите прекомерни заплати на Deutsche Post са значително по-ниски отколкото то твърди. BIEK твърди, че оставащата разлика в разходите за заплати не е резултат от предшестващите разходи, а произтича от размера на Deutsche Post и господстващото му положение на пазара.
(188)
На последно място, BIEK счита, че предшестващите разходи на Deutsche Post, включително разходите за пенсии, са повече от компенсирани от увеличените регулирани цени на писмовните пратки. Тази мярка за помощ, която Комисията оценява, е довела до липса на конкуренция по отношение на услугите за писмовни пратки и сериозно е нарушила конкуренцията по отношение на услугите за колетни пратки.
VI. МНЕНИЕ НА ГЕРМАНИЯ
VI.1. Мнение относно пенсионната субсидия
VI.1.1. Отсъствие на финансово предимство от компенсацията за допълнителни разходи за социално осигуряване
(189)
Предвид решението по делото Combus (54) Германия счита, че в хода на приватизацията на доставчици на универсална услуга, които преди това са били държавна собственост, публичната компенсация за разходите за пенсии - които надхвърлят обичайно приеманото от частните конкуренти ниво - не представлява помощ.
(190)
Германия е съгласна с Комисията, че следва да се направи сравнение между разходите за социално осигуряване, заплатени от Deutsche Post, и тези на неговите конкуренти. Такова сравнение обаче следва да е вече направено в съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС, а не да се прави впоследствие на етапа на оценяване на съвместимостта съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
VI.1.2. Отсъствие на финансово предимство в сравнение с положението преди 1995 г.
(191)
Германия счита, че пенсионната субсидия не е освободила Deutsche Post от разходите, които обикновено то би трябвало да заплати със свои собствени ресурси. Следователно Deutsche Post не се е възползвало от предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Според Германия Deutsche Post не е имало законово задължение, нито икономическата мощ да плати пенсиите на държавните служители преди и след 1995 г.
(192)
На първо място, Германия твърди, че съгласно член 46 от PostVerfG от 1989 г. държавните служители, които са прехвърлени в Deutsche Post през 1989 г., са останали на служба към федералното правителство. След втората реформа на пощите през 1995 г. съгласно член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г. и нововъведения член 143б от Конституцията държавните служители на Deutsche Post също са продължили да бъдат на служба към федералното правителство.
(193)
Следователно, тъй като федералното правителство винаги е било единственият длъжник по отношение на пенсионните задължения на държавните служители, Deutsche Post никога не имало законово задължение да използва собствените си ресурси.
(194)
Въпреки че съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г. Deutsche Post е било задължено да финансира разходите за пенсии на държавните служители, Германия твърди, че тази разпоредба е била вътрешна договореност за набиране на средства за държавния бюджет (подобно на задължението за изплащане на прехвърлените плащания съгласно член 63 от PostVerfG от 1989 г.). Тя не налага някаква отговорност на Deutsche Post към държавните служители.
(195)
След втората реформа на пощите през 1995 г., съгласно член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г. и членове 14 и 16 от PostPersRG от 1994 г., федералното правителство отново остава единственият длъжник към държавните служители, които имат право на пенсия. Следователно, подобно на задълженията съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г., задълженията съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG за Deutsche Post да участва в пенсионния фонд просто намаляват тежестта върху държавния бюджет. Те не променят единствената отговорност на федералното правителство във връзка с пенсиите на държавните служители.
(196)
Също така съгласно частното право не би било възможно федералното правителство да прехвърли своето задължение във връзка с пенсионните права на държавните служители на новосъздаденото през 1995 г. DPAG. Съгласно принципа на частното право, ако съществуващи пенсионни задължения бъдат прехвърлени на юридически независимо дъщерно дружество, въпреки това дружеството майка остава отговорно за плащането на паричните вземания на трети страни.
(197)
На второ място, Германия твърди, че Deutsche Post никога не е разполагало с достатъчно собствени ресурси, за да финансира разходите за пенсии. Преди 1995 г. Postdienst винаги е търпяло загуби, които е трябвало да бъдат финансирани чрез прехвърляне на публични средства в размер на 5,6 млрд. EUR. Когато Postdienst става DPAG през 1995 г., натрупаните задължения във връзка с пенсиите на държавните служители са възлизали на […] млрд. EUR. Не би било възможно DPAG да бъде създадено като частноправно дружество с тези задължения, вписани в неговия балансов отчет, тъй като федералното правителство не е предоставило достатъчен капитал, за да направи от DPAG икономически жизнеспособно предприятие.
VI.1.3. Пенсионната субсидия като съществуваща помощ съгласно член 108, параграф 1 от ДФЕС
(198)
Германия счита, че ако пенсионната субсидия трябва да се класифицира като държавна помощ, тя би трябвало да се разглежда като съществуваща помощ съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999, тъй като държавата е единственият длъжник и страната, длъжна да финансира пенсиите на държавните служители от влизането в сила на съответната разпоредба в германската конституция през 1953 г. Германия твърди, че нито първата реформа на пощите през 1989 г., нито втората реформа на пощите през 1995 г. са променили задължението на държавата за финансиране на пенсиите. Според Германия Deutsche Post не е бил правно задължено, нито е имало икономическата мощ да плати пенсиите на държавните служители преди и след 1995 г.
(199)
Освен това Германия се позовава на становище на Комисията пред Общия съд по дело T-266/02. Според Германия от точка 54 от решението става ясно, че Комисията „е приела в рамките на обжалваното решение, че единствено трансферите, извършени от DВ-Telekom, са му предоставили предимство“ (55).
(200)
От това становище Германия заключава, че Комисията вече е обявила, че пенсионната субсидия не предоставя каквото и да било финансово предимство на Deutsche Post. Следователно тя е взела ефективно „решение да не повдига възражения“ по смисъла на член 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999. Също така съгласно член 1, буква б), точка ii) от Регламент (ЕО) № 659/1999 такова положително решение би означавало, че пенсионната субсидия е класифицирана като съществуваща помощ.
VI.1.4. Пенсионната субсидия като съвместима компенсация за предшестващите разходи съгласно член 107, параграф 3 от ДФЕС
(201)
В съответствие с мотивите на Комисията в решението относно La Poste Германия счита, че пенсионната субсидия е съвместима помощ в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС по следните причини:
-
Германия посочва, че Deutsche Post редовно е плащало по-високо ниво на разходи за социално осигуряване отколкото вноската на работодателя за пенсионно осигуряване и за осигуряване за здравни и медико-социални грижи.
-
Германия оспорва направеното от Комисията изчисление на сравнителното предимство, тъй като то е основано на предположението, че услугите с регулирани цени покриват заявената тежест № 2 (допълнителни социалноосигурителни вноски). La Poste, подобно на всеки друг заварен пощенски оператор, също е рефинансирало своите разходи за социално осигуряване чрез повишените регулирани цени на писмовните пратки, но Комисията не е взела това под внимание в решението си относно La Poste.
-
Въпреки че Германия принципно е съгласна, че приходите от услуги с регулирани цени следва да покриват заявените тежести, Комисията не е доказала нито че регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил искането на Deutsche Post да финансира допълнителните разходи за социално осигуряване чрез регулираните приходи, нито че регулираните приходи действително са били достатъчно високи за финансирането на тези допълнителни разходи за социално осигуряване.
(202)
Освен това Германия посочва, че в решението си за откриване от 2007 г. относно Royal Mail (56) Комисията е подчертала значението на оценяването на разходите за пенсии на бивши публични предприятия посредством последователни критерии в интерес на практиката за вземане на последователни решения. Поради това Комисията следва да се съобрази с решението си относно La Poste и предварителната оценка във връзка с Royal Mail. В последния случай Комисията не е повдигнала възражения срещу компенсацията за пенсионните дефицити, макар че от доклада на Hooper от 2008 г. става ясно, че разходите за пенсии на Royal Mail са били частично покрити чрез увеличените регулирани цени на писмовните пратки.
VI.1.4.1. Референтен показател, основан на конкурентните разходи за социално осигуряване
(203)
Въз основа на експертното проучване на професор Ehlermann от 19 юли 2011 г. (57) Германия твърди, че Комисията е допуснала две грешки при изчисляването на референтния показател за разходите на Deutsche Post за социално осигуряване.
(204)
Делът на служителя следва да не се включва в референтния показател, тъй като работодател от частния сектор няма правна отговорност за плащане на дела на служителя. Единствено поради административни причини работодателят извършва плащането на общата социалноосигурителна вноска, но това не поражда правна отговорност за него. Освен това включването на дела на служителя в референтния показател противоречи на предходната практика за вземане на решения по дело C 265/02 (вж. решението относно La Poste).
(205)
Изчисляването на референтните разходи за социално осигуряване следва да се базира на „конкурентно“ референтно възнаграждение (58), тъй като заплатите на държавните служители са значително по-високи от средните на пазара.
VI.1.4.2. Приходите от услуги с регулирани цени са недостатъчни за покриване на допълнителните разходи за социално осигуряване
(206)
На първо място Германия подчертава, че допускането за пълно покриване на тежест № 2 от приходи от услуги с регулирани цени е напълно хипотетично, тъй като не е възможно да се установи дали в действителност регулираните цени са били повишени, за да се компенсират допълнителните разходи за социално осигуряване. От решението за прагове на цените от 2002 г. не става ясно дали и в каква степен регулаторният орган в пощенския сектор е взел под внимание заявените тежести за допълнителни разходи за социално осигуряване. До 2002 г. цените са поддържани на одобреното ниво за 1997 г. и не е възможно да се установи дали тези цени са включвали компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване, свързани с нерегулираните услуги.
(207)
Според Германия не би било достатъчно само да се покаже, че услугите с нерегулирани цени са се облагодетелствали от по-ниските социалноосигурителни вноски спрямо тези на конкурентите. Трябва също така да се проучи дали услугите с регулирани цени всъщност са били в състояние да финансират чрез своите приходи предявените тежести, произтичащи от допълнителните разходи за социално осигуряване.
(208)
Финансово предимство за Deutsche Post от компенсацията за неговите допълнителни разходи за социално осигуряване би съществувало само ако предоставената компенсация е била по-висока от общите допълнителни разходи на Deutsche Post за социално осигуряване на неговите държавни служители.
(209)
Следователно Германия изразява неодобрение от липсата на цялостно изчисление, с което да се установи дали Deutsche Post е било като цяло свръхкомпенсирано или недостатъчно компенсирано за допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители. Тя подчертава необходимостта от такова изчисление, за да се установи съществуването на финансово предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
а) Недостатъчна компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване въз основа на експертно проучване
(210)
За да се отстрани този дефект, Германия изпрати експертното проучване на професор Weber (59) с цел определяне на финансовия недостатък на Deutsche Post във връзка с разходите за социално осигуряване, произтичащи от назначаването на държавни служители. Първо, в експертното проучване се определя с колко разходите на Deutsche Post за социално осигуряване на държавните служители надвишават тези на частен конкурент за частни служители (определени в експертното проучване като „допълнителни разходи на DPAG за социално осигуряване“ или „структурен недостатък“). Второ, в експертното проучване се сравняват тези допълнителни разходи за социално осигуряване с компенсацията за тежест № 2.
(211)
Както е показано в таблица 5, в експертното проучване се включва следното в разходите за социално осигуряване, възникнали поради назначаването на държавни служители: вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд и други разходи за социално осигуряване, като например вноската на Deutsche Post за здравни разходи, осигуряване за злополука и други осигурителни плащания.
(212)
В експертното проучване се определят разходите за социално осигуряване, произтичащи от назначаването на частни служители, като: делът на работодателя в ставката на вноската за задължително пенсионно осигуряване, за безработица, здравни и медико-социални грижи, умножен по „конкурентните“ възнаграждения (например минималното възнаграждение за 2007 г. за по-голямата част от държавните служители).
(213)
Допълнителните разходи за социално осигуряване са надвишаващият размер на разходите на Deutsche Post за социално осигуряване на държавните служители над определените референтни разходи за социално осигуряване, основани на дела на работодателя в социалноосигурителните вноски за частни служители.
Таблица 5
Изчисляване на нетния резултат съгласно представеното от Германия експертно проучване
-
Вноска в пенсионния фонд
-
Други разходи за социално осигуряване
+
„Конкурентни“ референтни разходи за социално осигуряване (основани на дела на работодателя в ставката на социалноосигурителната вноска и „конкурентните“ възнаграждения (например минималното възнаграждение за 2007 г.))
Допълнителни разходи за социално осигуряване
+
Компенсация от регулирани приходи (тежест № 2 - допълнителни социалноосигурителни вноски)
Нетен резултат (недостатъчна компенсация или свръхкомпенсация)
(214)
За периода 1995-2007 г. изчисленията показват, че тежест № 2 е била недостатъчна, за да покрие допълнителните разходи за социално осигуряване. Всъщност експертът твърди, че Deutsche Post е било недостатъчно компенсирано с […] млрд. EUR. Експертът стига до заключението, че дори ако приходите от услуги с регулирани цени включват тежест № 2, Deutsche Post ще остане недостатъчно компенсирано за разходите му за социално осигуряване.
б) Счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. потвърждават, че приходите от услуги с регулирани цени са били недостатъчни, за да покрият допълнителните разходи за социално осигуряване
(215)
Германия твърди, че докато услугите с регулирани цени претърпяват загуби, които са по-високи от допълнителните разходи за социално осигуряване, не може да се установи дали регулираните приходи ефективно са компенсирали допълнителните разходи за социално осигуряване. Във връзка с това Германия изпрати експертно проучване, основано на счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. (60), за да докаже, че загубите от услугите с регулирани цени са били систематично по-високи от допълнителните разходи за социално осигуряване.
(216)
Изчисленията са основани на счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. и в тях се приема, че услугите с регулирани цени следва да постигнат разумна печалба от възвращаемост на продажбите в размер на 7 % (въз основа на проучването Deloitte-II, което е разгледано по-подробно в раздел VI.3.2). След приспадане на разумната печалба услугите с регулирани цени показват загуба от […] млрд. EUR, която е по-висока от заявените допълнителни разходи за социално осигуряване за периода 1995-2007 г. Приходите от услуги с регулирани цени следователно са били недостатъчни, за да покрият заявените допълнителни разходи за социално осигуряване.
VI.2. Мнение относно компенсацията за универсалната услуга
VI.2.1. Държавни компенсационни плащания
(217)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания не предоставят финансово предимство на Deutsche Post, тъй като държавните компенсационни плащания в размер на 5 666 млрд. EUR са компенсирали само прехвърлените плащания в размер на 5,838 млрд. EUR, които Deutsche Post е трябвало да плати до 1995 г.
(218)
Както е обяснено в решението за разширяване от 2007 г., прехвърлените плащания произхождат от предишната пощенска администрация, която е била задължена да прехвърля около 10 % от годишните си оперативни приходи в държавния бюджет. От 1989 г. до 1995 г. прехвърлените плащания са премахвани поетапно съгласно член 63, параграф 1 от PostVerfG от 1989 г. До 1993 г. Deutsche Post е трябвало да плаща 10 % от оперативните си приходи. От 1993 г. прехвърлените плащания са намалени постепенно, например до 10 % от оперативните приходи минус 153 млн. EUR през 1993 г. За 1994 г. прехвърлените плащания възлизат на до 70 % от прехвърлените плащания за 1993 г. През 1995 г. Deutsche Post е платило 50 % от сумата за 1993 г. От 1990 г. до 1995 г. Deutsche Post е платило общо 5,838 млрд. EUR.
(219)
В член 63, параграф 4 от PostVerfG от 1989 г. Се предвижда, че всички изплатени дивиденти трябва да бъдат приспаднати от прехвърлените плащания. Въз основа на тази разпоредба и освобождаването от всички преки и косвени данъци, в решението за разширяване от 2007 г. Комисията твърди, че прехвърлените плащания трябва да се разглеждат като заместител на освобождаването от косвени и преки данъци, както и като възнаграждение за държавата за капитала, който е предоставила като акционер.
(220)
В отговор на този аргумент Германия е изпратила проучването на KPMG, в което се стига до заключението, че прехвърлените плащания не могат да се разглеждат като заместител на данъци или дивиденти по редица причини.
(221)
Според проучването на KPMG прехвърлените плащания не могат да бъдат класифицирани като корпоративен данък, тъй като са били изчислявани като процент от оперативните приходи от 1931 г. нататък. В резултат на това е трябвало те да бъдат плащани дори през години, когато Deutsche Post е отчело загуба. В противовес на това корпоративният данък се базира на действителната годишна печалба. Класифицирането на прехвърлените плащания като корпоративен данък би било в противоречие с конституционното изискване корпоративният данък да бъде основан на платежоспособността.
(222)
Освен това в проучването се установява, че прехвърлените плащания не могат да бъдат сравнени с данък добавена стойност. Тъй като не е било възможно да се приспадне данък добавена стойност, платен върху постъпления от прехвърлените плащания, изчислението на прехвърлените плащания се различава значително от обичайните задължения на дадено предприятие, свързани с данък добавена стойност.
(223)
Второ, Германия твърди, че прехвърлените плащания не могат да бъдат категоризирани като дивиденти. Разпределението на дивиденти е свързано с печалбата, постигната през предходната финансова година или през по-ранни години. Между 1990 г. и 1995 г. Deutsche Post обаче не е отчело никакви печалби, но въпреки това е изплатило прехвърлените плащания. Поради тази причина прехвърлените плащания не могат да бъдат класифицирани като дивиденти.
(224)
В проучването на KPMG се заключава, че прехвърлените плащания не могат да бъдат класифицирани като данък или дивиденти, но следва да се разглеждат като налог sui generis, който единствено Deutsche Bundespost и неговите правоприемници са били задължени да плащат.
(225)
Въз основа на проучването на KPMG Германия отхвърля допускането на Комисията, че прехвърлените плащания следва да се считат за заместител на плащанията на данъци и дивиденти. Германия счита, че прехвърлените плащания са представлявали тежест за Deutsche Post, която не би могла да бъде обоснована от обективна или икономическа гледна точка. Тъй като държавните компенсационни плащания са освободили Deutsche Post само от прехвърлените плащания, те не са предоставили някакво икономическо предимство и поради това не представляват държавна помощ.
(226)
Като алтернатива Германия предлага два допълнителни довода защо държавните компенсационни плащания не представляват държавна помощ. Първо, те ще изпълняват принципа на инвеститор в условия на пазарна икономика предвид значителната възвращаемост на инвестицията през последните години и високите приходи от котирането на фондовата борда на Deutsche Post. Второ, те не представляват помощ, тъй като счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. и проучването на WIK показват, че натрупаните загуби от универсалната услуга през периода 1990-1994 г. са били по-високи от държавните компенсационни плащания. Следователно Deutsche Post не е било компенсирано достатъчно за задължението си във връзка с универсалната услуга.
VI.2.2. Държавна гаранция
(227)
Германия твърди, че удължената държавна гаранция съгласно член 2, параграф 4 от PostUmwG от 1994 г. по дълговите инструменти, емитирани преди 1995 г., не предоставят избирателно предимство на Deutsche Post по няколко причини.
(228)
Първо, всяко частно дружество, което създава дъщерно дружество, ще продължи да носи отговорност за задълженията, поети от това дъщерно дружество. Частното дружество продължава да носи отговорност за неизплатените си задължения дори след продажбата им на трета страна. Също така следва да се отбележи, че първоначалната държавна гаранция по дълговите инструменти се е изисквала единствено защото Postdienst не е имало отделна юридическа правосубектност. В член 40 от PostVerfG от 1989 г. е предвидено, че емитираните от Deutsche Bundespost дългови инструменти имат същата правна стойност като дълговите инструменти, емитирани от Федерална република Германия, и поради това имат само декларативен ефект.
(229)
Второ, DPAG не би могло да извлече полза от поемането на дълговите инструменти на Postdienst, тъй като през 1995 г. DPAG би могло да се рефинансира при по-ниски лихвени проценти. Към 1 януари 1995 г. дълговите инструменти на Postdienst са възлизали на 931 млн. EUR при среден лихвен процент от 7,17 % и 8,8 години до падежа. Тъй като краткосрочният лихвен процент на 1 януари 1995 г. е бил 5,0-5,5 %, DPAG е понесло недостатък по отношение на разходите от 1,7 %, който е довел до по-високи годишни разходи за лихви в размер на 15,3 млн. EUR.
(230)
Трето, сравнявайки средните пазарни лихвени проценти за дългови инструменти, емитирани от частни дружества, с лихвените проценти за дълговите инструменти на Postdienst към датата на първоначалното емитиране на инструментите, Германия счита, че Postdienst е получило кредит при лихвени проценти над средните за пазара. Германия не е извършила обстойно проучване, а само е сравнила лихвените проценти на някои дългови инструменти на Postdienst с общата средна пазарна стойност.
(231)
От друга страна Германия твърди, че държавните гаранции представляват съществуваща помощ по смисъла на член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999. Тъй като Deutsche Bundespost е било част от публичната администрация до края на 1994 г., дълговите инструменти са били равностойни на държавен дълг от момента на създаването на Deutsche Post през 1950 г. Ако държавните гаранции са осигурили някакви предимства на Deutsche Post по отношение на лихвените проценти, те би трябвало да се класифицират като съществуваща помощ. Германия също така се позовава на решението на Комисията относно EDF (61), в което подобна гаранция е оценена като съществуваща помощ.
VI.2.3. Изключително право
(232)
Германия твърди, че в съответствие с решението по делото Preussen Elektra (62) регулираните приходи от писмовни пратки не представляват държавни ресурси.
(233)
Следователно, след като регулираните приходи от писмовни пратки не представляват държавни ресурси, всички твърдения за прекомерно ценообразуване могат да подлежат единствено на процедурите съгласно член 102 от ДФЕС.
VI.3. Мнение на Германия относно проучването на WIK
VI.3.1. В проучването на WIK се потвърждава необходимостта от държавни компенсационни плащания като компенсация за нетните разходи за задълженията, свързани с универсалната услуга, до 1995 г.
(234)
Независимо от всички методологически възражения Германия счита, че проучването на WIK потвърждава нейното становище, че държавните компенсационни плащания са били необходими като компенсация за загубите на Deutsche Post от универсалните услуги през периода 1990-1995 г.
(235)
Всички допълнителни печалби след 1995 г. не трябва да се вземат под внимание, тъй като държавните компенсационни плащания са били погълнати от нетните разходи за задълженията, свързани с универсалните услуги, които Deutsche Post е направило до 1995 г. Анулирането от Съда на отрицателното решение от 2002 г. също потвърждава, че това, което е погълнато веднъж, не може да бъде погълнато повторно. Предвид факта, че държавните компенсационни плащания са били обосновани със загубите от универсалните услуги до 1995 г., не би било възможно държавните компенсационни плащания да финансират на по-късен етап постигнатата допълнителна печалба.
VI.3.2. Неправилно определяне на референтната печалба
(236)
Въз основа на проучванията на Deloitte основното възражение на Германия е, че референтната рамка в проучването на WIK включва твърде голям брой малки дружества. Извадката от сравними дружества следва да включва много повече големи дружества от сектора на колетните пратки и логистиката, чиито мрежи са сравними по размер и сложност с тази на Deutsche Post (63).
(237)
В проучването на Deloitte-II се изхожда от предположението, че дружествата от сектора на колетните пратки и пощенския сектор, които използват сложни и огромни мрежи за събиране и доставка, логично могат да се сравняват с Deutsche Post. Предвид значението на икономиите от мащаба и обхвата и гъстотата, които преобладават в пощенските мрежи, големите предприятия биха били много по-подходящи за сравнение отколкото малките предприятия. Макар и в по-малка степен, дружества за транспортиране на стоки и логистика също са подходящи за сравнение, тъй като те използват подобни активи.
(238)
Проучването на Deloitte-II обхваща само пощенски оператори с годишни приходи над 100 млн. EUR. В резултат на това извадката за сравнение е съставена от шест сравними дружества, включително големите многонационални оператори за експресни колетни пратки (UPS, FedEx и TNT Express), както и няколко пощенски оператори (главно от САЩ и Обединеното кралство).
(239)
Тази група от сравними дружества има средна възвръщаемост на продажбите в размер на 7,4 % за периода 1998-2007 г. и трети квартил на възвращаемост на продажбите в размер на 12 % като горна граница за разумна печалба. В резултат на една по-голяма извадка за сравнение, която включва 18 дружества от сектора на логистиката и 19 дружества за транспортиране на стоки, се получава средна възвращаемост на продажбите между 4,6 % и 5,7 %, въпреки че в проучването Deloitte-II се изразяват опасения относно тяхната съпоставимост с Deutsche Post.
(240)
Въз основа на данните за двете извадки със сравними дружества в проучването Deloitte-II се препоръчва обхват на възвращаемостта на продажбите от 6,1 % до 11,7 % като референтен показател за разумна печалба.
(241)
По отношение на определянето на подходящия марж на печалбата от извадката за сравнение, в проучването Deloitte-II се отбелязва, че използването на обичайна многогодишна възвращаемост на продажбите като референтен показател за разумната печалба подценява разумната печалба, тъй като i) ще се наблюдава значително и систематично отклонение от година на година и ii) също така може да има значителна разлика между рентабилността на дружествата в същия сектор. При използването на неподходящо ниска референтна разумна печалба съществува опасност от възпрепятстване на ефективните инвестиции.
(242)
Освен това, както бе подчертано от проучването Deloitte-I, при използването на средната печалба на сравнимите дружества като референтен показател от проучването на WIK въобще не се отчита повишението на ефективността, която Deutsche Post е постигнало предимно от 1990 г. нататък. В съответствие с параграфи 14 и 18 от Рамката от 2005 г. разумната печалба следва обаче да въведе „стимулиращи критерии, свързани например с качеството на предоставяната услуга или повишаването на производствената ефективност“.
(243)
Следователно подходящата референтна печалба следва да бъде основана на годишен диапазон. Печалбите в горния край или дори тези, които надвишават диапазона на разумната печалба, могат да отразяват подобрена ефективност поради по-добри оперативни или търговски резултати. Такива печалби следва да бъдат позволени от регулаторните органи, за да се запазят стимулите за ефективността.
(244)
Накрая, Германия посочва, че нивото на разумна печалба следва да бъде в съответствие с предишните решения на Комисията, в които бе одобрена възвращаемост на продажбите между 7 % и 8 % за железопътни и автобусни дружества (64).
VI.3.3. Неправилно разпределение на разходите и определяне и отчитане на разходите
(245)
Германия подчертава, че всяко преразпределение на тежестите от универсалната услуга към търговските услуги е неоправдано от обективна и правна гледна точка. Съгласно член 7 от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 година относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата (65) всички допълнителни нетни разходи в резултат на задължението, свързано с универсалната услуга, трябва да бъдат финансирани от приходите от монопола в областта на писмовните пратки, а не от търговските услуги.
(246)
На второ място, Германия счита, че в проучването на WIK се подценяват определени разходи на Deutsche Post:
-
Прехвърлените плащания, които Deutsche Post е трябвало да плаща до 1995 г., е следвало да се приспаднат като разходи, а не да бъдат използвани като заместител на капиталовите разходи или разумната печалба. Въз основа на проучването на KPMG, Германия отхвърля твърдението, изложено в проучването на WIK, че прехвърлените плащания следва да се считат за заместител на плащания на данъци и дивиденти. Тя счита, че прехвърлените плащания са представлявали тежест за Deutsche Post, която не би могла да бъде обоснована от обективна или икономическа гледна точка. Следователно прехвърлените плащания е следвало да бъдат приспаднати като разходи за универсалната услуга, в допълнение към разумна печалба, като възнаграждение за вложения капитал.
-
Амортизационните разходи е следвало да се основават на действителните пазарни стойности на дълготрайните активи, използвани в данъчните отчети, а не на по-ниските счетоводни стойности, използвани в годишните счетоводни отчети.
-
Разходите за допълнително пенсионно осигуряване на частните служители е следвало да се вземат изцяло под внимание.
VI.4. Мнение относно становищата на заинтересованите страни
VI.4.1. Пенсионна субсидия
(247)
Германия припомня, че Deutsche Post не имала нито правната отговорност, нито икономическата мощ да поеме пенсионните задължения на държавните служители през 1995 г. Следователно разходите за пенсии представляват държавен дълг в съответствие с решението на Комисията във връзка с Poste Italiane (66). Пенсионните субсидии не са предоставили финансово предимство за Deutsche Post.
(248)
Въпреки че UPS изтъква, че всеки типичен оператор трябва да поеме собствените си разходи за пенсии, Германия твърди, че разходите за пенсии на държавните служители са необичайни разходи, които не могат да се сравняват със социалноосигурителните вноски, плащани от конкурентите на Deutsche Post за техните частни служители. Последните плащат само дела на работодателя от социалноосигурителната вноска без да поемат предшестващите разходи, свързани с пенсионни права.
(249)
Германия изтъква необходимостта от изчисляване на свръхкомпенсацията, тъй като представените от UPS и FFIP мнения са основани на предположението, че Комисията е направила такова изчисление, за да докаже, че Deutsche Post е получило свръхкомпенсация.
VI.4.2. Компенсация за универсалната услуга
(250)
Като се позовава се на проучването на NERA от 2006 г., Германия подчертава, че самата Комисия в дело COMP/37.821 е приела, че възвращаемостта на вложения капитал, изчислена в проучването на NERA от 2006 г. за подразделението за пощенски пратки на DPWN, е била недостатъчна, за да се докаже съществуването на прекомерно високо ценообразуване за целите на член 102 от ДФЕС.
(251)
На по-общо ниво Германия счита, че възвращаемостта на вложения капитал не е подходящата мярка за определяне на прекомерните печалби. Тя обяснява, че при по-ниска капиталоемкост една висока възвращаемост на вложения капитал може да бъде свързана с ниска възвращаемост на продажбите. Тъй като повечето рискове са свързани с приходите и разходите, възвращаемостта на продажбите е подходящата мярка за определяне на прекомерните печалби, особено за дружества с ниска капиталоемкост. Доколкото в проучванията на NERA се използват като алтернатива възвращаемостта на продажбите като референтна печалба, те показват, че Deutsche Post е имало по-висока възвращаемост на продажбите от Royal Mail, но значително по-ниска възвращаемост на продажбите от TNT. Възвращаемостта на продажбите за подразделението за пощенски пратки на DPWN, оценена от проучванията на NERA, следователно остава значително под референтното ниво за прекомерни печалби.
(252)
Поради това Германия счита, че нито проучването на NERA от 2006 г., нито неговото актуализирано издание имат отношение към разследването за държавна помощ и те не предоставят достатъчно доказателства за прекомерни печалби.
(253)
По отношение на твърдението на UPS, че собствените данни на Deutsche Post за осчетоводяване на разходите не са добра основа за анализиране на приходите и тежестите във връзка с универсалната услуга, Германия отговаря, че отчетите за разходите са проверени и одобрени от одитори и от регулаторния орган в пощенския сектор. Тя добавя, че те съответстват на разпоредбите на Директива 97/67/ЕО.
(254)
По отношение на договореностите между Deutsche Post и DPEED за ценообразуване при вътрешно прехвърляне Германия подчертава, че тези договореностите изпълняват изискванията на антитръстовото решение от 2001 г. Deutsche Post е докладвало редовно на Комисията за тяхното изпълнение. Досега Комисията не е направила никакви възражения.
(255)
Накрая, Германия възразява срещу включването на капиталовите инжекции, предоставени на Deutsche Post от Германия през 1995 г. (например активи под формата на недвижимо имущество и инфраструктура) в изчисляването на свръхкомпенсацията. Германия твърди, че вече е предоставила съответната информация заедно с мнението си относно решението за откриване от 1999 г. Тъй като Комисията не е възразила срещу тези мерки в решението относно държавната помощ от 2002 г., нито се е позовала на тях в решението за откриване от 2007 г., капиталовите инжекции не могат да бъдат предмет на настоящото разследване.
VI.4.3. Ниво на възнаграждението
(256)
Германия е съгласна, че средните възнаграждения на пазара следва да се използват като референтен показател за изчисляване на ставките на социалноосигурителните вноски, платени от конкурентите на Deutsche Post. Според Германия такъв един референтен показател обаче е в противоречие с решението за разширяване от 2011 г., тъй като Комисията използва коригираните брутни възнаграждения на държавните служители вместо средните възнаграждения на пазара, за да изчисли размера на платените от конкурентите на Deutsche Post социалноосигурителни вноски. Според експертното проучване на проф. Weber, средните възнаграждения на пазара възлизат само на приблизително […] % от брутното възнаграждение на държавните служители. Поради това не е логично коригираното брутно възнаграждение на държавните служители да се използва като референтен показател за изчисляване на ставките на социалноосигурителните вноски.
(257)
Според Германия предположението на BIEK, че Deutsche Post използва договорени възнаграждения в транспортния сектор като референтен показател за изчисляване на разликите в разходите за заплати на Deutsche Post и на неговите конкуренти, е неоснователно. Експертното проучване на проф. Weber показва, че Deutsche Post изчислява средните възнаграждения на пазара въз основа на действителните възнаграждения, платени от неговите конкуренти.
VII. ОЦЕНКА НА ПЕНСИОННАТА СУБСИДИЯ КАТО ПОМОЩ
VII.1. Съществуване на помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(258)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи че „всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар“. Когато определя дали дадена мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, Комисията трябва да прилага следните критерии: мярката трябва да бъде приписана на държавата и да се използват държавни ресурси, тя трябва да поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или сектори, с което се нарушава конкуренцията, и трябва да засяга търговията между държавите членки.
(259)
Тъй като пенсионната субсидия е основана на член 16 от PostPersG от 1994 г. и е финансирана от държавния бюджет, тя може да се припише на държавата, и е предоставена чрез държавни ресурси по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Също така, тъй като пенсионната субсидия е отпусната само на пенсионния фонд с цел Deutsche Post да бъде освободено от разходите за пенсии на държавните служители и следователно в крайна сметка подпомага Deutsche Post, тя има избирателен характер.
VII.1.1. Финансово предимство вследствие на пенсионната реформа от 1995 г.
(260)
Въз основа на решението по делото Combus Германия твърди, че пенсионната субсидия не предоставя никакво финансово предимство, тъй като тя е освободила Deutsche Post от допълнителните разходи за социално осигуряване.
(261)
За да се установи дали пенсионната субсидия е предоставила избирателно финансово предимство, трябва да се изследва дали тя е позволила на Deutsche Post да избегне разходи, които обикновено трябва да бъдат поети от едно дружество и по този начин биха попречили на пазарните сили да проявят обичайното си въздействие (67).
(262)
Комисията не може да приема твърдението на Германия, основано на съдебната практика в делото Combus. Трябва да се има предвид, че решението по делото Combus не е потвърдено от Съда. Някои елементи от практиката на Съда противоречат на хипотезата, според която мерките за компенсиране на структурен недостатък не трябва да се определят като помощ. В тази връзка, съгласно постоянната съдебна практика на Съда наличието на помощ трябва да се оценява според резултатите, а не според причините за или целите на държавната намеса (68). Съдът също така се е произнесъл, че понятието за помощ обхваща предоставените от държавните органи предимства, които по различни начини облекчават тежестите, обичайно включени в бюджета на едно предприятие (69). Също така Съдът ясно е показал, че разходите, свързани с възнаграждението на служителите, поради самия си характер натоварват бюджета на предприятията независимо от това дали тези разходи произтичат от законови задължения или от колективни трудови договори (70). В този контекст Съдът отчете факта, че държавните мерки целят да компенсират допълнителни разходи, които не могат да представляват основания за това мерките да не бъдат категоризирани като помощ (71).
(263)
Комисията е на мнение, че разходите, които дружествата понасят от финансовите задължения съгласно трудовото законодателство или колективни договори, като например разходите за пенсии, са част от обичайните разходи на дадено предприятие, които предприятието трябва да покрие със собствени ресурси (72). Тези разходи са присъщи на икономическата дейност на предприятието (73). В тази връзка няма значение дали предприятието покрива разходите за пенсии чрез пряко финансиране на пенсиите на свои бивши служители (какъвто е случаят с държавните служители на Deutsche Post) или чрез плащане на вноски в пенсионния фонд на частните служители, който на свой ред използва събраните вноски, за да изплаща пенсиите на всички частни служители. Ключовият елемент е, че по един или друг начин предприятията поемат пълните разходи за пенсиите.
(264)
Освен това Комисията отбелязва, че от създаването на Deutsche Bundespost през 1950 г. правната форма на Deutsche Bundespost е Sondervermögen. Sondervermögen означава, че макар предприятието да няма независима юридическа правоспособност, то трябва да има свой собствен бюджет и своя собствена счетоводна система (член 3 от PostVwG от 1953 г. и член 48 от HGrG (74)). Съгласно законодателството, приложимо за публични субекти, бюджетът трябва да обхваща разходите за персонал, които включват разходите за пенсии на пенсионираните държавни служители, които преди са били на служба в публичния субект (член 10 от HGrG). Поради това от 1950 г. нататък Deutsche Post финансира тези разходи от своите приходи. В член 15 от PostVwG от 1953 г. изрично се забранява всякакво субсидиране на Deutsche Bundespost от федералния бюджет. Това правило е включено в член 37, параграф 1 от PostVerfG от 1989 г.
(265)
PostVerfG от 1989 г. потвърждава това задължение в своята глава относно разходите за персонал и социално осигуряване. Съгласно член 54, параграф 2 от PostVerfG от 1989 г. Deutsche Post е било длъжно да финансира всички разходи, включително пенсиите на своите държавни служители, със свои собствени ресурси.
(266)
След втората реформа на пощите през 1995 г. Deutsche Post продължава да носи отговорността за финансиране на всички парични вземания на държавните служители в съответствие с член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г., но е частично освободено от плащането на разходите за пенсии на държавните служители. Съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г.Deutsche Post е изплатило еднократна годишна сума в размер на 2,045 млрд. EUR на пенсионния фонд за периода 1995-1999 г. Съгласно член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г., считано от 2000 г. годишните еднократни плащания са заменени с вноска, която се изчислява като 33 % от общите заплати на държавните служители. Също така в член 16, параграф 2 от PostPersRG 1994 се постановява, че останалите разходите за пенсии трябва да бъдат поети от федералния бюджет от 1995 г. нататък. Фигура 1 показва годишните плащания от федералния бюджет за всяка година от 1995 г. нататък, като плащането за тази година е 151 млн. EUR.
(267)
Следователно представените от Германия аргументи с цел да докаже, че DPAG е трябвало да понесе разходи за пенсии, по-високи от тези на неговите частни конкуренти, не са от значение за целта да се установи дали пенсионната субсидия представлява държавна помощ, но ще бъдат оценени в контекста на анализа на съвместимостта на тази мярка.
(268)
Германия твърди, че за да се оцени дали Deutsche Post е получило предимство вследствие на пенсионната субсидия, платената от Deutsche Post вноска в пенсионния фонд следва да се сравни с дела на частните работодатели в пенсионните вноски, без дела на служителите. Аргументите имат отношение към съвместимостта на мярката с вътрешния пазар, но за целите на пълнотата следва да се отбележи, че, от една страна, работодателят няма задължението да плаща общия размер на вноската в схемата за социално осигуряване в полза на служителя и извън брутната заплата на служителя. От друга страна, и което е по-важно, когато държавите членки освобождават служителите на определено предприятие от тежест, която трябва да се плати, това се превръща в предимство за работодателя, тъй като тази мярка намалява разликата между брутната и нетната заплата. Това позволява на работодателя да назначи или да запази служители, като плаща по-ниска брутна заплата. Следователно, предимствата по отношение на дела на служителя в социалноосигурителните вноски също представляват предимство за работодателя.
(269)
Германия също така твърди, че финансово предимство за Deutsche Post от компенсацията за неговите допълнителни разходи за социално осигуряване би съществувало единствено ако предоставената компенсация е по-висока от общите допълнителни разходи за социално осигуряване, които Deutsche Post е трябвало да направи за своите държавни служители, които работят в сектора на услугите с регулирани цени и услугите с нерегулирани цени. Комисията посочва, че компенсаторният характер на дадена мярка не изключва категоризирането ѝ като държавна помощ, като се позовава на съображение 260.
(270)
Освен това Германия счита, че пенсионните права на държавните служители всъщност винаги са били финансово задължение на федералното правителство. Следователно, тъй като пенсионната реформа от 1995 г. не е променила задължението на федералното правителство към държавните служители, пенсионната субсидия не предоставя финансово предимство на Deutsche Post.
(271)
Не се оспорва фактът, че федералното правителство е било крайният гарант на пенсиите на държавните служители преди и след 1995 г., макар че Комисията подчертава, че в член 3 от PostVwG от 1953 г. и в член 2 от PostVerfG от 1989 г. ясно се посочва, че за задълженията на Sondervermögen е отговорно само Sondervermögen, а не федералната държава. До 1995 г. обаче съгласно приложимото законодателство в пощенския сектор и общото законодателство пенсионните плащания са били включени в бюджета на Deutsche Bundespost, което е било Sondervermögen. Тези плащания е трябвало да бъдат покрити изцяло от приходите на Sondervermögen. За оценката на държавната помощ определящият фактор не е кой е крайният гарант на пенсиите на държавните служители. Ключовият въпрос е кой е имал задължението да финансира пенсиите в обичайния случай съгласно приложимото законодателство. В PostVwG от 1953 г., HGrG и PostVerfG от 1989 г. ясно се определя, че задължението е изцяло на Deutsche Post.
(272)
Освен това финансирането на разходите за пенсии е обичаен оперативен разход за всяко предприятие, публично или частно, със или без независима юридическа правосубектност. Между държавите членки и в самите тях съществува голямо разнообразие от механизми за финансиране на пенсиите. Често се прилагат различни системи, в зависимост от това кога е назначен служителят. Следователно Deutsche Post трябва да поеме разходите за пенсии на служителите, които назначава, включително на своите държавни служители, по същия начин като всяко друго предприятие. Фактът, че методът на финансиране на пенсиите на държавните служители е различен от метода на финансиране на пенсиите на частните служители не засяга задължението на Deutsche Post да включи финансирането на разходите за техните за пенсии в своите обичайни оперативни разходи. Ако аргументът на Германия бъде приет, това би означавало, че държавата може да освободи публично предприятие от важен елемент от разходите, свързан с неговите обичайни дейности.
(273)
Накрая, когато Германия твърди, че Deutsche Post никога не е разполагало с достатъчно собствени ресурси, за да финансира пенсионните задължения на държавните служители, с този аргумент се пренебрегва фактът, че оценката на финансово предимство не зависи от икономическия капацитет на дадено предприятие.
(274)
Тъй като пенсионната реформа частично е освободила Deutsche Post от задължението за финансиране на разходите за пенсии на нейните държавни служители, пенсионната субсидия е предоставила финансово предимство на Deutsche Post.
VII.1.2. Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията
(275)
Когато помощ, предоставена от държава членка, засилва позицията на дадено предприятие в сравнение с другите предприятия, конкуриращи се в търговията в рамките на Съюза, трябва да се счита, че последните са засегнати от тази помощ. В съответствие с установената съдебна практика (75), за да бъде счетено, че дадена мярка нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите членки, е достатъчно получателят на помощта да се конкурира с други предприятия на отворени за конкуренция пазари.
(276)
В Германия пазарите за колетни пратки, вестници и периодични издания винаги са били отворени за конкуренция. На тези пазари Postdienst винаги се е конкурирало с други дружества, включително предприятия от други държави членки (UPS, FedEx, TNT Express, GLS или DPD). От 1998 г. до 2007 г. DPAG постепенно губи своето изключително право по отношение на писмовните пратки. С отварянето на пазара за конкуренция в него навлизат нови предприятия. Поради това помощта засяга търговията между държавите членки и може да наруши конкуренцията.
(277)
Във връзка с това Комисията отбелязва също, че през 1997 г. Deutsche Post и неговото холдингово дружество DPWN са започнали да придобиват оператори на колетни пратки на европейския и международния пазар. През 1999 г. DPWN вече е водещо дружество на европейските пазари за експресни и колетни пратки с годишни приходи в размер на около 4,6 млрд. EUR. С придобиването на DHL през 1998 г. DPWN навлезе на азиатския и северноамериканския пазар. Придобиването на други дружества от сектора на логистиката (например Danzas, Nedlloyd, ASG, Air Express International) превърна DPWN в един от световните водещи доставчици на услуги за въздушни и морски товари и глобална логистика. DPWN действа и на пазари за пощенски пратки извън Германия (например придобиването на Unipost в Испания и Williams Lee в Обединеното кралство). Между 1998 г. и 2007 г. DPWN е придобило дружества на обща стойност от около 21 млрд. EUR (76).
(278)
Поради това Комисията счита, че пенсионната субсидия представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
VII.2. Оценка на съществуващата помощ съгласно член 108, параграф 1 от ДФЕС.
(279)
Германия е на мнение, че ако пенсионната субсидия трябва да се разглежда като държавна помощ, тя би трябвало да се категоризира като съществуваща помощ съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999. Германия твърди, че държавата е крайният платец и страната, която е длъжна да финансира пенсиите на държавните служители след влизането в сила на съответните разпоредби в германската конституция през 1953 г. Германия твърди, че създаването на пенсионния фонд не е променило това задължение.
(280)
Съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999 понятието за съществуваща помощ обхваща всяка помощ, която е съществувала преди влизането в сила на Договора в съответните държави членки, т.е. схеми за помощ и индивидуална помощ, които са били въведени в действие преди и продължават да се прилагат след влизането в сила на Договора.
(281)
Съгласно приложимото законодателство за пощите и общото законодателство до 1995 г. пенсионните плащания са били включени в бюджета на Sondervermögen Deutsche Bundespost и е трябвало да бъдат покрити в тяхната цялост от приходите на Sondervermögen (вж. подробната оценка на това законодателство по-горе в съображения 262 и 263). Поради тази причина преди втората реформа на пощите през 1995 г. Deutsche Post е било длъжно да финансира пенсиите на своите държавни служители със свои собствени ресурси и не е получило никаква помощ, с която да бъде освободено от разходите за пенсии.
(282)
Създаването на DPAG и пенсионния фонд в пощенския сектор през 1995 г. довежда до пълна промяна във финансирането на пенсиите на държавните служители. След втората реформа на пощите през 1995 г. Deutsche Post поема основното задължение за плащане и финансиране на всички парични вземания на държавните служители в съответствие с член 2, параграф 3 от PostPersRG от 1994 г., но е частично освободено от плащането на разходите за пенсии на държавните служители. Съгласно член 16, параграфи 1 и 2 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post вече не задължено да финансира разходите за пенсии над еднократните плащания (през периода 1995-1999 г.) или определените вноски (от 2000 г.). Оставащият дефицит впоследствие е покрит от пенсионната субсидия.
(283)
Следователно пенсионната субсидия представлява помощ, тъй като е въведена през 1995 г.
(284)
Във връзка с позоваването на Германия на изявлението на Комисията по дело T-266/02, Комисията би искала на-напред да посочи, че в параграф 54 от решението на Общия съд е изложена позицията на Германия (а не на Комисията, както твърди Германия). Точка 54 от решението показва, дори и според мнението на Германия, че в отрицателното решение от 2002 г. не е направена оценка на пенсионните субсидии. Точка 61 от решението представя позицията на Комисията:
„На първо място Комисията отговаря, доколкото е приела в рамките на обжалваното решение за единствено релевантни трансферите, извършени от DB-Telekom …“.
(285)
Следователно решението не подкрепя становището на Германия, че декларацията на представителя на Комисията имплицитно е одобрила пенсионната субсидия. Във всеки случай е очевидно, че тази декларация не би могла да има такова действие.
(286)
Освен това в дело T-421/07 (77) Общият съд установи, че решението за откриване от 1999 г. има отношение към пенсионната субсидия, както и че процедурата относно тази мярка не е била закрита с отрицателното решение от 2002 г.
(287)
В заключение, тъй като Комисията не е вземала решение, с което да обявява, че пенсионната субсидия не представлява помощ или е съвместима помощ, Комисията заключава, че пенсионната субсидия представлява нова мярка за помощ.
VII.3. Оценка на съвместимостта с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС
(288)
Дерогациите, предвидени в член 107, параграф 2 от ДФЕС и в член 107, параграф 3, букви а) и б) от ДФЕС, очевидно не се прилагат.
(289)
В решението за разширяване от 2007 г. Комисията е предвидила възможност пенсионната субсидия да бъде поне отчасти съвместима с вътрешния пазар като компенсация за обществена услуга съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС. В отговора си във връзка с решението за разширяване от 2007 г. Германия настоява, че ако е представлявала помощ, пенсионната субсидия е трябвало да бъде оценявана въз основа на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, а не въз основа на член 106, параграф 2 от ДФЕС. В решението за разширяване от 2011 г. Комисията допълнително е описала метод за оценяване на съвместимостта на пенсионната субсидия въз основа на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, а Германия е предоставила мнение относно този метод.
(290)
Съгласно съдебната практика на Съда (78) държавите членки са тези, които трябва да се позоват на възможни основания за съвместимост и да докажат, че условията за такава съвместимост са изпълнени. От тази съдебна практика a fortiori следва, че в този случай Комисията не е задължена да оценява съвместимостта на пенсионната субсидия съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС, при положение че държавата членка и получателят изрично отхвърлят възможността за оценка на съвместимостта на тази основа.
(291)
Поради това Комисията ще оцени дали пенсионната субсидия е съвместима помощ съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Според тази разпоредба помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, могат да се приемат за съвместими с вътрешния пазар, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(292)
В съответствие със съдебната практика Комисията може да обяви държавна помощ за съвместима с вътрешния пазар, ако помощта допринася за постигането на цел от общ интерес (79), ако е необходима за постигането на тази цел (80) и ако не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес (пропорционалност).
VII.3.1. Отварянето на пазара в пощенския сектор като цел от общ интерес
(293)
Пощенските услуги допринасят за социалното, икономическото и териториалното сближаване в Съюза. Постепенното отваряне на пощенските услуги за конкуренция, което започна през 1998 г. на равнището на Съюза, доведе до повишаване на качеството и на ефикасността и до подобряване на обслужването на клиентите (81). Отварянето на пазара даде възможност за създаване на вътрешен пазар на пощенските услуги. По този начин то допринася за целта за изграждане на вътрешния пазар, определена в член 3, параграф 3 от ДЕС.
(294)
След преобразуването си в публичноправно акционерно дружество през 1995 г. Deutsche Post не е назначавало нови държавни служители. Следователно задълженията за социални придобивки за държавните служители са формирани в периода, предхождащ отварянето на пощенския пазар за конкуренция. Те са сравними с невъзвръщаеми разходи. Такива разходи произтичат от ангажименти, поети преди да започне отварянето на пазара, които вече не могат да се изпълняват при същите условия в ситуацията на конкурентен пазар, тъй като завареният оператор вече не може да прехвърля съответните разходи на клиентите. Ако Deutsche Post не е било облекчено поне отчасти от тези „предшестващи“ разходи, то би трябвало да напусне пазара.
(295)
Комисията е признала, че постепенният преход от ситуация на сериозно ограничена конкуренция към ситуация на действителна конкуренция на равнището на Съюза трябва да се осъществява при приемливи икономически условия (82). Поради това в редица решения тя изразява съгласие държавите членки да предоставят държавна помощ за освобождаване на заварените оператори от част от „предшестващите“ пенсионни задължения (83).
VII.3.2. Необходимост от и пропорционалност на пенсионната субсидия
(296)
В практиката си за вземане на решения Комисията е изразила становището, че освобождаването от пенсионното бреме трябва да се ограничи до необходимото за уеднаквяване на ставката на социалноосигурителните вноски, които завареният оператор плаща като разход, със ставката на социалноосигурителните вноски, които плащат неговите конкуренти (84).
(297)
В настоящия случай Комисията признава, че при отсъствие на каквато и да било държавна намеса за облекчаване на Deutsche Post от част от пенсионното задължение по отношение на неговите държавни служители, дружеството не би могло да устои срещи своите конкуренти. Наследените от миналото плащания за социално осигуряване, с каквито не са натоварени неговите конкуренти, биха го изтласкали от конкурентните части на пазара на пощенски услуги.
(298)
В решението относно La Poste Комисията за пръв път оценява необходимостта от и пропорционалността на мярка за помощ, която е предоставила облекчения за разходите за пенсии за държавните служители, назначени преди отварянето на пазара. В това решение Комисията оценява дали пенсионната субсидия изравнява нивата на вноските за задължително социално осигуряване между заварения оператор и останалите предприятия в сектора на писмовните/колетните пратки (85).
(299)
Комисията ще приложи същия подход в настоящото решение. Комисията ще извърши анализа на три етапа:
1)
първо, Комисията установява нивото на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, на други предприятия в сектора на писмовните/колетните пратки.
2)
След това тя трябва да установи нивото на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, които Deutsche Post плаща за своите държавни служители.
3)
Накрая тя трябва да провери дали двете нива са еднакви или не.
VII.3.2.1. Ниво на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, на други предприятия в сектора на писмовните/колетните пратки
(300)
Нивото на социалноосигурителните вноски, основаващи се на заплатите, се определя от два фактора: ставката на вноската и базовото възнаграждение, към което се прилага тази ставка.
а) Изчисляване на референтната ставка
(301)
Частните конкуренти трябва да финансират от своите приходи както дела на работодателя, така и дела на служителя. Както е показано на Фигура 2, общата ставка на вноската от 1995 г. нататък се движи между 38 % и 42 % от брутното възнаграждение на частните служители (= нетното възнаграждение + дела на служителя). Дяловете на работодателя и на служителя от ставката на социалноосигурителната вноска са били в диапазона 19-21 % от брутното възнаграждение (вж. приложението за повече подробности относно динамичния ред).
(302)
За разлика от дела от социалноосигурителната вноска на частните служители, делът на държавните служители включва само 30-50 % от техните разходи за здравно осигуряване, но не включва допълнителни вноски към техните разходи за пенсия, здравни и медико-социални грижи. Следователно вноската на Deutsche Post надхвърля дела на частния работодател и включва всички разходи за пенсии, както и оставащите разходи за здравни и медико-социални грижи.
(303)
Следователно за определянето на равностойна референтна ставка за Deutsche Post трябва да се отчете фактът, че вноската на държавните служители е по-ниска от тази на частните служители.
(304)
Може да се приеме, че вноската на държавните служители в размер на 30-50 % от техните разходи за здравни и медико-социални грижи по своя икономически ефект съответства в голяма степен на вноската на частните служители в задължителните осигурителни схеми за здравни и медико-социални грижи (през 2006 г. например тя е била 8,50 % от брутното възнаграждение на частните служители).
(305)
Тъй като държавните служители не плащат никакви вноски по задължителни схеми за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица, Deutsche Post трябва да се ангажира с равностойна сума, за да може ефективно да плаща социалноосигурителни вноски на ниво, еднакво с вноските за задължително социално осигуряване, които частно предприятие трябва да финансира от своите приходи.
(306)
Следователно референтната ставка на вноските на Deutsche Post за социално осигуряване, основаващи се на заплатите (наричана по-нататък „референтната ставка“) трябва да включва общата ставка на вноската (= дела на работодателя + дела на работника) по схеми за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица и дела на работодателя по осигурителни схеми за здравни и медико-социални грижи, както е показано в таблицата:
Фигура 7
Определяне на референтната ставка на социалноосигурителната вноската на Deutsche Post
(307)
Както е показано на Фигура 8, в периода 2003-2010 г., референтната ставка е била между 30 % и 34,1 % от брутното възнаграждение на частните служители (86).
(308)
Германия възразява, че всеки референтен показател, надвишаващ дела на работодателя от социалноосигурителната вноска, би поставил Deutsche Post в неблагоприятно положение спрямо конкурентите, които са задължени да плащат само дела на работодателя. Както обаче показва следващият опростен пример (въз основа на вноските за 2006 г.), Deutsche Post би спечелило безспорно предимство спрямо частните конкуренти, ако референтната ставка се равнява само на дела на работодателя от социалноосигурителните вноски:
1)
Deutsche Post и частният конкурент плащат еднакво нетно възнаграждение в размер на 79,5 EUR съответно на държавен и на частен служител.
2)
Делът от социалноосигурителната вноска на работодателя, както и на служителя, възлиза за всеки от тях на 20,5 % от брутното възнаграждение на частния служител. Когато към дела на служителя от 20,5 EUR се добави нетното възнаграждение от 79,5 EUR, се получава брутното възнаграждение от 100 EUR. Следователно общият размер на социалноосигурителните вноските се равнява на 41 EUR (= 41 % от брутното възнаграждение на частния служител).
3)
Германия твърди, че в допълнение към вноската на държавния служител за разходи за здравно осигуряване (която се приема за равна на вноската на частния служител от 7,5 EUR по осигурителни схеми за здравни и медико-социални грижи), Deutsche Post следва да плаща само дела на работодателя от социалноосигурителните вноски.
4)
Германия изчислява дела на работодателя на базата на действителното възнаграждение на държавния служител от 87 EUR (сбора на нетното възнаграждение от 79,5 EUR и вноската на държавния служител за разходи за здравно осигуряване от 7,5 EUR). Следователно разходите за социално осигуряване възлизат общо на 17,8 EUR (дела на работодателя в размер на 20,5 % от действителното възнаграждение на държавния служител от 87 EUR) и на вноската на държавния служител за разходи за здравно осигуряване от 7,5 EUR.
5)
Въз основа на изчисленията на Германия разходите за социално осигуряване на държавния служител ще достигат едва 25,3 EUR спрямо 41 EUR за частния служител.
(309)
Въпреки че Deutsche Post и частният конкурент плащат еднакво нетно възнаграждение, ако в референтния показател бъде включен делът на служителя от социалноосигурителните вноски, Deutsche Post ще трябва да плаща разходи за социално осигуряване, които са едва около 62 % от вноските за задължително социално осигуряване за частен служител.
(310)
В допълнение трябва да се отбележи, че делът на работодателя от социалноосигурителната вноска (който от 1995 нататък се е движил между 19 % и 21 %) също е бил значително под ставката на вноската от 33 % от действителното възнаграждение на държавните служители, която Законът за пенсиите от 1995 г. определя като референтен показател за вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд. Следователно германският законодател не е предвиждал Deutsche Post да финансира само дела на работодателя, а е изисквал от предприятието да плаща значително по-голяма вноска в разходите за пенсии на държавните служители, а също така да поеме и всички останали разходи за социално осигуряване (например принос към разходите за здравно осигуряване на държавните служители).
(311)
Поради това Комисията отхвърля използването на дела на работодателя от социалноосигурителната вноска като референтна ставка, тъй като държавните служители - за разлика от частните - не са задължени да плащат вноски по схемите за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица. Следователно тези вноски трябва да бъдат включени в референтната ставка, за да се гарантира, че Deutsche Post и частните конкуренти плащат пряко или косвено вноски на еднакви нива.
б) Изчисляване на основното възнаграждение
(312)
Щом нивото на социалноосигурителните вноски, които Deutsche Post трябва да плаща за своите държавни служители, следва да бъде съгласувано с нивото на вноските за задължително социално осигуряване, които трябва да плащат частните конкуренти, е важно Deutsche Post не само да бъде обложено със същата ставка, но и ставката да се прилага към едно и също базово възнаграждение. Както е показано в горния пример, изчисляването на дела на работодателя от 20,5 % на базата на действителното възнаграждение на държавните служители води до вноска от 17,8 EUR, докато частният конкурент трябва да плаща 20,5 EUR (например на база 100 EUR това са 20,5 %).
(313)
Поради това е необходимо да се определи брутно възнаграждение за държавните служители (наричано по-нататък „брутното възнаграждение за държавните служители“), което предвижда базово възнаграждение, равно на брутното възнаграждение за частните служители. Приема се, че вноската за здравно осигуряване на държавните служители се равнява на вноската на частните служители по осигурителните схеми за здравни и медико-социални грижи. Следователно оставащата разлика между брутното възнаграждение и действителното възнаграждение е равна на дела на служителя от вноските по схемите за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица. Следващата формула преобразува действителното възнаграждение в брутно възнаграждение, което е равно на брутното възнаграждение на частните служители:
Таблица 6
Изчисляване на брутното възнаграждение на държавните служители (въз основа на вноските за 2006 г.)
Брутно възнаграждение за държавните служители =
(314)
Ако вземем например вноските за 2006 г., брутното възнаграждение за държавните служители надвишава с 15 % действителното възнаграждение на държавните служители. Следователно този процент дава количествено изражение на грешката, която би била допусната, ако като база за изчисление на социалноосигурителните вноски на Deutsche Post, сравнени с вноските за задължително социално осигуряване на частните конкуренти, се използва действителното вместо брутното възнаграждение. Даденият в съображение 308 пример онагледява тази позиция, тъй като делът на работодателя в размер на 20,5 EUR, който правилно се основава на брутното възнаграждение, надвишава с 15 % дела на работодателя в размер на 17,8 EUR, който би се формирал от неточната база на действителното възнаграждение.
(315)
Поради това Комисията констатира, че референтната ставка на социалноосигурителните вноски на Deutsche Post трябва да се основава на вноската на работодателя и на служителя за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица и вноската на работодателя по осигурителните схеми за здравни и медико-социални грижи. Референтната ставка трябва да се приложи към брутното възнаграждение на държавните служители (както е определено в Таблица 6).
VII.3.2.2. Основани на заплатите социалноосигурителни вноски, плащани от Deutsche Post за неговите държавни служители
(316)
Съгласно член 16, параграф 1 от PostPersRG от 1994 г. Deutsche Post е трябвало да плаща годишна вноска в размер на 2,045 млрд. ЕUR в пенсионния фонд за периода 1995-1999, с общ размер 10,225 млрд. ЕUR. Съгласно член 16, параграф 2 от PostPersRG от 1994 г. от 2000 г. нататък Deutsche Post плаща ставка от 33 %. Тази ставка се прилага към действителното възнаграждение на държавните служители.
(317)
При оценката на необходимостта от и пропорционалността на помощта обаче трябва да се вземе предвид и фактът, че от икономическа гледна точка Deutsche Post не трябва да поема цялата вноска за пенсионния фонд в размер на 2,045 млрд. EUR, съответстваща на 33 % от действителните възнаграждения. В това отношение Комисията е на мнение, че трябва да се прави разграничение между периода 1995-2002 г. и периода от 2003 г. до днес.
а) Вноска на Deutsche Post за периода 1995-2002 г.
(318)
Германия твърди, че Deutsche Post е плащало социалноосигурителни вноски, надвишаващи вноските за задължително социално осигуряване, които е трябвало да плащат конкурентите, особено предвид годишните еднократни плащания за пенсионния фонд в размер на 2,045 млрд. EUR от 1995 г. до 1999 г. Следователно за периода до 1999 г., но също така през целия обхванат от разследването период, Deutsche Post е плащало най-малко равностойни, ако не и по-високи вноски от частните дружества. Съответно, не е възможно да бъда установено, че пенсионната субсидия е поставила Deutsche Post в по-благоприятно положение спрямо неговите конкуренти. Комисията трябва да отхвърли този аргумент, тъй като той не отчита специфичните регулаторни мерки, които германските власти са определили с оглед покриването на разходите за услугите с нерегулирани цени.
(319)
В настоящото решение Комисията констатира, че Deutsche Post е било в по-благоприятно положение спрямо своите конкуренти на пазарите с нерегулирани цени, тъй като част от действителните разходи за социално осигуряване на държавните служители, работещи за тези услуги, не се покриват от въпросните услуги. Вместо това тази част от действителните разходи за социално осигуряване е била прибавена към услугите с регулирани цени, приходите от които се запазват на достатъчно високо ниво, за да позволят финансирането на разходи в допълнение към разходите, произтичащи от услугите с регулирани цени.
(320)
Отчетите за управлението на Deutsche Post от 1995 г. нататък показват, че предприятието е заделило за услугите с нерегулирани цени само сума за социалноосигурителни вноски, която се основава на нормативно определената ставка на вноската. В допълнение, счетоводните данни за регулаторите за 2002 г. и следващите години потвърждават тази практика. Така че икономическото предимство за услугите с нерегулирани цени е съществувало преди и след 1999 г., тъй като тези услуги безспорно са били освободени от произтичащите разходи.
(321)
Твърдението на Германия, че Deutsche Post е претърпяло вреди от сравнително неблагоприятно положение на пазарите с регулирани цени, тъй като е трябвало да финансира по-високи разходи за социално осигуряване поради годишните еднократни плащания от 1995 г. до 1999 г., не се подкрепя от фактите. Първо, Deutsche Post все още се е ползвало от изключително право за повечето от услугите с регулирани цени. Второ, и което е особено важно, цените за услугите, предмет на изключително право, са определени на достатъчно високо ниво, за да покриват тези разходи за сметка на базата от потребители.
(322)
За периода до 1995 г. регулирането на цените се основава на Наредбата за пощите (Postdienstverordnung) (87) от 24 юни 1991 г., която постановява, че цените за монопола трябва да са балансирани. В административната практика това включва разходите за пенсии. За периода 1995-1997 г. регулирането на цените се основава на Закона за регламентиране на далекосъобщенията и системата на пощите от 14 септември 1994 г. (Gesetz über die Regulierung der Telekommunikation und des Postwesens, BGBl. I, стр. 2325, 2371). Член 4 във връзка с членове 2 и 7 от него разрешават приходите от услуги с регулирани цени да покриват не само разходите, произтичащи от регулираните услуги, включително вноските в пенсионния фонд, но също така да финансират разходите за услугите с нерегулирани цени.
(323)
Както показват годишните счетоводни отчети на Deutsche Post, по времето на пенсионната реформа от 1995 г. регулираните цени са се запазили на същото ниво като цените, приложими когато Deutsche Post все още е трябвало да плаща всички разходи за пенсии. Въпреки че по-късно разходите за пенсии са били ограничени до нивото на еднократната сума (от 1995 г. до 1999 г.) или са били фиксирани на 33 % от общия размер на заплатите на държавните служители (считано от 2000 г. нататък), които са намалявали всяка година, регулираните цени не са били съответно намалени, за да покриват само социалноосигурителните вноски в съответствие със задължителните социалноосигурителни вноски, плащани от конкурентите. Тъй като определените вноски в пенсионния фонд до 1999 г. (2,045 млрд. ЕUR годишно) остават приблизително равни на разходите за пенсии през 1994 г., за Deutsche Post икономическата ситуация по отношение на покриването на разходите за пенсии от услугите с регулирани цени не се променя. Нивото на приходите на Deutsche Post, както и неговата вноска в пенсионния фонд, остават в равновесие.
(324)
В PostG от 1997 г. ясно се постановява, че регулираните цени следва да покриват не само разходите за ефективно предоставяне на услугите, но също така тежестите, например разходите за социално осигуряване на държавните служители. Следователно в The PostG от 1997 г. изрично се признава, че приходите от услуги с регулирани цени трябва да се определят така, че да гарантират покриване на всички еднократни плащания. Тъй като изглежда германският законодател е сметнал, че тогавашното ниво на регулираните цени е отговаряло на изискванията на PostG от 1997 г., той е решил цените да бъдат запазени на нивото от 1997 г. до 1999 г. Впоследствие на 27 март 2000 г. министърът на икономиката и технологиите е взел решение одобрените на 1 септември 1997 г. цени да останат в сила до 31 декември 2002 г.
(325)
Следователно регулираните цени са били запазени на исторически високо ниво и не са били понижени до ниво, при което Deutsche Post би трябвало да понесе вреди от сравнително неблагоприятно положение.
(326)
От 2000 г. Deutsche Post е дори в още по-добро положение спрямо своите конкуренти, тъй като определените вноски в пенсионния фонд са понижени на 33 % от действителното възнаграждение на държавните служители. В абсолютно изражение това ниво води до намаление на разходите от 2,045 млрд. EUR на 735 млн. EUR (дори и по-ниско през следващите години, тъй като броят на държавните служители намалява и тази тенденция се компенсира само частично от повишението на заплатите). Тъй като регулираните цени са се запазили на исторически високо ниво, от 2000 г. нататък Deutsche Post е можело да генерира значителни печалби от услугите с регулирани цени.
(327)
Като прави преглед на рентабилността на Deutsche Post от услуги с регулирани цени за целия период от 1995 г. до 2002 г., проучването на WIK стига до заключението, че Deutsche Post не е претърпяло загуби от услугите с регулирани цени, например в периода до 1999 г., въпреки еднократните плащания за пенсионния фонд. Проучването на WIK даже показва значителна положителна възвращаемост от 2000 г. нататък.
(328)
Поради това Комисията трябва да отхвърли твърдението на Германия, че Deutsche Post е било поставено в по-лоша позиция от конкурентите по отношение на покриването на социалноосигурителните вноски при услугите с регулирани цени и че преди 2002 г. пенсионната субсидия е била необходима и пропорционална.
(329)
Независимо от гореизложеното, Комисията приема, че в този случай съществуват достатъчно данни за определяне на точното ниво на основаните на заплатите социалноосигурителни вноски, които Deutsche Post е платило в периода 1995-2002 г. Комисията е на мнение, че такова количествено определяне не може основателно да се базира на последващи констатации, че известна част от разходите за социално осигуряване от услуги с нерегулирани цени е била прехвърлена, за да се финансира от приходи от услуги с регулирани цени, и че като цяло Deutsche Post не е било ощетено от схемата за пенсионен фонд, тъй като приходите от регулирани услуги фактически са били определени на ниво, достатъчно да покрие вноските на предприятието в пенсионния фонд, в това число и прехвърлените тежести. Също така е невъзможно да се разработи метод, по който държавата членка да изчисли ставката на вноските за този период. Комисията счита, след оценка на правните основания за действащите регулирани цени от 1995 г. до 2002 г., че методът, по който компетентните органи са определили на ex-ante основа състава на регулираните цени, не може да бъде изведен със сигурност от законовите разпоредби. По-конкретно, в този случай не може със сигурност да се докаже, че когато компетентните органи са определили регулираните цени на ниво, което в крайна сметка фактически е покрило прехвърлените разходи, в своето решение те безпогрешно са определили част от регулираната цена, която да покрие размера на заявените тежести от услугите с нерегулирани цени.
(330)
За разлика от решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г., в които тези тежести са изрично признати и одобрени от регулаторния орган в пощенския сектор, това предварително фактическо покриване може да се е дължало на съображения на компетентните органи по определяне на цените, свързани с развитието на други разходни компоненти или с тенденциите при други икономически променливи. Следователно в този случай това предварително фактическо покриване не е достатъчно за точното и несъмнено количествено измерване на това доколко компетентните органи са увеличили регулираните цени, за да ги съобразят със заявените тежести по отношение на услугите с нерегулирани цени.
(331)
Напротив, от решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г. може безспорно да се установи как регулаторният орган в пощенския сектор е формирал състава на регулираните цени за периода от 1 януари 2003 г. Сигурно е, че те недвусмислено са определени на по-високо ниво с оглед да покрият тежестите от услугите с нерегулирани цени с приходите от услугите с регулирани цени.
б) Вноската на Deutsche Post от 2003 г.
(332)
PostG 1997 позволява на Deutsche Post да поиска от регулатора при определянето на допустимото ниво на приходите от изключителното право и регулираните услуги да включи в разходите, които да бъдат възстановени за сметка на потребителите, наред с останалото и „допълнителната социална тежест“, както и разходите за ефективно предоставяне на универсалната услуга. Този метод се прилага от регулаторният орган в пощенския сектор за първи път в решението за прагове на цените от 2002 г. Регулаторният орган в пощенския сектор одобрява тежестта от допълнителните социалноосигурителни вноски също така в решенията за прагове на цените от 2007 и 2011 г. Фактът, че само част от услугите с регулирани цени подлежат на предварителен ценови контрол, не променя оценката на Комисията. Независимо от това Deutsche Post е имало право да възстанови цялата тежест, като се възползва от господстващото си положение. В този смисъл няма значение дали регулаторът е упражнявал предварителен или последващ ценови контрол.
(333)
Регулаторният орган в пощенския сектор последователно одобрява искането на Deutsche Post за рефинансиране на тежест № 2 (действителните разходи за социално осигуряване, надвишаващи нормативно определената ставка на вноската) от приходите от услуги с регулирани цени. С оглед определяне на допълнителните разходи за социално осигуряване (тежест № 2) за 2001 г., действителните социалноосигурителни вноски на Deutsche Post за неговите държавни служители в размер на [40-45 %] от действителните възнаграждения (88) са съпоставени с нормативно определената вноска. Тази референтна вноска се формира от дела на работодателя от вноските за социално осигуряване, осигуряването за злополука и допълнителното пенсионно осигуряване, които заедно достигат общо [20-25 %] от действителното възнаграждение.
(334)
Разликата между двете ставки от [15-20 %] от действителното възнаграждение на държавните служители е включена в тежест № 2 и е покрита с приходите от услуги с регулирани цени (вж. таблица 2).
(335)
Следователно от икономическа гледна точка Deutsche Post не плаща ставка в размер на 33 % от действителното възнаграждение като основани на заплатите социалноосигурителни вноски, а само [20-25 %]. От 2003 г. нататък разликата се поема от базата от потребители, която плаща цени, изчислени така че да покриват разходите за социално осигуряване на Deutsche Post за услугите, за които предприятието има изключително право до 2007 г., както и за универсалните услуги, по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение.
(336)
С цел да се съпостави приложената към действителното възнаграждение ставка с нивото на социалноосигурителните вноски на конкурентите, действителното възнаграждение трябва да бъде преобразувано в брутното възнаграждение на държавните служители.
(337)
Действителното възнаграждение отговаря на [85-90 %] от брутното възнаграждение на държавните служители (89). Въз основа на това [20-25 %] от действителното възнаграждение отговарят на [17,5-22,5 %] от брутното възнаграждение.
(338)
В резултат на ограничаването на 33 % на вноската на Deutsche Post в пенсионния фонд и одобряването на тежест № 2 от регулаторният орган в пощенския сектор, нивото на плащаните от Deutsche Post социалноосигурителни вноски, основани на заплатата, е [17,5-22,5 %] от брутното възнаграждение на държавните служители.
VII.3.2.3. Съпоставка
а) Периодът между 1995 и 2002.г
(339)
През периода между 1995 г. и 2002 г. приходите от цените, прилагани от Deutsche Post в запазения сектор, значително намаляват действителната икономическа тежест от вноската на предприятието за покриване на неговите разходи за социално осигуряване. При все това, при липсата на заделен за тази цел елемент на цените, Комисията може да установи единствено, че нивото на вноската на Deutsche Post остава под референтната ставка. Комисията не може да изчисли точната разлика между тези две нива или да разработи метод, който би позволил на държавата членка да направи това.
б) Периодът от 2003 г. насам
(340)
С оглед да се сравни нормативно определената ставка на вноската с референтната ставка, трябва да се отбележи, че нормативно определената ставка на вноската се основава на действителното възнаграждение на държавните служители, което е твърде ниско базово възнаграждение в сравнение с брутното възнаграждение на частните служители. Ето защо нормативно определената ставка на вноската трябва да се преизчисли като процент от брутното възнаграждение на държавните служители.
(341)
Съпоставката за 2006 г. показва, че услугите с нерегулирани цени са били ефективно натоварени със социалноосигурителни вноски в размер на [17,5-22,5 %] от брутното възнаграждение на държавните служители ([20-25 %] от действителното възнаграждение на държавните служители) в сравнение с референтната ставка от 33,5 %. Следователно по отношение на ставките на социалноосигурителните вноски през 2006 г. Deutsche Post се е ползвало от сравнително предимство в размер на [10-15 %] от брутното възнаграждение на държавните служители.
Таблица 7
Съпоставка на нормативно определената ставка на вноската с референтната ставка на вноската на Deutsche Post за социално осигуряване през 2006.г
Ставка на социалноосигурителната вноска
Нормативно определена ставка на вноската
Референтна ставка на поетата от Deutsche Post социалноосигурителна вноска
като процент от
Брутно възнаграждение на частните служители
Брутно възнаграждение на държавните служители
Брутно възнаграждение на държавните служители
Дял на работодателя
20,50 %
17,84 %
20,50 %
Здравно осигуряване
6,65 %
5,79 %
6,65 %
Осигуряване за медико-социални грижи
0,85 %
0,74 %
0,85 %
Осигуряване за безработица
3,25 %
2,83 %
3,25 %
Пенсионно осигуряване
9,75 %
8,48 %
9,75 %
Дял на служителя
20,50 %
Здравно осигуряване
6,65 %
Осигуряване за медико-социални грижи
0,85 %
Осигуряване за безработица
3,25 %
3,25 %
Пенсионно осигуряване
9,75 %
9,75 %
Допълнително пенсионно осигуряване
[0-5 %]
Осигуряване за злополука
[0-5 %]
Ставка на вноската
[17,5-22,5 %]
33,50 %
(342)
Таблица 7 показва, че референтното ниво за Deutsche Post възлиза на 33,5 % от брутното възнаграждение на държавните служители и е с [10-15] процентни пункта по-високо от нивото, което Deutsche Post е плащало в действителност.
(343)
Разликата от [10-15] процентни пункта за 2006 г. надвишава номиналната разлика от [8-13] % между референтната ставка от 33,5 % и нормативно определената ставка на вноската от [20-25] %. Разликата включва горница от [2-3] процентни пункта, която отразява факта, че номиналната нормативно определена ставка на вноската от [20-25] % неправилно се основава на действителното възнаграждение на държавните служители, а не на брутното им възнаграждение, което се равнява на брутното възнаграждение на частните служители.
VII.3.2.4. Предварителни заключения относно необходимостта и пропорционалността
(344)
Пенсионната субсидия, която покрива нуждите от финансиране на пенсионния фонд над вноската от 33 % от действителното възнаграждение на държавните служители на Deutsche Post, не е необходима, нито пропорционална, по следните причини:
1)
Между 1995 г. и 2002 г. Deutsche Post в действителност е платило разходи под референтното ниво, но точната разлика не може да се определи.
2)
От 2003 г. нататък Deutsche Post е платило разходи със среден размер около [17,5-22,5] % от брутното възнаграждение на своите държавни служители в сравнение със средната референтна ставка от 32 % от брутното възнаграждение на държавните служители; оставащите разходи са се поемали от потребителя, тъй като приходите, разрешени съгласно прага на цените, включват тежестта от допълнителните разходи за социално осигуряване, които покриват оставащите [10-15 %] от брутното възнаграждение на държавните служители.
(345)
Разликата в ставката от 2003 г. нататък се дължи на два фактора:
1)
Нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски, плащани от предприятията в сектора на писмовните/колетните пратки, е 41 % от брутното възнаграждение. За да бъде съпоставено с със социалноосигурителната вноска, която Deutsche Post плаща за своите държавни служители, трябва да се направи корекция, която да отчита факта, че държавните служители поемат 30-50 % от своите разходи за здравни и медико-социални грижи. Тази вноска на държавните служители се равнява на дела на служителя от разходите за здравни и медико-социални грижи, който възлиза на 7,5 % от брутното възнаграждение.
2)
Вноската на Deutsche Post се изчислява въз основа на действителното, а не на брутното възнаграждение на държавните служители. Следователно референтната ставка за държавните служители на Deutsche Post е 33,5 % от брутното възнаграждение. Облекчение, което надхвърля това ниво, по правило нито е необходимо, нито е пропорционално.
(346)
За периода 1995-2002 г. не е възможно да се определи точната част от облекчението, надхвърляща размера, който може да се приеме за необходим и пропорционален. От 2003 г. нататък тази част съответства на [10-15 %] от брутното възнаграждение.
VII.3.2.5. Въздействие на конкретната конкурентна и регулаторна среда върху необходимостта и пропорционалността
(347)
Оценката на необходимостта и пропорционалността на пенсионната субсидия трябва обаче да вземе предвид конкретната конкурентна и регулаторна среда.
(348)
Както е обяснено в раздел II.2.1, до 31 декември 2007 г. Deutsche Post се е ползвало от изключителни права по отношение на някои услуги за писмовни пратки. Те са му предоставени до тази дата по силата на член 52 от PostG от 1997 г. със задължението за универсална услуга, предвидено в раздел 2 от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (90) и в член 11 от PostG от 1997 г. От 1 януари 2008 г. нататък предприятието предоставя универсални услуги на доброволни начала.
(349)
Докато Deutsche Post е разполагало с изключителни права по отношение на някои услуги за писмовни пратки, неговите конкуренти не са можели да предлагат своите услуги на тази част от пощенския пазар. Фактът, че регулаторният орган в пощенския сектор е разрешил на Deutsche Post изцяло да рефинансира частта от разходите за социално осигуряване на държавните служители, произтичащи от предоставянето на запазени услуги, която превишава нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски на неговите конкуренти, чрез увеличени регулирани цени, показва, че е съществувала малка вероятност това да повлияе на търговията в степен, противоречаща на общия интерес.
(350)
Според обосновката за задължението за универсална услуга на конкурентен пазар пощенските оператори не биха предлагали определени услуги в селски и отдалечени райони, или поне не на достъпни цени. Ето защо в член 4 от Директива 97/67/ЕО всяка държава членка се задължава да гарантира, че потребителите ще се ползват от правото на универсална услуга, което включва непрекъснатото осигуряване на пощенски услуги с определено качество във всички части на тяхната територия на цени, достъпни за всички потребители.
(351)
В този смисъл германското национално законодателство вменява конкретно задължение на всеки пощенски оператор с господстващо положение на даден пазар, което попада в обхвата на задължението за универсална услуга. Съгласно член 2 от PDLV (91) такива оператори трябва да предлагат услуги на този пазар при равни условия за всички потребители. Досега само Deutsche Post се е ползвало с такова господстващо положение и е било обект на това задължение.
(352)
След приватизацията Deutsche Post не е получавало държавна помощ като компенсация за предоставянето на универсални услуги. То обаче получава компенсация за разходите, произтичащи от гарантираната универсална услуга, от приходите от услуги с регулирани цени, по отношение на които заема господстващо положение. Комисията смята за целесъобразно да вземе предвид този факт при оценката на необходимостта и пропорционалността на пенсионната субсидия.
(353)
Поради това Комисията заключава, че що се отнася до разходите за социално осигуряване на държавните служители, направени за предоставянето на услуги с регулирани цени, които попадат в обхвата на задължението за универсална услуга и по отношение на които Deutsche Post заема господстващо положение, фактът, че регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил пълното финансиране на тези разходи за социално осигуряване чрез увеличени регулирани цени - дори ако тези разходи за социално осигуряване превишават нивото, което обичайно се плаща от конкурентите - не влияе на търговията в степен, противоречаща на общия интерес. Това заключение се основава на конкретната конкурентна и регулаторна среда, в която се предоставят услугите. Следователно неговото приложно поле не може да бъде разширено до други сектори.
VII.3.3. Заключение
(354)
Следователно може да се заключи, че от 2003 г. нататък Deutsche Post е платило за държавните служители, работещи в областта на услугите с нерегулирани цени, ниво на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски, което е с 11-14 процентни пункта под ставките на вноските на неговите конкуренти.
Фигура 8
Сравнително предимство по отношение на ставката на социалноосигурителните вноски спрямо услугите с нерегулирани цени (ставки на вноските като процент от брутното възнаграждение на държавните служители)
[…]
(355)
За постигането на целта за постепенно отваряне на пазара за пощенски услуги ниските социалноосигурителни вноски не са нито необходими, нито пропорционални. На разглежданите пазари Deutsche Post е в жестока конкуренция с останалите предприятия. Ето защо Комисията счита, че по-ниско ниво на вноските влияе на търговията в степен, противоречаща на общия интерес, и не може да се приеме за съвместимо с вътрешния пазар.
(356)
Несъвместимата част от пенсионната субсидия за периода след 1 януари 2003 г. се изчислява като разликата между референтната ставка и нормативно определената ставка на вноските, умножена по общия размер на брутното възнаграждение на държавните служители, работещи в областта на услугите с нерегулирани цени, по следната формула:
Таблица 8
Формула за изчисляване на несъвместимата помощ за периода след 1 януари 2003 г.
Несъвместима помощ =
=
(референтна ставка - нормативно определена ставка на вноската)
×
Общ размер на брутното възнаграждение на държавните служители в областта на услугите с нерегулирани цени
(357)
Въз основа на наличните данни полученото сравнително предимство за периода 2003-2010 г. възлиза на [500-1 000] млн. EUR (вж. приложението). През този период годишният размер на несъвместимата помощ спада от […] млн. EUR през 2003 г. на […] млн. EUR през 2010 г. поради намаляващия брой на държавните служители.
VII.3.4. Отговор на аргументите, представени от Германия
(358)
В решението за разширяване от 2011 г. са изразени съмнения относно необходимостта и пропорционалността на пенсионната субсидия, тъй като социалноосигурителните вноски, плащани за услугите с нерегулирани цени, са с 11-14 % по-ниски от тези на частните конкуренти. В решението за разширяване от 2011 г. полученото предимство се определя в количествено отношение в диапазона 100-200 млн. EUR годишно.
(359)
Германия представя две основни възражения в отговор на решението за разширяване от 2011 г.:
1)
Германия настоява, че референтната ставка може да се основава само на дела на работодателя от социалноосигурителните вноски, тъй като частните предприятия не са законово задължени да плащат вноската на служителите. Нещо повече, референтната ставка трябва да отчита факта, че Deutsche Post винаги е плащало възнаграждения, които са по-високи от „конкурентните“.
2)
Германия твърди, че Комисията не е успяла да докаже, че приходите от универсални услуги с регулирани цени са достатъчни за финансиране на заявените тежести от допълнителни разходи за социално осигуряване.
VII.3.4.1. Комисията с право включва вноската на служителите в референтната ставка и не коригира нивото на възнаграждението спрямо дадено „конкурентно възнаграждение“.
(360)
Германия твърди, че всеки референтен показател, надвишаващ дела на работодателя от социалноосигурителната вноска, би поставил Deutsche Post в неблагоприятно положение спрямо конкурентите, които са задължени да плащат само дела на работодателя.
(361)
По първия аргумент Комисията отбелязва, че държавните служители - за разлика от частните - не са задължени да плащат вноски по схемите за пенсионно осигуряване и осигуряване за безработица. Следователно тези вноски трябва непременно да бъдат включени в референтната ставка, за да се гарантира, че Deutsche Post и частните конкуренти плащат преки и косвени вноски с еднакъв размер.
(362)
Германия освен това твърди, че референтната ставка не се прилага за брутното или действителното възнаграждение на държавните служители, а само за „конкурентното възнаграждение“. В счетоводните данни за регулаторите за 2002, 2007 и 2011 г. Deutsche Post счита, че „конкурентното възнаграждение“ следва да се основава на ETV възнаграждението или на определените в колективните трудови договори възнаграждения в пощенския сектор от 2003 нататък.
(363)
В счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. „конкурентното“ възнаграждение се определя като минималното възнаграждение за 2007 г., което е по-ниско дори от ETV възнаграждението.
(364)
Германия твърди, че е необходимо изчислението да се основава на тези „конкурентни“ възнаграждения с оглед поставяне на разходите за социално осигуряване на Deutsche Post на същото ниво като тези на неговите конкуренти.
(365)
Комисията не може да приеме този аргумент, тъй като помощта трябва да е ограничена до необходимия минимум, за да се гарантира, че постепенният преход от ситуация на сериозно ограничена конкуренция към ситуация на действителна конкуренция на нивото на Съюза се осъществява при приемливи икономически условия.
(366)
Би било непропорционално помощта да се увеличи до такава степен, че от 1995 г. нататък Deutsche Post да трябва да финансира само социалноосигурителни вноски, основани на „конкурентни“ възнаграждения, които не отразяват условията на пазара на труда в предишните години. Разликите в нивата на възнагражденията за персонал, назначен на различни етапи във времето от заварени и нови участници на пазара, са обичайно явление в икономическия живот.
(367)
В решението по делото за държавна помощ France Telecom (92) Комисията също отхвърля представените от Франция аргументи, че нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски следва да отразяват факта, че държавните служители получават по-високи възнаграждения от служителите на конкурентите. В този контекст Комисията е отбелязала, че благодарение на държавните служители в момента на отваряне на пазара завареният оператор е разполагал с добре квалифициран и компетентен персонал, без който не би могъл да запази позицията си на пазара. При всички случаи би било напълно неестествено да се изтъкнат конкретни слабости на заварения пощенски оператор и да се пренебрегнат неговите важни предимства по отношение например на пазарен дял, разпознаваемостта на марката и базата от клиенти.
(368)
И накрая, изчисленията на Deutsche Post не могат убедително да докажат, че без задължението за назначаване на държавни служители предприятието би постигнало изчислените икономии от разходите за възнаграждения. Дори ако приемем, че през 1995 г. държавните служители биха преминали ефективно към статут на частни служители, не е установено нито колко държавни служители са щели да бъдат заменени от частни служители през 1995 г., нито какви са щели да бъдат нивата на възнагражденията. Дори само общият брой на държавните служители на Deutsche Post през 1995 г. (93) прави неправдоподобно предположението, че би било законово и икономически възможно от 1995 г. нататък всички държавни служители да бъдат заменени с частни служители на по-ниски заплати и със същата производителност.
(369)
Поради това Комисията отхвърля възраженията на Германия във връзка с референтната ставка и възнагражденията.
VII.3.4.2. Относно твърдението на Германия, че приходите от услуги с регулирани цени са недостатъчни за финансиране на предявените тежести
(370)
Германия твърди, че Комисията е оценила само нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски за услугите с нерегулирани цени, но не е проверила дали печалбата от универсалните услуги с регулирани цени е достатъчна за финансиране на заявените тежести.
(371)
Германия предлага обосновка в две направления. На първо място тя твърди, че Комисията не е доказала, че националният регулаторен орган в пощенския сектор действително е одобрил заявените от Deutsche Post тежести. На второ място Германия твърди, че дори ако регулаторът е одобрил тези тежести, печалбите от универсалните услуги с регулирани цени не са били достатъчни за финансирането им. Германия е представила две експертни проучвания - от професор Weber и от CTcon - за да покаже, че услугите с регулирани цени са били недостатъчни за покриването на заявените тежести от допълнителни разходи за социално осигуряване и, следователно Deutsche Post е получило недостатъчни компенсации за допълнителните си разходи за социално осигуряване.
а) Решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г. се основават на счетоводните данни за регулаторите, представени от Deutsche Post, и утвърждават всички заявени тежести.
(372)
Налице са документални доказателства, че след решението за прагове на цените от 2002 г. Регулаторният орган в пощенския сектор е одобрил тежестите на Deutsche Post и е определил регулираните цени така, че да ги покриват. Решенията за прагове на цените от 2007 и 2011 г. също потвърждават, че регулаторният орган в пощенския сектор е приел претенциите на Deutsche Post и е одобрил финансирането на заявените допълнителни разходи за социално осигуряване от приходите от услуги с регулирани цени.
б) Проучването на професор Weber не подкрепя твърдението, че приходите от универсални услуги с регулирани цени са недостатъчни за покриване на заявените от Deutsche Post тежести.
(373)
Проучването на професор Weber обхваща периода от 1995 г. до 2010 г. и в него се подчертава, че Deutsche Post се е ползвало не само от пенсионната субсидия, но също и от пълно покритие на тежест № 2 от приходите от услуги с регулирани цени (вж. раздел 0 за подробно описание на проучването).
(374)
За да се оцени експертното проучване, е полезно най-напред да се припомни накратко правилото за определяне на цените съгласно член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г. В него се изисква прагът на цените да отчита надлежно разходите за ефективно предоставяне на услугите, тежестта на разходите за предоставяне на универсална услуга, както и разходите, които произтичат от прехвърлянето на пенсионноосигурителните тежести за служителите, които произтичат от правоприемника за Deutsche Bundespost.
Таблица 9
Правило за определяне на цените съгласно член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г.
Праг на цените за регулирани услуги =
=
Разходи за ефективно предоставяне на регулирани услуги + тежести =
=
Общи разходи за регулирани услуги + тежести от нерегулираните услуги
(375)
Регулаторният орган в пощенския сектор трябва да определи регулираните цени така, че приходите да покриват разходите за „ефективно предоставяне“ на услуги с регулирани цени и одобрените тежести. С други думи, регулираните цени финансират изцяло не само общите разходи за регулираните услуги - независимо дали те са обозначени като „тежести“ или като „разходи за ефективно предоставяне на услугите“ - но също и частта от тежестта от услугите с нерегулирани цени. Ето защо в член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г. се гарантира, че одобрените тежести ще бъдат изцяло покрити от приходите от услуги с регулирани цени. Оттук следва, че противно на твърдението на Германия законът изисква услугите с регулирани цени да не бъдат недостатъчно компенсирани поради прехвърлянето на допълнителните разходи за социално осигуряване на служителите в областта на услугите с нерегулирани цени.
(376)
Като първа стъпка в експертното проучване се определят допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители като разликата между всички разходи за социално осигуряване, направени от Deutsche Post за неговите държавни служители (вноска в пенсионния фонд, здравни разходи, осигуряване за злополука, разни осигурителни плащания) и вноските на работодателите по схеми за пенсионно осигуряване и осигуряване за здравни и медико-социални грижи, основани на минималното възнаграждение за 2007 г. Като втора стъпка тази разлика се сравнява с тежест № 2.
(377)
Експертното проучване на професор Weber страда от два основни недостатъка. Първо, в него се преувеличава нивото на допълнителните разходи за социално осигуряване. Второ, в него се пропуска фактът, че в резултат на това преувеличение допълнителните разходи за социално осигуряване включват и елементи от разходите, за които Deutsche Post е получило компенсации, които не са разпределени към тежест № 2, а към други разходни пера. Комисията би искала подробно да подчертае следните недостатъци.
(378)
На първо място, в експертното проучване допълнителните разходи за социално осигуряване се изчисляват с помощта на дела на работодателя от социалноосигурителните вноски. Тежест № 2 обаче се изчислява въз основа на нормативно определената ставка на вноската. Тъй като последната надвишава дела на работодателя от социалноосигурителните вноски, допълнителните разходи за социално осигуряване, изчислени в експертното проучване, са по-големи от тежест № 2. Следователно в експертното проучване са включени допълнителни разходи за социално осигуряване, които регулаторният орган в пощенския сектор счита за разходи за „ефективно предоставяне“.
(379)
На второ място, в експертното проучване се отчита фактът, че тежест № 1 (допълнителни възнаграждения) покрива и част от допълнителните разходи за социално осигуряване (например поради разликата между действителното възнаграждение и „конкурентното“ референтно възнаграждение) и следователно тези разходи се финансират чрез тежест № 1. Други разходи за социално осигуряване, отчетени в експертното проучване, се покриват от отделни тежести (например плащанията за BAnstPT се покриват от тежест № 6) и така се компенсират. Въпреки че общата сума на действителните разходи за социално осигуряване на държавните служители е представена, не се посочва фактът, че допълнителни разходи за социално осигуряване се покриват и от други тежести освен от тежест № 2.
(380)
На трето място, не бива да се забравя, че тежест № 2 съдържа допълнителни разходи за социално осигуряване и на държавни, и на частни служители. Социалноосигурителните вноски на частните служители преди 2003 г. са били по-високи от нормативно определената референтна ставка, тъй като в тези разходи са включени също разходи за лихви в размер на […] млн. EUR за допълнителното пенсионно осигуряване на частните служители. От 2003 г. тези разходи за лихви се разпределят към финансовите разходи и разходите за социално осигуряване на частните служители са под нормативно определената референтна ставка.
(381)
Тъй като в експертното проучване е включен пълният размер на тежест № 2 като компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители, облекчението за разходите за социално осигуряване на държавните служители е прекомерно преди 2003 г. и недостатъчно след 2003 г. С оглед изчисляване на съответната компенсация, която тежест № 2 е осигурила за допълнителните разходи за социално осигуряване на държавните служители, тежест № 2 трябва да бъде разделена между държавните и частните служители.
(382)
Оттук следва, че установената в проучването недостатъчна компенсация е подвеждаща, тъй като в проучването се пропуска фактът, че заявените допълнителни разходи за социално осигуряване се покриват не само от тежест № 2 и че регулаторният орган в пощенския сектор разглежда като разходи за „ефективно предоставяне“ завишена част от разходите за социално осигуряване. Съответно коригиране на грешките в експертното проучване, свързани с компенсирането, изравнява тежестите и допълнителните разходи за социално осигуряване съгласно изискванията на член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г.
(383)
Възражението на Германия, че Комисията е допуснала грешка в решението за разширяване от 2011 г., като е изчислила сравнителното предимство само за услугите с нерегулирани цени, следователно трябва да бъде отхвърлено, тъй като съгласно член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г. регулаторният орган в пощенския сектор трябва да определя прага на цените по такъв начин, че приходите от услуги с регулирани цени да покриват разходите за ефективно предоставяне на услуги с регулирани цени и одобрените тежести.
в) Отсъствие на доказателства за недостатъчна компенсация за допълнителните разходи за социално осигуряване според проучването на WIK
(384)
Като се позовава на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., Германия твърди, че Deutsche Post е претърпяло значителни загуби от своите услуги с регулирани цени от 1990 г. нататък, тъй като приходите от услуги с регулирани цени са били погълнати от разходите за услугите с регулирани цени, както и от нетните разходи за изпълнение на задължението за универсална услуга (94). Поради това Германия отхвърля аргумента на Комисията, че печалбата от услуги с регулирани цени би била достатъчна за финансиране на всички допълнителни разходи за социално осигуряване от услугите с нерегулирани цени.
(385)
На първо място, Комисията отбелязва, че от решенията на регулаторния орган в пощенския сектор от 2003 г. нататък е видно, че регулаторът е определил дял от приходите от услуги с регулирани цени като компенсация за тежест № 2. Следователно наличието на принос от приходите от услуги с регулирани цени е установено по безспорен начин от решенията на регулаторния орган в пощенския сектор.
(386)
На второ място, проучването на WIK показва, противно на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., че от 2000 г. услугите с регулирани цени са постигнали значителни положителни маржове на печалбите от продажбите в размер над [6,5--8,5] %.
Фигура 9
Изчисляване на възвращаемостта на продажбите при услугите с регулирани цени въз основа на проучването на WIK Study
[…]
Забележка:
Изчисленията се основават на корекциите на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. в проучването на WIK. Освен това се приема, че услугите с регулирани цени покриват всички загуби от универсалните услуги с нерегулирани цени. Занижената печалба през 2007 г. се дължи най-вече на извънредните амортизационни разходи за портфейла на недвижимите имоти.
(387)
Увеличените печалби от 2000 г. нататък са пряко свързани с намаляването на определените пенсионни вноски съгласно Закона за пенсиите от 1995 г. Докато през 1999 г. Deutsche Post е осъществило годишно еднократно плащане в размер на 2,045 млрд. EUR, съответната сума през 2000 г. е била едва 735 млн. EUR (33 % от действителното възнаграждение на държавните служители). Тъй като през 2000 г. регулаторният орган в пощенския сектор не е коригирал към намаление регулираните цени в съответствие с намалените пенсионни вноски, печалбата на Deutsche Post значително се е увеличила. Дори след решението за прагове на цените от 2002 г. реализираната печалба пак остава на високо ниво, тъй като регулираните цени не са били достатъчно намалени, за да отговорят на разходите за услугите с регулирани цени.
(388)
Що се отнася до критиките на Германия по отношение на проучването на WIK, Комисията смята, че проучването предоставя по-подходящо описание на икономическото положение на Deutsche Post като цяло и на печалбата от услуги с регулирани цени в частност, отколкото счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. Причините са следните:
i) по-подходящо разпределяне на разходите към търговските услуги
(389)
Съгласно решението по делото Chronopost търговските услуги трябва да поемат собствените си преки разходи и да осигуряват достатъчен принос в общите разходи. Подходящото разпределяне на разходите между различните услуги може да се докаже или чрез външни референтни показатели (например пазарни цени), или чрез вътрешни данни за разходите (95).
(390)
Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. се основават на принципа, заложен в член 20, параграф 2 от PostG от 1997 г., в който се предвижда, че към услугите с нерегулирани цени следва да се разпределят само разходите за ефективно предоставяне на услугата, докато всички тежести (например допълнителните разходи за назначаване на персонала на Postdienst и нетните разходи за задължението за универсална услуга) трябва да се финансират от приходите от услуги с регулирани цени. При все това в прегледа му на счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., сравнени с рентабилността на частните конкуренти, в проучването на WIK се установява, че Deutsche Post разпределя твърде голям дял от тежестите към услугите с регулирани цени и твърде малко разходи към търговските услуги.
(391)
Констатациите на проучването на WIK се потвърждават от оценката на твърдяните „конкурентни“ референтни показатели, които Deutsche Post е използвало при изчисляването на отделните тежести. Както беше показано по-горе, нормативно определената ставка на вноската за изчисляване на тежест № 2 (допълнителни разходи за социално осигуряване) е твърде нисък референтен показател в сравнение с вноските за задължително социално осигуряване, които трябва да плащат частните конкуренти. Нещо повече, като се има предвид например инфраструктурната тежест на мрежата от пощенски клонове, това е един напълно хипотетичен референтен показател, тъй като не може да се потвърди, че Deutsche Post не би поддържало собствени пощенски клонове след 1990 г. без универсалното задължение. По същия начин не може да се докаже, че след 1990 г. Deutsche Post би работило изключително с персонал, на който да трябва да плаща възнаграждения на нивото на минималната заплата за 2007 г.
(392)
Поради това Комисията заключава, че проучването на WIK предлага по-подходяща основа за установяване на разходите, които да бъдат разпределени към търговските услуги.
(393)
В допълнение, определянето на разходите следва да се извършва при спазване на общите счетоводни принципи съгласно Директива 97/67/ЕО и Директива 2006/111/ЕО. Нито увеличените амортизационни разходи, нито увеличените разходи за допълнително пенсионно осигуряване са включени в годишните счетоводни отчети на Deutsche Post. Такива разходи обичайно се покриват от нетната печалба на предприятието и това важи за Deutsche Post, както и за неговите конкуренти. Следователно едно коригиране на разходите към увеличение би поставило Deutsche Post в облагодетелствано положение спрямо неговите конкуренти.
ii) Определяне на референтната печалба с оглед позицията на Deutsche Post по отношение на риска
(394)
Реализираните печалби на Deutsche Post от 2000 г. нататък превишават значително средната възвращаемост на продажбите (ROS) от 3,48 % в проучването на WIK, както и долната граница на ROS от 6,1 % в проучването Deloitte-II. Следователно не може да се приеме твърдението на Германия, че Deutsche Post е претърпяло толкова тежки загуби, че не е било в състояние да покрие тежестите с приходите от услугите с регулирани цени.
(395)
Освен това проучването Deloitte-II, което се основава на малка извадка за сравнение основно от многонационални оператори за експресни колетни пратки (като UPS, FedEx, TNT Express), трябва да бъде цялостно преразгледано. Препоръката на проучването Deloitte-II за диапазон на разумната печалба, който започва от възвращаемост на продажбите от 6,1 % и достига средна възвращаемост на продажбите от 7,4 %, пренебрегва факта, че Deutsche Post развива стопанска дейност със значително по-ниска капиталоемкост и по-малко рискове:
1)
Самото Deutsche Post не извършва услуги за международни експресни колетни пратки, които се извършват само от неговите дъщерни предприятия на DHL.
2)
Операциите по писмовни пратки, които формират 75 % от приходите на Deutsche Post, изискват значително по-малко капиталови инвестиции в сравнение с многонационалните оператори за колетни пратки, тъй като основните разходи за доставката на писмовни пратки са възнагражденията на пощенските раздавачи. Операторите на експресни колетни пратки трябва да инвестират много по-големи суми в капиталоемко оборудване (96).
3)
Господстващото положение на Deutsche Post на пазара за писмовни пратки се създава и затвърждава чрез изключителното право, което предоставя на Deutsche Post база от потребители, без да му се налага да осъществява големи инвестиции в предлагане на пазара и в търговски марки. Обратно, многонационалните оператори за колетни пратки е трябвало да изградят своите позиции на всеки национален пазар от нула и са създали някои от най-известните марки (97) на собствен риск и със собствени разходи.
4)
Накрая, Deutsche Post е било защитено от пазарни и свързани с разходите рискове чрез държавни мерки (98). В частност ценовото регулиране е осигурявало покритие за всички тежести от услугите с нерегулирани цени (99).
(396)
Следователно в проучването на WIK правилно се прилага референтна печалба под диапазона на Deloitte-II, за да вземе надлежно предвид по-ниската капиталоемкост и по-малките търговски рискове на Deutsche Post в сравнение с многонационалните оператори за експресни колетни пратки. Не е необходимо обаче нивото на референтната печалба да се определя с точност, тъй като достигнатите средни маржове на възвращаемостта на продажбите от 8,3 % така или иначе са по-високи от изчислената долна граница за възвращаемост на продажбите от 6,1 % в проучването Deloitte-II. Дори ако се използва собственото експертно проучване на Германия, не би могло да се установи недостатъчно компенсиране на Deutsche Post от 2000 г. нататък.
(397)
Във всички случаи критиките на Германия по проучването на WIK трудно могат да бъдат разбрани, тъй като средната възвращаемост на продажбите от 3,48 % не надвишава нивото на печалбата, което регулаторният орган в пощенския сектор и самото Deutsche Post считат за разумно. От една страна, както е обяснено в раздел IV.4.3, в абсолютно изражение референтната възвращаемост на продажбите от 3,48 % дава по-висока печалба от капиталовите разходи (например […] и […]), декларирани от Deutsche Post в счетоводните данни и одобрени от регулатора. От друга страна, средната възвращаемост на продажбите от 7,66 % в проучването на WIK е подобна на възвращаемостта на капитала, която Deutsche Post […].
(398)
Заключенията относно определянето на референтната печалба не са повлияни от цитираните от Германия разумни ставки на печалбата от 7-8 % от продажбите в секторите на железопътния и автобусния транспорт. Тези сектори са по-капиталоемки и следователно изискват по-висока възвращаемост на продажбите за покриване на капиталовите разходи. Обратно, тези цифри потвърждават, че референтната печалба според проучването Deloitte-II съответства в по-голяма степен на средната възвращаемост на продажбите в капиталоемък, отколкото в трудоемък отрасъл.
г) Заключения
(399)
Комисията трябва да отхвърли твърдението на Германия, че приходите от услуги с регулирани цени не са били достатъчни за покриване на тежестите за допълнителни разходи за социално осигуряване. Твърдението на Германия не се подкрепя нито от представеното експертно проучване, нито от счетоводните данни за регулаторите за 2009 г.
(400)
Напротив, с решенията за прагове на цените от 2002, 2007 и 2011 г. е ясно документирано, че регулаторният орган в пощенския сектор последователно одобрява компенсирането на заявените тежести от приходите от услуги с регулирани цени.
VII.3.5. Преустановяване на несъвместимата помощ от 1 януари 2003 г.
(401)
Съгласно установената съдебна практика на Съда, Комисията е компетентна да реши дали съответната държава членка трябва да отмени или да измени помощта (100), когато се установи, че тази помощ е несъвместима с вътрешния пазар. Както Съдът многократно е постановявал, целта на това задължение е да бъде възстановена съществувалата преди това ситуация (101). В този контекст Съдът е постановил, че целта е постигната, когато получателят е изплатил сумите, предоставени чрез неправомерна помощ, като по този начин се е отказал от предимството, което е имал спрямо конкурентите си на пазара, и ситуацията отпреди плащането на помощта е възстановена (102).
(402)
В съответствие с тази съдебна практика член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 постановява, че „Когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателя …. Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността.“
(403)
Комисията отбелязва още, че решенията за разширяване от 2007 г. и 2011 г. се отнасят за периода 1990-2007 г. Пенсионната субсидия обаче представлява постоянна схема за помощ, която не е преустановена през 2007 г. Следователно компенсацията за тежестите от приходите от услуги с регулирани цени не е прекратена през 2007 г. Всъщност в писмените си изявления от 2 януари 2012 г. Германия предоставя данни за пенсионната субсидия и приходите от услуги с регулирани цени, които включват 2010 г. Ето защо Комисията заключава, че възстановяването на несъвместимата част от пенсионната субсидия не трябва да се ограничи до 2007 г., а трябва да продължи до датата на уведомяването за настоящото решение.
(404)
За изчисляването на елемента на помощта, която вече е предоставена на разположение на Deutsche Post, следва да се отбележи, че в съответствие със съдебна практика на Съда нито една разпоредба от законодателството на Съюза не изисква от Комисията да определя точния размер на помощта, която да бъде възстановена, когато нарежда възстановяване на държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар. Достатъчно е решението на Комисията да включва информация, която дава възможност на получателя сам да определи размера без излишни затруднения (103).
(405)
Несъвместимата помощ трябва да бъде изчислена по формулата в Таблица 8 въз основа на нормативно определената ставка на вноската и референтната ставка, както е определено в приложението и е показано в Таблица 7, и въз основа на брутното възнаграждение на държавните служители, определено в Таблица 6. Върху сумата на неправомерната помощ, предоставяна всяка година, се дължи лихва до датата на нейното възстановяване. Размерът на лихвата се определя съгласно глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 г. за прилагането от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (104).
(406)
Изчисленията в приложението, с които се оценява неправомерната помощ за периода 2003-2010 г., без лихвите, се основават на предположението, че държавни служители работят в еднакво съотношение за услугите с регулирани цени и за услугите с нерегулирани цени. Наличните данни не дават информация относно точния брой държавни служители, които са работили за услугите с регулирани цени и за тези с нерегулирани цени. Поради това се приема, че частите от приходите от услуги с регулирани цени и от услуги с нерегулирани цени дават най-близкия надежден приблизителен резултат за разпределението на разходите за възнаграждения.
(407)
Следователно с по-подробни данни може да се получи по-точно изчисление и резултатите да се променят. Наскоро Германия е предоставила нова информация относно общия размер на възнаграждението на държавните служители в областта на услугите с нерегулирани цени за периода 1995-2007 г. В информацията се предполага, че общият размер на възнаграждението на държавните служители следва да се изчислява чрез разделяне на базата на разходите за персонал на Deutsche Post в счетоводните отчети. Такъв подход може да доведе до общ размер на възнаграждението на държавните служители, по-нисък от оценката му чрез разделяне на базата на частите от приходите. Германия е предоставила мнения на 2 и 19 януари 2012 г., които показват, че поне по отношение на решението за прагове на цените от 2011 г. относителната част на тежестите в рамките на услугите с регулирани цени, а също и между услугите с регулирани цени и тези с нерегулирани цени, се е изменила. Тази информация изглежда показва, че от 2008 г. нататък част от тежестите са разпределени към услугите с нерегулирани цени. При прилагането на настоящото решение точният размер на неправомерната помощ ще бъде изчислен съвместно с Германия, като се вземат под внимание тези съображения.
(408)
Въпреки всички усилия, положени от Комисията, тя не успя да получи надеждни цифри за размера на неправомерната помощ, предоставена между 1995 г. и 2002 г. Също така не е възможно в настоящото решение да бъдат изчислени достатъчно точни параметри, които да позволят на държавата членка (самостоятелно или съвместно с Комисията) да направи окончателното изчисление през фазата на изпълнение на решението. При тези конкретни обстоятелства зачитането на правото на държавата членка на защита и принципът на правна сигурност представляват пречки за възстановяването съгласно член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999, който гласи, че „Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността.“
(409)
Поради това възстановяването следва да започне от 1 януари 2003 г. и да продължи, докато сравнителното предимство за услугите с нерегулирани цени престане да съществува.
(410)
За периода след датата на уведомяването за настоящото решение трябва да се гарантира, че нивото на основаните на заплатата социалноосигурителни вноски, които Deutsche Post плаща за своите държавни служители, не е по-ниско от плащаното от неговите конкуренти за частните служители. При съпоставката трябва да се вземе под внимание всяка компенсация, която Deutsche Post получава въз основа на ценовото регулиране съгласно член 20 от PostG.
VIII. ОЦЕНКА НА ДЪРЖАВНИТЕ КОМПЕНСАЦИОННИ ПЛАЩАНИЯ КАТО ПОМОЩ
VIII.1. Наличие на помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС
(411)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи че „всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар“. Когато определя дали дадена мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, Комисията трябва да прилага следните критерии: мярката трябва да бъде вменена на държавата и да се използват държавни ресурси, тя трябва да поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или сектори, с което се нарушава конкуренцията, и трябва да засяга търговията между държавите членки.
(412)
Държавните компенсационни плащания представляват държавни ресурси, тъй като са се основавали на членове 37 и 40 от PostVerfG от 1989 г. и на член 2 от PostUmwG от 1994 г. и са били финансирани от ресурсите на притежаваното от държавата предприятие Telekom.
VIII.1.1. Финансово предимство, предоставено чрез държавните компенсационни плащания
VIII.1.1.1. Твърдение на Германия, че прехвърлените плащания представляват специално задължение
(413)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания е трябвало да компенсират само прехвърлените плащания, представляващи разходи, които частните конкуренти обикновено не трябва да финансират. Тя разглежда прехвърлените плащания като налог sui generis, който не може да се класифицира като данък или дивидент.
(414)
Deutsche Post е трябвало да извърши прехвърлените плащания, които варират между 6,6 % и 10 % от получените приходи, в периода 1924-1995 г. Според доклада на KPMG в решението си от 22 март 1984 г. Федералният конституционен съд (Bundesverfassungsgericht) не е определил точния правен характер на прехвърлените плащания, а ги е окачествил като приход за държавния бюджет (Erwerbseinkünfte). Освен това прехвърлените плащания са определени като разходи (Kosten der Leistung), които Deutsche Post е трябвало да плати за предоставянето на своите услуги.
(415)
Въпреки че Федералният конституционен съд не е определил с точност до каква степен прехвърлените плащания следва да се разглеждат като заместител на данъци или дивиденти, е ясно, че прехвърлените плащания са генерирали приходи в държавния бюджет.
(416)
На първо място, в миналото държавите членки са използвали приходите от монополите в сектора на пощите и далекосъобщенията като източник на приходи за държавния бюджет. Тъй като Bundespost и неговите предшественици са били освободени от общи данъци до 1995 г. поради техния публичноправен статут, определянето на налог sui generis се е използвало за генериране на приходи от тези сектори в държавния бюджет. Освен това облагането на тези монополи с налози е било икономически обосновано. Потребителите са били готови да приемат увеличения на цените без значително да ограничават потреблението на услугите, така че е било възможно генерирането на значителни приходи за държавния бюджет.
(417)
На второ място, за разлика от частните предприятия Deutsche Post не е било задължено да плаща преки или косвени данъци, нито дивиденти върху предоставения капитал. В резултат на това прехвърлените плащания са били единственото средство за федералното правителство - в качеството му на данъчен орган, както и в качеството му на акционер - да получава приходи от Deutsche Post. В този смисъл няма значение дали прехвърлените плащания отговарят изцяло на определението за даден данъчен режим или режим за плащане на дивиденти. Във всеки случай прехвърлените плащания са вноски, които Deutsche Post е трябвало да извършва от 1924 г. нататък и които са генерирали приходи за държавния бюджет.
(418)
На последно място, налагането на прехвърлените плащания е било в съответствие с публичната цел за генериране на приходи за държавния бюджет - независимо дали под формата на данъци или на дивиденти - от държавен монопол. Следователно прехвърлените плащания представляват обичаен разход, който Deutsche Post е било задължено да финансира от собствените си ресурси.
VIII.1.1.2. Твърдение на Германия, че държавните компенсационни плащания са в съответствие с поведението на частен инвеститор
(419)
Германия твърди, че при предоставянето на държавните компенсационни плащания отчасти е действала като частен инвеститор, тъй като с прехвърлянето на публични средства са финансирани печеливши инвестиции в мрежата на Deutsche Post.
(420)
Тъй като обаче държавните компенсационни плащания са предоставени въз основа на натрупаните загуби - в противовес на инвестиционните планове - е очевидно, че никой частен инвеститор не би възприел такава инвестиционна стратегия.
(421)
Следователно държавните компенсационни плащания са предоставили финансово предимство на Deutsche Post.
VIII.1.1.3. Твърдение на Германия, че държавните компенсационни плащания са представлявали компенсация за нетните разходи по задължението за универсална услуга
(422)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания не представляват помощ, тъй като са компенсирали нетните разходи по задължението за универсална услуга.
(423)
В решението по делото Altmark (105) Съдът постановява, че компенсацията за обществена услуга не представлява държавна помощ за целите на член 107 от ДФЕС, при условие че са спазени четири кумулативни критерия. Първо, предприятието получател трябва да бъде действително натоварено с изпълнението на задължения за обществена услуга и тези задължения трябва да бъдат ясно определени. Второ, параметрите, въз основа на които е изчислена компенсацията, трябва да бъдат предварително установени по обективен и прозрачен начин. Трето, компенсацията не може да надвишава това, което е необходимо да покрие всички или част от разходите, понесени при изпълнение на задължението за обществени услуги, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба. Четвърто, когато изборът на предприятие, на което в конкретен случай да се възложи изпълнението на задълженията за обществена услуга, не е извършен в рамките на процедура за обществена поръчка, която създава условия за избор на кандидата, способен да предостави тези услуги при най-ниски разходи за съответната общност, необходимото ниво на компенсация трябва да бъде определено въз основа на анализ на разходите, които едно средно предприятие, добре ръководено и оборудвано с необходимите средства, би направило.
(424)
Тъй като Deutsche Post не е избрано чрез процедура за възлагане на обществена поръчка и Германия не е доказала, че Deutsche Post е добре ръководено предприятие, четвъртото условие от решението Altmark не е изпълнено.
VIII.1.2. Заключения относно наличието на помощ
(425)
Държавните компенсационни плащания са предоставени с държавни ресурси и са освободили Deutsche Post от разходи, които частните предприятия обичайно трябва да поемат. Германия не успява да докаже, че държавните компенсационни плащания изпълняват критериите на решението Altmark, което би ги поставило извън обхвата на класификацията за помощ.
(426)
Поради причините, изложени в раздел VII.1.2, съществува вероятност държавните компенсационни плащания да нарушат конкуренцията и да засегнат търговията.
(427)
Поради това Комисията счита, че държавните компенсационни плащания представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
VIII.2. Оценка на съществуващата помощ съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(428)
Държавните компенсационни плащания са въведени с член 37, параграфи 2 и 3 от PostVerfG от 1989 г. и следователно представляват нова мярка за помощ.
VIII.3. Оценка на съвместимостта с вътрешния пазар съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС
(429)
Член 106, параграф 2 от ДФЕС гласи, че предприятията, които са натоварени с изпълнението на услуги от общ икономически интерес или които имат характер на фискален монопол, се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и по-специално на правилата относно конкуренцията. В него обаче се предвижда изключение от правилата, съдържащи се в Договора, при условие че са изпълнени няколко критерия. Първо, трябва да е налице акт на възлагане, чрез който държавата да предоставя отговорността за изпълнението на определена задача на дадено предприятие. Второ, възлагането трябва да засяга услуга от общ икономически интерес. Трето, изключението трябва да е необходимо за изпълнението на възложените задачи и да е пропорционално на тази цел. На последно място, развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(430)
В съобщенията от 1996 г. и 2001 г. (106), (107) и в Рамката за услугите от общ икономически интерес от 2005 г. Комисията обяснява прилагането на изискванията за необходимост и пропорционалност по отношение на изключението по член 106, параграф 2 от ДФЕС. Раздел 2.4 от Рамката от 2005 г. съдържа последната кодификация на смисъла и обхвата на тези изисквания, които Съдът на ЕО, Общият съд и Комисията последователно са прилагали в миналото.
(431)
Съгласно раздел 2.4 от Рамката от 2005 г. Необходимостта от и пропорционалността на предоставената компенсация трябва е в съответствие със следните принципи:
1)
Размерът на компенсацията не може да надвишава това, което е необходимо за покриване на разходите, понесени при изпълнение на задълженията за обществени услуги, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба за изпълнение на тези задължения.
2)
Размерът на компенсацията включва всички предимства, предоставени от държавата или чрез държавни ресурси, независимо под каква форма, без оглед на класификацията им за целите на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
3)
Размерът на компенсацията трябва действително да се използва за извършването на съответната услуга от общ икономически интерес. Компенсациите за обществени услуги, предназначени за дадена услуга от общ икономически интерес, но в действителност използвани за дейности в други пазарни сектори, са неоправдани и следователно представляват несъвместима държавна помощ.
(432)
В практиката на Комисията по вземане на решения държавните компенсационни плащания за разходи за универсална услуга се разглеждат като съвместима помощ (или не се считат за помощ), доколкото плащанията са по-ниски от действителните нетни разходи за универсалната услуга (108).
VIII.3.1. Възлагане на услуга от общ икономически интерес
(433)
Последващите директиви за пощенските услуги и съдебната практика на Съда (109) винаги са признавали универсалното предоставяне на пощенски услуги като услуга от общ икономически интерес.
(434)
Предоставянето на универсални пощенски услуги е възложено на Deutsche Post до 31 декември 2007 г. с последователно приети закони за пощенските услуги.
VIII.3.2. Необходимост от и пропорционалност на държавните компенсационни плащания
(435)
Германия твърди, че държавните компенсационни плащания са пропорционална компенсационна мярка, тъй като съгласно счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. размерът им е значително по-нисък от действителните нетни разходи за задължението за универсална услуга от 1990 г. до 1995 г. Счетоводните данни за регулаторите за 2009 г. показват, че през 1995 г. въпреки държавните компенсационни плащания Deutsche Post е получило недостатъчна компенсация в размер на […] млрд. EUR (настояща стойност за 1995 г.) за натрупаните нетни разходи за задължението за универсална услуга за периода 1990-1995 г.
(436)
След корекциите на разпределението на разходите и определянето им в счетоводните данни за регулаторите за 2009 г., в проучването на WIK се достига до заключението, че държавните компенсационни плащания са компенсирали натрупаните нетни разходи за задължението за универсална услуга за периода 1990-1995 г.
(437)
Изчисленията на WIK показват, че през 1995 г. компенсацията е превишила натрупаните нетни разходи с [0-20] млн. EUR. Комисията обаче признава, че качеството на данните за осчетоводяване на разходите за тези години е лошо. Нещо повече, WIK признава като капиталов разход само прехвърлените плащания и не допуска каквато и да било допълнителна разумна печалба.
(438)
Поради тези две причини Комисията счита, че проучването на WIK не може да се използва като основа за оборване на твърдението на Германия, че държавните компенсационни плащания представляват съответна компенсация за разходите на Deutsche Post за универсалната услуга.
Таблица 10
Изчисляване на натрупаните нетни разходи за задължението за универсална услуга и държавни компенсационни плащания (настояща стойност за 1995 г.)
счетоводни данни за регулаторите за 2009 г.
Проучване на WIK
Натрупани нетни разходи
- […] млн. EUR
- […] млн. EUR
Държавни компенсационни плащания
+6 707 млн. EUR
+6 707 млн. EUR
Свръх-/недостатъчна компенсация
- […] млн. EUR
+ [0-20] млн. EUR
(439)
Следователно държавните компенсационни плащания представляват съвместима помощ съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като те не превишават нетните разходи, които Deutsche Post е направило за изпълнение на задълженията си за универсална услуга.
IX. ДЪРЖАВНАТА ГАРАНЦИЯ ПО ДЪЛГОВИ ИНСТРУМЕНТИ, ЕМИТИРАНИ ПРЕДИ 1995 Г., ПРЕДСТАВЛЯВА СЪЩЕСТВУВАЩА ПОМОЩ СЪГЛАСНО ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 3 ОТ ДФЕС
(440)
Комисията отбелязва, че правилата за държавната гаранция по дългови инструменти са въведени през 1953 г. с член 22, параграф 4 от PostVwG от 1953 г. Когато PostVwG 1953 е отменен с PostVerfG от 1989 г., същата разпоредба е включена в член 40 от PostVerfG от 1989 г. без изменение.
(441)
Тъй като държавната гаранция по дългови инструменти е въведена през 1953 г., и следователно преди влизането в сила на Договора за ЕИО през 1958 г., тя представлява съществуваща помощ съгласно член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(442)
Член 2, параграф 4 от PostUmwG от 1995 г. отменя тази съществуваща помощ. Фактът, че държавата е останала гарант по дългови инструменти, емитирани преди приватизацията на Deutsche Post, не представлява нова помощ, тъй като предимството за Deutsche Post е предоставено към момента на емитиране на дълговите инструменти.
X. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(443)
Комисията счита, че пенсионната субсидия и държавните компенсационни плащания представляват мерки за помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като те са освободили Deutsche Post AG от разходи, които предприятията обичайно трябва да поемат.
(444)
Освен това Комисията счита, че Германия е приложила неправомерно пенсионната субсидия и държавните компенсационни плащания в нарушение на член 108, параграф 2 от ДФЕС. Държавната гаранция по дългови инструменти, емитирани от Deutsche Post преди приватизирането му, представлява съществуваща помощ, която е преустановена през 1995 г.
(445)
Пенсионната субсидия е несъвместима с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, тъй като е предоставила сравнително предимство за услугите с нерегулирани цени, при положение че финансирането на тежести от приходите от услуги с регулирани цени е било одобрено от регулаторния орган в пощенския сектор. Германия е освободила по непропорционален начин Deutsche Post AG от социалноосигурителни вноски, тъй като в рамките на мерките за освобождаване от пенсионно бреме тя не само е отпуснала пенсионната субсидия, но също така е разрешила на Deutsche Post AG да прехвърли на потребителите на услугите с регулирани цени част от разходите за социално осигуряване по услугите с нерегулирани цени, които Deutsche Post AG е следвало да поеме самó, както частните му конкуренти.
(446)
Като резултат, мерките за освобождаване от пенсионно бреме са поставили Deutsche Post AG в по-благоприятно положение спрямо частните конкуренти, тъй като за своите услуги с нерегулирани цени Deutsche Post AG е трябвало да плати тежест по социалноосигурителни вноски, по-ниска от законоустановените разходи, които по необходимост произтичат за частните конкуренти.
(447)
Следователно несъвместимата помощ следва да се изчисли като разликата между референтната ставка, която приравнява социалноосигурителните вноски по услугите с нерегулирани цени на Deutsche Post AG към тези на конкурентите, и нормативно определената ставка на вноската, която Deutsche Post AG в действителност плаща за своите услуги с нерегулирани цени, умножена по общия размер на брутното възнаграждение на държавните служители в услугите с нерегулирани цени. По-конкретно несъвместимата помощ следва да се изчисли по формулата в Таблица 8 въз основа на определенията за нормативно определена ставка на вноската и нормативно определена референтна ставка, посочени в Таблица 7 и в приложението, и брутното възнаграждение на държавните служители, определено в Таблица 6.
(448)
Несъвместимата помощ, която е била предоставена на Deutsche Post от 1 януари 2003 г., следва да бъде възстановена считано от тази дата до момента, в който сравнителното предимство е престанало да съществува. Освен това Германия следва да вземе всички необходими мерки за коригиране на освобождаването от разходи за пенсии, основано на пенсионната субсидия и ценовото регулиране, с оглед премахване на сравнителното предимство.
(449)
Комисията счита, че държавните компенсационни плащания са съвместима мярка за помощ съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като те са компенсирали натрупаните нетни разходи на Deutsche Post във връзка със задължението за универсална услуга,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Пенсионната субсидия за Deutsche Post AG представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС и е отпусната неправомерно от Германия в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
2. Пенсионната субсидия е несъвместима с вътрешния пазар, тъй като Германия е допринесла непропорционално за финансирането на пенсиите на пенсионираните държавни служители на Deutsche Post AG.
Член 2
Държавните компенсационни плащания, които представляват помощ за Deutsche Post AG съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС и са отпуснати неправомерно от Германия в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, са съвместими с вътрешния пазар.
Член 3
Държавната гаранция представлява съществуваща помощ за Deutsche Post AG съгласно член 107, параграф 1 и член 108, параграф 3 от ДФЕС.
Член 4
1. Германия възстановява от Deutsche Post AG несъвместимата помощ, посочена в член 1, която е предоставена на Deutsche Post AG за периода от 1 януари 2003 г. до момента, в който сравнителното предимство е премахнато.
2. Върху подлежащата на връщане помощ съгласно параграф 1 се дължат лихви от датата, на която тя е била на разположение на получателя, до датата на нейното възстановяване.
3. Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 и Регламент (ЕО) № 271/2008 на Комисията (110) за изменение на Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Считано от датата на уведомяването за настоящото решение Германия прави необходимото Deutsche Post AG да не се ползва повече от сравнително предимство за услугите с нерегулирани цени от гледна точка на финансирането на тежестите с приходи от услугите с регулирани цени, одобрено от регулаторния орган в пощенския сектор.
Член 5
1. Посочената в член 1 помощ, съгласно предвиденото в член 4, се възстановява незабавно и ефективно.
2. Германия прави необходимото за изпълнение на настоящото решение в срок от четири месеца след датата, на която е уведомена за него.
Член 6
1. В срок от два месеца от датата на уведомяването за настоящото решение Германия представя следната информация на Комисията:
а)
общия размер (главница и лихва), който трябва да се възстанови от Deutsche Post AG;
б)
подробно описание на вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение;
в)
документални доказателства, че на Deutsche Post AG е наредено да възстанови несъвместимата помощ.
2. Германия информира редовно Комисията напредъка по предприетите на национално равнище мерки за изпълнение на настоящото решение до пълното възстановяване на несъвместимата държавна помощ, посочена в член 1. Тя предоставя незабавно, при поискване от страна на Комисията, информация относно вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Тя предоставя и подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от Deutsche Post AG.
Член 7
Адресат на настоящото решение е Федерална република Германия.
Съставено в Брюксел на 25 януари 2012 година.
SKLEP KOMISIJE
z dne 25. januarja 2012
o ukrepu C 36/07 (ex NN 25/07), ki ga je Nemčija izvedla za podjetje Deutsche Post AG
(notificirano pod dokumentarno številko C(2012) 184)
(Besedilo v nemškem jeziku je edino verodostojno)
(Besedilo velja za EGP)
(2012/636/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe (1),
ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,
po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenima členoma (2), in ob upoštevanju teh pripomb,
ob upoštevanju naslednjega:
I. POSTOPEK
I.1 Postopki v zvezi z državno pomočjo
I.1.1 Odločba o začetku postopka iz leta 1999 in negativna odločba iz leta 2002
(1)
Leta 1994 je podjetje United Parcel Service (v nadaljnjem besedilu: podjetje UPS) vložilo pritožbo glede dodeljene nezakonite državne pomoči podjetju Deutsche Bundespost Postdienst (v nadaljnjem besedilu: podjetje Postdienst).
(2)
Po začetku postopka 23. oktobra 1999 (v nadaljnjem besedilu: odločba o začetku postopka iz leta 1999) je Nemčija 16. septembra 1999 predložila pripombe. Po objavi odločbe o začetku postopka je Komisija prejela pripombe 14 zainteresiranih strani, ki jih je ustrezno posredovala nemški vladi z dopisom z dne 15. decembra 1999 in ji omogočila, da predloži svoje ugotovitve glede teh pripomb. Nemški organi so odgovorili z dopisom z dne 1. februarja 2000, ki je bil evidentiran 2. februarja 2000.
(3)
Komisija je dokončno negativno odločbo sprejela (3)19. junija 2002 (v nadaljnjem besedilu: odločba iz leta 2002), v njej pa je bilo ugotovljeno, da sta podjetje Postdienst in njegov naslednik, podjetje Deutsche Post AG (v nadaljnjem besedilu: podjetje DPAG; podjetji Postdienst in DPAG bosta skupaj imenovani podjetje Deutsche Post) ceno za dostavo paketov od vrat do vrat določali pod prirastnimi stroški in da ta agresivna politika popustov ne spada v obveznosti univerzalnih storitev podjetja Deutsche Post. Izgube v višini 572 milijonov EUR, ki so nastale zaradi tega, so bile na koncu v nasprotju s členoma 106 in 107 PDEU pokrite z državnimi sredstvi, ki so bila podjetju Deutsche Post odobrena v različnih oblikah (npr. državna nadomestila s strani sestrske družbe Deutsche Bundespost Telekom (v nadaljnjem besedilu: družba Telekom), državna jamstva za posojila in državne subvencije za financiranje pokojnin javnih uslužbencev pošte).
(4)
Na zahtevo Komisije je podjetje DPAG Nemčiji vrnilo nezdružljivo državno pomoč v višini 572 milijonov EUR. Podjetje Deutsche Post je odločbo izpodbijalo pred sodišči Unije.
(5)
V svoji sodbi iz leta 2008 (4) je Splošno sodišče (v nadaljnjem besedilu: Sodišče) razveljavilo negativno odločbo Komisije iz leta 2002, ker Komisija ni izvedla celovite analize vseh prihodkov in stroškov univerzalnih storitev, da bi ugotovila, ali je podjetje Deutsche Post prejelo prenizko ali previsoko nadomestilo.
(6)
Nemčija je zato podjetju Deutsche Post vrnjeno državno pomoč v višini 572 milijonov EUR vrnila skupaj s pripadajočimi obrestmi.
(7)
Sodišče Evropske unije je 2. septembra 2010 zavrnilo pritožbo Komisije na sodbo Splošnega sodišča (5).
I.1.2 Nadaljnje pritožbe po negativni odločbi iz leta 2002
(8)
Podjetje UPS je 13. maja 2004 vložilo nadaljnjo pritožbo glede nezakonite državne pomoči, ki je bila podjetju Deutsche Post dodeljena po negativni odločbi iz leta 2002. Podjetje UPS je trdilo, da v odločbi iz leta 2002 niso bili preučeni vsi ukrepi iz prvotne pritožbe iz leta 1994 in da so bile finančne koristi za podjetje Deutsche Post znatno večje od nezdružljive pomoči v višini 572 milijonov EUR. Podjetje UPS je menilo tudi, da je podjetje Deutsche Post državne vire porabilo za povečanje obsega storitev paketne dostave (npr. za pridobitev drugih podjetij) in prodajo storitev svojima podružnicama, banki Postbank AG in podjetju Deutsche Post Euro Express GmbH & Co OHG (v nadaljnjem besedilu: podjetje DPEED), ki sta dejavni na področju bančnih storitev in storitev paketne dostave za poslovne stranke pod znamko DHL, po prenizkih transfernih cenah.
(9)
Komisija je 9. novembra 2004 in 1. aprila 2005 Nemčiji poslala zahtevo za informacije. Nemčija je predložila odgovore 2. decembra 2004 oziroma 3. junija 2005.
(10)
Podjetje TNT Post AG & Co KG (v nadaljnjem besedilu: podjetje TNT) je 16. julija 2004 vložilo pritožbo, v kateri je trdilo, da je podjetje Deutsche Post banki Postbank AG prodalo storitve po prenizkih transfernih cenah. Trdilo je, da je banka Postbank AG za zagotovljene storitve plačala samo spremenljive stroške, podjetje Deutsche Post pa je stalne stroške distribucijskega omrežja v celoti financiralo iz prihodkov svojega monopola nad pisemskimi pošiljkami.
(11)
Komisija je 11. novembra 2004 in 25. aprila 2005 Nemčiji poslala zahtevo za informacije. Nemčija je predložila odgovore 17. decembra 2004 oziroma 23. junija 2005.
I.1.3 Odločba o razširitvi iz leta 2007
(12)
Po nadaljnjih pritožbah je Komisija z dopisom z dne 12. septembra 2007 (6) (v nadaljnjem besedilu: odločba o razširitvi iz leta 2007) obvestila Nemčijo o odločitvi, da razširi področje uporabe postopka, ki se je prvotno začel leta 1999. Cilj odločbe o razširitvi iz leta 2007 je bila vključitev novo predloženih informacij in skrbna preiskava vseh morebitnih izkrivljanj konkurence, nastalih zaradi javnih ukrepov, ki so bili odobreni podjetju Deutsche Post (za podrobnejše informacije o državnih nadomestilih, državnih jamstvih, subvencijah za pokojnine in izključni pravici do zagotavljanja storitev dostave pisemskih pošiljk glej oddelek I.1.14).
(13)
Komisija je menila, da je treba za razjasnitev učinka državne pomoči na prihodke in stroške različnih storitev, ki jih je nudilo podjetje Deutsche Post, natančno razčleniti finančna poročila podjetja za obdobje 1990-2007.
I.1.4 Pripombe Nemčije na odločbo o razširitvi iz leta 2007
(14)
Nemčija je svoje pripombe predložila 14. decembra 2007, podjetje Deutsche Post pa je izpodbijalo odločbo o razširitvi iz leta 2007 (glej tudi oddelek I.3.1).
I.1.5 Pripombe tretjih strani na odločbo o razširitvi iz leta 2007 in ugotovitve Nemčije glede pripomb tretjih strani
(15)
Podjetji UPS in TNT sta svoje pripombe predložili 16. novembra 2007.
(16)
Nemčija je 20. decembra 2007 zaprosila za podaljšanje roka, nato pa 12. marca 2008 predložila svoje ugotovitve glede pripomb podjetij TNT in UPS.
I.1.6 Izbor zunanjega strokovnjaka
(17)
Komisija je 23. januarja 2008 objavila javni razpis za izvedbo strokovne študije, ki bi Komisiji pomagala ugotoviti, ali je podjetje Deutsche Post za opravljanje svojih obveznosti univerzalnih storitev v obdobju 1990-2007 prejelo previsoko nadomestilo (7).
(18)
Komisija je 18. junija 2008 sklenila pogodbo s podjetjem WIK Consult GmbH, ki se ukvarja z računovodstvom za poštni sektor.
I.1.7 Pripombe Nemčije glede primernega trajanja obdobja preiskave
(19)
Nemčija je z dopisoma z dne 10. in 18. junija 2008 izrazila svoje nestrinjanje s predvidenim trajanjem obdobja preiskave (1990-2007) in trdila, da bi zadoščalo, če bi bila preiskava omejena na obdobje 1990-1994, v katerem so bile državna nadomestila odobrena, saj so bile izgube v tem obdobju višje od državnih nadomestil in podjetje Deutsche Post ni imelo koristi od morebitnega previsokega nadomestila. V skladu z okvirom skupnosti za državne pomoči v obliki nadomestila za javne storitve (v nadaljnjem besedilu: okvir iz leta 2005) (8), ki obdobje za izračun previsokega nadomestila omejuje na štiri leta, bi bila predložitev računovodskih podatkov za obdobje po letu 1994 nesorazmerna.
(20)
Nemčija je 27. junija 2008 predložila strokovno mnenje o obveznosti Komisije, da ločeno preveri državna nadomestila, državna jamstva in subvencijo za pokojnine (9). Poleg tega je Nemčija trdila, da preverjanje računovodskih podatkov za oceno državnega jamstva in subvencije za pokojnine ni bilo potrebno.
(21)
Nemški organi so enako stališče zavzeli na sestankih s službami Komisije dne 29. maja in 15. julija 2008.
I.1.8 Zahteva za informacije z dne 17. julija 2008
(22)
Komisija je Nemčiji 17. julija 2008 poslala zahtevo za informacije glede vseh ukrepov državne pomoči, ki se preiskujejo, vključno z vprašalnikom o prihodkih in stroških podjetja Deutsche Post v obdobju 1990-2007. Zahtevo za informacije je Komisija pripravila skupaj s podjetjem WIK Consult. Nemčija je 5. avgusta zaprosila za odprto podaljšanje roka, ker je morala najprej ugotoviti dostopnost nekaterih podatkov.
I.1.9 Ukrepi z dne 12. in 22. avgusta 2008, ki so sledili zahtevi za informacije
(23)
Komisija je 12. avgusta 2008 pojasnila, zakaj bi bilo treba preverjanje stroškov in prihodkov podjetja Deutsche Post izvesti za obdobje 1990-2007, in vztrajala, da je treba predložiti zahtevane informacije.
(24)
V svojem sporočilu z dne 14. avgusta 2008 je Nemčija trdila, da ni razloga za preverjanje prihodkov in izgub podjetja Deutsche Post za obdobje po letu 1994. Komisija si je 22. avgusta 2008 pridržala pravico do sprejetja odredbe o predložitvi podatkov v skladu s členom 10(3) Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (10), če Nemčija ne bi predložila zahtevanih informacij.
(25)
V svojem sporočilu z dne 29. septembra 2008 je Nemčija v podporo svojemu mnenju, da analiza računovodskih poročil po letu 1994 ni potrebna in da je primerno obdobje preiskave 1990-1994, predložila rezultate še enega strokovnega mnenja, ki je bilo predloženo 2. oktobra 2008 (11).
(26)
Nemčija je 28. oktobra 2008 predložila informacije o državnem jamstvu in subvenciji za pokojnine.
I.1.10 Odredba o predložitvi podatkov z dne 30. oktobra 2008
(27)
Komisija ni sprejela trditev Nemčije in je vztrajala, da je bila analiza do leta 2007 potrebna zaradi celovitega razumevanja konkurenčnih učinkov odobrenih ukrepov državne pomoči. Po dveh opomnikih glede predložitve podatkov z dne 12. in 22. avgusta 2008 je Komisija 30. oktobra 2008 sprejela odredbo o predložitvi podatkov, v kateri je Nemčiji odredila, da predloži vse potrebne računovodske podatke za celotno obdobje 1990-2007.
(28)
Nemčija in podjetje Deutsche Post sta izpodbijala veljavnost odredbe o predložitvi podatkov (glej oddelek I.3.2).
(29)
Zahtevane računovodske podatke za obdobje 1990-1994 je Nemčija predložila 27. novembra 2008. Nemčija je računovodske podatke, ki jih je predložila 27. novembra 2008, posodobila 5. in 16. decembra 2008.
I.1.11 Predložitev računovodskih podatkov za obdobje 1990-2007
(30)
Po sestanku dne 6. februarja 2009 med g. Pfaffenbachom, nemškim zunanjim ministrom, g. Appelom, izvršnim direktorjem podjetja DPAG, in komisarjem, pristojnim za politiko konkurence, sta se Nemčija in podjetje Deutsche Post strinjala, da bosta predložila računovodske podatke za obdobje po letu 1994.
(31)
Nemčija je 3. marca 2009 predložila prvi sklop računovodskih podatkov za celotno obdobje preiskave 1990-2007.
(32)
Sestanki med podjetjem Deutsche Post in službami Komisije so potekali 3. marca 2009 v Bruslju ter 12. marca, 2. aprila, 28. maja, 23. junija in 18. septembra 2009 v Bonnu. Nemčija je zadevne predstavitve podjetja Deutsche Post predložila 26. marca, 7. maja in 22. junija 2009.
(33)
Po teh sestankih in dveh seznamih vprašanj, ki ju je Komisija podjetju Deutsche Post predložila 4. junija in 30. julija 2009, je Nemčija 9. julija, 31. julija, 17. avgusta, 8. septembra, 10. septembra in 15. oktobra 2009 predložila posodobljene računovodske podatke in dodatna pojasnila.
(34)
Službe Komisije so 16. in 24. septembra 2009 predložile dodatna vprašanja, na katera je Nemčija odgovorila 14. oktobra 2009.
I.1.12 Predložitev študije podjetja WIK
(35)
Zaradi zamude pri predložitvi računovodskih podatkov je bilo treba pogodbo s podjetjem WIK Consult večkrat podaljšati. Podjetje WIK Consult je svojo strokovno študijo (v nadaljnjem besedilu: študija podjetja WIK) končno predložilo 9. novembra 2009.
(36)
Nemčija je pripombe na študijo podjetja WIK predložila 14. in 21. januarja 2010. 11. februarja 2010 je Nemčija predložila strokovno študijo družbe KPMG (v nadaljnjem besedilu: študija družbe KPMG) o pravni naravi povračil (12) (Ablieferungen), ki jih je moralo podjetje Deutsche Post do leta 1995 plačevati v državni proračun, in strokovno študijo družbe Deloitte (13) (v nadaljnjem besedilu: študija Deloitte-I) o referenčnem dobičku, uporabljenem v študiji podjetja WIK.
(37)
Nemčija je 23. aprila 2010 predložila še eno študijo družbe Deloitte (v nadaljnjem besedilu: študija Deloitte-II) o stopnji zmernega dobička, ki jo je treba uporabiti za univerzalne storitve podjetja Deutsche Post.
(38)
Nemčija je 9. avgusta 2010 predložila nadaljnje pripombe o izračunu prekomernega nadomestila in uporabi načela tržnega vlagatelja pri oceni državnih nadomestil.
I.1.13 Pripombe po razveljavitvi negativne odločbe iz leta 2002
(39)
Nemčija je 5. novembra 2010 predložila naslednje strokovno mnenje, ki je obravnavalo pomen sodbe v zadevi C-399/08 Komisija proti Deutsche Post (glej oddelek I.3.5) za tekočo preiskavo (14).
I.1.14 Sklep o razširitvi iz leta 2011
(40)
Komisija je z dopisom z dne 10. maja 2011 Nemčijo obvestila o odločitvi, da v skladu s členom 108(2) PDEU razširi področje uporabe postopka, ki se je prvotno začel leta 1999 in je bil razširjen leta 2007, da bi lahko izvedla poglobljeno preiskavo subvencije za pokojnine, ki jo podjetje Deutsche Post prejema od leta 1995 (v nadaljnjem besedilu: sklep o razširitvi iz leta 2011).
(41)
Po prvotni zahtevi za podaljšanje roka z dne 23. maja 2011 je Nemčija svoje pripombe predložila 29. julija 2011, skupaj z dodatnimi strokovnimi študijami o potrebi za izračun prekomernega nadomestila zaradi dokazovanja domnevnega navzkrižnega subvencioniranja (15), o primerjavi med stroški za socialno varnost, ki jih je plačevalo podjetje Deutsche Post, in tržnim povprečjem stroškov za socialno varnost (16), pa tudi o znesku dodatnih stroškov za socialno varnost, ki jih je krilo podjetje Deutsche Post (17).
(42)
Podjetje UPS je svoje pripombe predložilo 4. oktobra 2011. Nato sta svoje pripombe predložila še organizacija Free and Fair Postal Initiative (v nadaljnjem besedilu: organizacija FFPI) 5. oktobra 2011 in združenje Bundesverband Internationaler Express und Kurierdienste (v nadaljnjem besedilu: združenje BIEK) 7. oktobra 2011. Komisija je 13. oktobra 2011 pripombe zainteresiranih strani posredovala Nemčiji.
(43)
Nemčija je svoje ugotovitve glede pripomb tretjih strani predložila 14. novembra 2011.
(44)
Komisija je 18. novembra 2011 poslala še eno zahtevo za informacije v zvezi s podrobnostmi financiranja pokojnin v obdobju po letu 2007. Nemčija je odgovore predložila 2. in 19. januarja 2012. Komisija je 16. decembra 2011 Nemčiji predložila strokovno študijo svetovalnega podjetja Charles River Associates o opredelitvi referenčnega dobička (18) (v nadaljnjem besedilu: študija podjetja CRA), na katero je Nemčija predložila pripombe 16. januarja 2012.
I.2 Postopek na podlagi člena 102 PDEU
(45)
Na podlagi pritožbe podjetja UPS iz leta 1994 je Komisija ugotovila, da je podjetje Deutsche Post s plenilskimi cenami dostave paketov od podjetij do potrošnikov v obdobju 1990-1995 kršilo člen 102 PDEU. Podjetju Deutsche Post je bila naložena kazen v višini 24 milijonov EUR (19).
(46)
Podjetje UPS je 22. aprila 2004 vložilo še eno pritožbo glede zlorabe prevladujočega položaja na podlagi člena 102 PDEU s strani podjetja Deutsche Post. Podjetje UPS je trdilo, da je podjetje Deutsche Post za svoje regulirane storitve dostave pisemskih pošiljk zaračunavalo previsoke cene poštnih znamk.
(47)
Med preiskavo je Komisija 5. novembra 2004 prejela dokumente v zvezi s sklepom nemške poštne regulativne agencije (v nadaljnjem besedilu: poštni regulator) o najvišji ceni za regulirane storitve dostave pisemskih pošiljk podjetja Deutsche Post za obdobje od 1. januarja 2003 (v nadaljnjem besedilu: sklep o najvišji ceni iz leta 2002). Z dopisom z dne 13. junija 2007 se je Nemčija strinjala, da bi lahko te dokumente uporabili tudi v postopku v zvezi z državno pomočjo.
(48)
Komisija se je 25. marca 2008 odločila, da bo protimonopolno preiskavo zaključila, ker je obstajala majhna verjetnost, da bi lahko ugotovila takšno kršitev na podlagi člena 102 PDEU (20).
I.3 Sodne zadeve
I.3.1 Zadeva T-421/07 - Deutsche Post AG proti Komisiji
(49)
Podjetje Deutsche Post je izpodbijalo veljavnost sklepa o razširitvi iz leta 2007 in trdilo, da je zaradi negativne odločbe iz leta 2002 upravičeno pričakovalo, da Komisija ne bo ponovno začela s preiskavami.
(50)
Splošno sodišče je 8. decembra 2011 ugovor zavrnilo kot nedopusten (21).
I.3.2 Zadeva T-570/08 Deutsche Post AG proti Komisiji in zadeva T-571/08 Nemčija proti Komisiji
(51)
Nemčija in podjetje Deutsche Post sta izpodbijala veljavnost odredbe Komisije o predložitvi podatkov z dne 30. oktobra 2008, ker sta menila, da so bile z odredbo o predložitvi podatkov zahtevane nepomembne informacije, podjetje Deutsche Post pa je odredba nesorazmerno obremenila.
(52)
Splošno sodišče je 16. julija 2010 oba ugovora razglasilo za nedopustna, ker z izdajo odredbe o predložitvi podatkov niso bile kršene niti postopkovne pravice podjetja Deutsche Post niti postopkovne pravice Nemčije.
I.3.3 Zadeva C-463/10 P - Deutsche Post AG proti Komisiji in zadeva C-475/10 P - Nemčija proti Komisiji
(53)
Nemčija in podjetje Deutsche Post sta se 27. septembra 2010 pritožila na sodbo Splošnega sodišča in trdila, da je odredba o predložitvi podatkov kršila njune pravice. Sodišče je 13. oktobra 2011 ovrglo sodbo Splošnega sodišča z dne 16. julija 2010 (22). Zadeva je bila nato vrnjena na Splošno sodišče in še ni rešena.
I.3.4 Zadeva T-344/10 - UPS proti Komisiji
(54)
Podjetje UPS je 20. avgusta 2010 pri Splošnem sodišču vložilo tožbo, v kateri je trdilo, da je Komisija protipravno opustila ravnanje v zvezi s preiskavo državne pomoči iz leta 2007. Glede na to, da so od sklepa o razširitvi iz leta 2007 pretekla skoraj tri leta, je podjetje UPS trdilo, da je imela Komisija dovolj možnosti za preiskavo zadevnih ukrepov in oceno dejanskih in pravnih okoliščin ter bi lahko sprejela končni sklep in zaključila postopek preiskave. Zadeva še ni zaključena.
I.3.5 Zadeva T-388/11 - Deutsche Post AG proti Komisiji
(55)
Podjetje Deutsche Post je 22. julija 2011 izpodbijalo veljavnost sklepa o razširitvi iz leta 2011, ker je menilo, da je Komisija pri svoji predhodni oceni subvencije za pokojnine kot državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU in kot nove pomoči v smislu člena 108(1) PDEU naredila očitno napako. Zadeva še ni zaključena.
II. PODROBEN OPIS JAVNIH UKREPOV
(56)
Podjetje Deutsche Post je od leta 1989 prejelo državno pomoč v obliki več različnih ukrepov:
-
subvencijo za pokojnine na podlagi:
-
zakona, ki se nanaša na osebje nekdanje Deutsche Bundespost (Postpersonalrechtsgesetz 1994) (23) (v nadaljnjem besedilu: zakon PostPersRG iz leta 1994),
-
državna nadomestila in jamstva na podlagi:
-
zakona o organizaciji poštnih storitev (Postverfassungsgesetz 1989) (24) (v nadaljnjem besedilu: zakon PostVerfG iz leta 1989),
-
zakona o reorganizaciji poštnih storitev (Postumwandlungsgesetz 1994) (25) (v nadaljnjem besedilu: zakon PostUmwG iz leta 1994),
-
izključne pravice in regulacija cen na podlagi:
-
zakona o poštnem sistemu (Gesetz über das Postwesen 1989) (26) (v nadaljnjem besedilu: zakon PostG iz leta 1989),
-
zakona o pošti (Postgesetz 1997) (v nadaljnjem besedilu: zakon PostG iz leta 1997).
II.1 Subvencija za pokojnine v okviru sheme socialnih prejemkov in sheme prispevkov za socialno varnost za javne in zasebne uslužbence
(57)
Od leta 1995 se s subvencijo za pokojnine financira velik del pokojnin za upokojene javne uslužbence podjetja Deutsche Post. Da bi v celoti razumeli učinke subvencije za pokojnine v oceni, naslednji oddelki podrobneje opisujejo socialne prejemke in prispevke za socialno varnost javnih uslužbencev v primerjavi z obveznimi shemami socialnega zavarovanja za uslužbence, zaposlene na podlagi zasebnega prava (v nadaljnjem besedilu: zasebni uslužbenci).
II.1.1 Socialni prejemki za javne uslužbence
(58)
Javni uslužbenci so upravičeni do starostne pokojnine, zdravstvenega varstva in oskrbe. Prejemki javnih uslužbencev podjetja Deutsche Post so enaki kot prejemki vseh drugih javnih uslužbencev:
-
višina pokojnine je v skladu s členom 14 zakona BeamtVG (27) določena vnaprej, kot določen odstotek zadnje plače javnega uslužbenca. Na primer, pokojnina javnega uslužbenca, ki se je upokojil leta 2010 in je delal potrebno število let, bo znašala 71,75 % njegove zadnje plače,
-
javni uslužbenci so upravičeni do povračila v višini 50-70 % stroškov za zdravstveno varstvo in oskrbo, preostale stroške pa morajo plačati sami. Dejanska razčlenitev stroškov za zdravstveno varstvo je odvisna od številnih meril, npr. števila otrok. Javni uslužbenec se lahko odloči, da sklene prostovoljno dopolnilno zavarovanje ali pa svoj delež stroškov za zdravstveno varstvo poravna iz lastnega žepa.
II.1.2 Financiranje socialnih prejemkov javnih uslužbencev podjetja Postdienst v obdobju 1989-1994
(59)
Po prvi reformi poštnega sektorja leta 1989 so morali podjetje Postdienst, družba Telekom in banka Postbank v skladu s členom 54(2) zakona PostVerfG iz leta 1989 v celoti financirati izplačila pokojnin in stroške za zdravstveno varstvo upokojenih javnih uslužbencev, ki so bili na podlagi nekdanjih dejavnosti premeščeni na ustrezna področja. V skladu s to določbo lahko država, tudi če je terjatev javnega uslužbenca še naprej do države, od podjetja Postdienst, družbe Telekom oziroma banke Postbank terja celoten znesek.
II.1.3 Financiranje socialnih prejemkov javnih uslužbencev podjetja DPAG od leta 1995
(60)
Z drugo reformo poštnega sektorja iz leta 1994 so bili javni uslužbenci, ki so delali za podjetje Postdienst, v skladu s členom 2(1) zakona PostPersRG iz leta 1994 premeščeni v podjetje DPAG. V skladu s členom 2(3) zakona PostPersRG iz leta 1994 so javni uslužbenci ohranili svoj obstoječi pravni status. V skladu s členom 1(1) zakona PostPersRG iz leta 1994 je podjetje DPAG od zvezne države prevzelo vse pravice in obveznosti delodajalca ter v skladu s členom 2(3) PostPersRG iz leta 1994 vse denarne zahtevke javnih uslužbencev.
(61)
V skladu s členom 15 zakona PostPersRG iz leta 1994 je izplačila pokojnin in stroškov zdravstvenega varstva upokojenih javnih uslužbencev prevzel novoustanovljeni pokojninski sklad za javne uslužbence podjetja Deutsche Post. Pokojninski skladi za podjetje Deutsche Post, družbo Deutsche Telekom AG in banko Postbank AG so se 1. julija 2001 združili v pokojninski sklad za javne poštne uslužbence (Postbeamtenversorgungskasse) (v nadaljnjem besedilu so skladi skupaj imenovani „pokojninski sklad“ za celotno obdobje od 1. januarja 1995).
(62)
V skladu s členom 16(1) zakona PostPersRG iz leta 1994 je moralo podjetje Deutsche Post v pokojninski sklad v obdobju 1995-1999 plačevati letni prispevek v višini 2,045 milijarde EUR, kar skupaj znaša 10,225 milijarde EUR. Od leta 2000 naprej mora podjetje Deutsche Post v pokojninski sklad na podlagi člena 16(2) zakona PostPersRG iz leta 1994 plačevati letni prispevek v višini 33 % vsote vseh plač javnih uslužbencev (tj. od 735 milijonov EUR v letu 2000 do 540 milijonov EUR v letu 2010).
(63)
V skladu s členom 16(2) zakona PostPersRG iz leta 1994 subvencija za pokojnine krije preostali primanjkljaj (tj. razliko med pokojninami za upokojene javne uslužbence in prispevkom, ki ga podjetje Deutsche Post vplačuje v pokojninski sklad). Subvencija za pokojnine se je s 151 milijonov EUR v letu 1995 dvignila na 3,203 milijarde EUR v letu 2010, za obdobje 1995-2010 pa je skupno znašala 37,121 milijarde EUR.
Slika 1
Financiranje pokojninskega sklada (v milijonih EUR)
II.1.4 Obvezne sheme socialnega zavarovanja za zasebne uslužbence in dodatno pokojninsko zavarovanje za zasebne uslužbence podjetja Deutsche Post
(64)
Zasebni uslužbenci morajo biti člani štirih shem socialnega zavarovanja: pokojninskega zavarovanja, zavarovanja za primer brezposelnosti, zdravstvenega zavarovanja in zavarovanja za oskrbo (28). V primerjavi s shemo za javne uslužbence nudijo obvezne sheme socialnega zavarovanja drugačno kritje za sheme pokojninskega in zdravstvenega zavarovanja:
-
višina pokojnine ni določena kot odstotek zadnje mesečne plače, ampak kot povprečna plača v celotni življenjski dobi,
-
stroški zdravstvenega varstva in oskrbe so kriti v celoti.
(65)
Pomembne razlike so tudi pri financiranju socialnih prejemkov v primerjavi s socialnimi prejemki javnih uslužbencev. Obvezne sheme socialnega zavarovanja za zasebne uslužbence se financirajo iz skupnih prispevkov delodajalca in uslužbenca v celotnem delovnem življenju uslužbenca (v nadaljnjem besedilu: obvezni prispevki za socialno varnost). Celoten prispevek za socialno varnost je uradno razdeljen na delež delodajalca in delež uslužbenca, oba pa obsegata približno polovico celotnega prispevka. Vendar je delodajalec formalno obvezan, da celoten prispevek vplača v sheme socialnega zavarovanja.
Slika 2
Obvezni prispevek za socialno varnost kot odstotek bruto plače zasebnih uslužbencev (glej tudi Prilogo)
(66)
Iz slike 2 je razvidno, da so obvezni prispevki za socialno varnost od leta 1995 znašali od 38 % do 42 % bruto plače (= neto plača + delež uslužbenca). Deleža prispevka za socialno varnost, ki sta ju morala plačevati delodajalec in uslužbenec, sta znašala od 19 % do 21 % bruto plače (za podrobnejšo časovno razporeditev glej Prilogo).
(67)
Zasebni uslužbenci podjetja Deutsche Post so imeli koristi ne le od obveznih shem socialnega zavarovanja, temveč tudi od dodatnega pokojninskega zavarovanja. Zasebni uslužbenci, ki so bili zaposleni pred letom 1997, so lahko sklenili dodatno pokojninsko zavarovanje, ki jim je omogočilo prejemanje pokojnin, podobnih pokojninam javnih uslužbencev. Dodatno pokojninsko zavarovanje je krilo razliko med obvezno pokojnino socialnega zavarovanja zasebnih uslužbencev, ki je enaka določenemu odstotku povprečne plače v celotni življenjski dobi, in pokojnino javnega uslužbenca, ki je enaka določenemu odstotku zadnje plače. Podrobna pravila so določena v statutu nemškega inštituta za pokojnine v poštnem sektorju (Versorgungsanstalt der Deutschen Bundespost, v nadaljnjem besedilu: VAP) (29).
(68)
Do leta 1997 je podjetje Deutsche Post financiralo dodatne pokojninske prejemke za upokojene zasebne uslužbence s prispevkom v višini približno [5 do 10 %] (30) bruto plače aktivnega zasebnega uslužbenca. Od leta 1997 je podjetje Deutsche Post oblikovalo rezervacijo za neplačane obveznosti iz VAP (glej tudi opis obremenitve št. 4 v oddelku II.3.1.3).
(69)
Zasebni uslužbenci, ki so bili na novo zaposleni po letu 1997, so lahko sklenili precej manj ugodno dodatno pokojninsko zavarovanje, za katero je podjetje Deutsche Post v obdobju 1997-2007 plačevalo prispevek v višini od [0 do 5 %] bruto plače.
II.2 Državna nadomestila in jamstva v okviru izključne pravice in obveznosti univerzalnih poštnih storitev podjetja Deutsche Post
II.2.1 Izključna pravica do leta 2007
(70)
Pred letom 1998 je imelo podjetje Deutsche Post na podlagi člena 2 zakona PostG iz leta 1989 izključno pravico do vzpostavitve in vzdrževanja zmogljivosti za prevoz pisemskih pošiljk. Druge poštne storitve - prevoz paketov, časopisov ali periodičnega tiska - niso bile omejene samo na podjetje Deutsche Post, ampak so bile odprte za konkurenco. V skladu s členom 37 zakona PostVerfG iz leta 1989 je moral biti dobiček od teh rezerviranih storitev dostave pisemskih pošiljk uporabljen za financiranje izgub univerzalnih storitev, ki so bile del ponudbe na trgih, odprtih za konkurenco. V skladu s členom 4 zakona o ureditvi telekomunikacij in poštnih storitev, zakona PTRegG iz leta 1994 (31), je bil za odobritev cen rezerviranih storitev dostave pisemskih pošiljk pristojen zvezni minister za pošto in telekomunikacije.
(71)
Z začetkom veljavnosti zakona PostG iz leta 1997 v letu 1998 se je obseg storitev, omejenih samo na podjetje Deutsche Post, postopoma zmanjšal. V skladu s členom 51 zakona PostG iz leta 1997 je izključna pravica v letu 1997 obsegala prevoz pisemskih pošiljk in se nanašala na kataloge s težo do 200 gramov, omejitev teže pa se je večkrat zmanjšala in je v letu 2006 znašala 50 gramov. Izključna pravica je prenehala veljati 31. decembra 2007.
II.2.2 Obveznost univerzalne poštne storitve do leta 2007
(72)
Obveznost univerzalne poštne storitve za podjetje Deutsche Post je bila določena v dveh uradnih aktih o pooblastitvi:
-
z uredbo o obveznih poštnih storitvah (32) (v nadaljnjem besedilu: uredba o obveznih storitvah) je bilo podjetje Deutsche Post imenovano za ponudnika univerzalnih poštnih storitev za pisma in pakete s težo največ 20 kg in pooblaščeno za zagotavljanje teh storitev po vsej Nemčiji po enotnih cenah,
-
zakon PostG iz leta 1997 in spremljajoča izvedbena uredba iz leta 1999 (33) (v nadaljnjem besedilu: uredba o univerzalnih storitvah iz leta 1999) sta to pooblastilo ohranila za podjetje DPAG.
(73)
Člen 11 zakona PostG iz leta 1997 je univerzalno storitev opredelil kot osnovni nabor poštnih storitev, ki se po vsej državi zagotavljajo po ugodnih cenah. Te storitve obsegajo prevoz pisemskih pošiljk, naslovljenih paketov s težo največ 20 kg, knjig, katalogov, časopisov in revij (v nadaljnjem besedilu: univerzalne storitve).
(74)
Uredba o univerzalnih storitvah iz leta 1999 določa minimalne zahteve glede kakovosti univerzalnih storitev:
-
po vsej Nemčiji mora biti vsaj 12 000 poštnih uradov,
-
letno mora biti povprečno 80 % pisemskih pošiljk in paketov dostavljenih v določenih časovnih rokih (en delovni dan za pisma in dva delovna dneva za pakete), vsak delovni dan pa mora biti opravljena vsaj ena dostava,
-
ker je splošna zahteva glede cen univerzalnih storitev cenovna dostopnost, je moralo podjetje DPAG zaračunavati enotne cene za storitve dostave pisemskih pošiljk, ki jih je opravljalo na podlagi izključne pravice, ki je prenehala v letu 2007. Vendar je podjetje DPAG do določene stopnje cenovno prilagodljivo pri rezerviranih storitvah, saj lahko s strankami, ki pošljejo vsaj 50 enot na transakcijo, sklene individualno pogodbo glede cene.
(75)
Člen 52 zakona PostG iz leta 1997 je ohranil pooblastilo podjetja DPAG glede zagotavljanja univerzalnih storitev do 31. decembra 2007, tj. datuma, ko je potekla njegova izključna pravica za zagotavljanje storitev dostave pisemskih pošiljk. Od prenehanja izključne pravice ni bil za izvajanje obveznosti univerzalnih storitev pooblaščen noben poštni operater v Nemčiji, kar pomeni, da naj bi univerzalne poštne storitve zagotavljali vsi ponudniki poštnih storitev („tržne sile“). Če se ugotovi ali je verjetno, da se univerzalne storitve ne izvajajo na ustrezen način, zakon PostG iz leta 1997 določa zakonodajne instrumente, ki ščitijo zagotavljanje teh storitev.
(76)
Kot kaže študija podjetja WIK (glej sliko 3), so univerzalne storitve v obdobju 1990-2007 predstavljale približno 88 % skupnega prihodka. Za večino univerzalnih storitev dostave pisemskih pošiljk se je izvajala regulacija cen zaradi prevladujočega položaja podjetja Deutsche Post na teh trgih (glej oddelek II.2.1). Poleg teh cenovno reguliranih storitev, ki so predstavljale približno 62 % skupnega prihodka, je podjetje Deutsche Post zagotavljalo univerzalne storitve paketne dostave (približno 15 % skupnega prihodka) in druge univerzalne storitve dostave pisemskih pošiljk, ki niso bile cenovno regulirane (približno 11 % skupnega prihodka) v konkurenci z drugimi operaterji.
(77)
Poleg tega je podjetje Deutsche Post nudilo tudi komercialne storitve (npr. majhne bančne posle za banko Postbank, prodajne storitve za družbo Telekom, dostavo nenaslovljene pošte itd.). Skupno so komercialne storitve v obdobju 1990-2007 obsegale 12 % prihodka podjetja Deutsche Post.
II.2.3 Državna nadomestila
(78)
Od njegove ustanovitve leta 1950 je bilo podjetje Deutsche Bundespost posebno premoženje zvezne vlade (v nadaljnjem besedilu: Sondervermögen). V skladu z nemškim upravnim pravom Sondervermögen nima pravne osebnosti, ki bi bila neodvisna od države, ima pa svoj proračun in ni odgovorno za splošne državne dolgove.
(79)
Prva reforma poštnega sektorja iz leta 1989 je določala, da Sondervermögen sestavljajo tri različne enote - podjetje Postdienst, banka Postbank in družba Telekom, ki so sicer vse opredeljene kot „javna podjetja“, vendar nimajo pravne osebnosti, neodvisne od države.
(80)
V skladu s členom 37(2) in (3) zakona PostVerfG iz leta 1989 je bilo kljub temu, da naj bi se vsaka storitev teh treh enot financirala sama, navzkrižno financiranje med temi tremi enotami dovoljeno, če so izgube izhajale iz obveznosti univerzalnih storitev. V skladu s tem je podjetje Postdienst v obdobju 1990-1993 od družbe Telekom za kritje izgub prejelo nakazila v višini 2,844 milijarde EUR.
(81)
Z drugo reformo poštnega sektorja, ki je začela veljati 1. januarja 1995, so bile tri enote Sondervermögen preoblikovane v delniške družbe: podjetje Postdienst je postalo podjetje DPAG, banka Postbank je postala banka Postbank AG in družba Telekom je postala družba Telekom AG. V skladu s členom 2(2) zakona PostUmwG iz leta 1994 je družba Telekom AG prevzela vse obveznosti, ki izhajajo iz posojil Sondervermögen kot celote, vendar je ohranila pravico, da od podjetja DPAG in banke Postbank AG zahteva sredstva, če je bilo te obveznosti, ki izhajajo iz posojil, mogoče pripisati njunima pravnima predhodnikoma.
(82)
Vendar pa je v skladu s členom 7 zakona PostUmwG iz leta 1994 pravica družbe Telekom AG (iz člena 2(2) zakona PostUmwG iz leta 1994), da od podjetja DPAG terja dolgove v višini izgub, ki jih je ustvarilo podjetje Postdienst, prenehala 31. decembra 1994. Zato je prišlo do prenosa sredstev v višini 2,822 milijarde EUR z družbe Telekom AG na podjetje DPAG. Po trditvah Nemčije je bil ta prenos sredstev z družbe Telekom AG, tako kot prejšnji prenosi na podlagi člena 37(3) zakona PostVerfG iz leta 1989, nujen, da je lahko podjetje DPAG izpolnilo svoje obveznosti univerzalnih storitev.
(83)
V obdobju 1990-1995 je podjetje Postdienst prejelo skupno 5,666 milijarde EUR kot nadomestilo za svojo obveznost univerzalnih storitev.
II.2.4 Državno jamstvo za dolžniške instrumente, izdane pred letom 1995
(84)
Od leta 1953 je člen 22(4) zakona PostVwG iz leta 1953 (34) določal, da imajo dolžniški instrumenti, ki jih izda podjetje Deutsche Bundespost, enako pravno veljavo kot dolžniški instrumenti, ki jih izda Zvezna republika Nemčija. Ko je bil zakon PostVwG iz leta1953 razveljavljen z zakonom PostVerfG iz leta 1989, je bila ta določba vključena v člen 40 zakona PostVerfG iz leta 1989.
(85)
Po ustanovitvi treh enot v letu 1989 samo podjetje Postdienst ni izdajalo zadolžnic; te transakcije je urejala banka Postbank za vse enote podjetja Deutsche Bundespost. Dolžniški instrumenti so bili nato razdeljeni med podjetje Postdienst, družbo Telekom in banko Postbank v skladu z njihovimi finančnimi potrebami.
(86)
Po letu 1995 je v skladu s členom 2(4) zakona PostUmwG iz leta 1994 Nemčija ostala odgovorna za vse zadolžnice, ki jih je pred letom 1995 izdalo podjetje Deutsche Bundespost in nato razdelilo med podjetje Postdienst, družbo Telekom in banko Postbank. Vendar pa Nemčija ni prevzela nobene odgovornosti za dolžniške instrumente, ki jih je kasneje izdalo podjetje DPAG.
II.3 Prihodki od reguliranih cen kot dodatno nadomestilo za stroške pokojnin in neto stroške univerzalnih storitev
(87)
Z zakonom PostG iz leta 1997 je bil vzpostavljen tudi Bundesnetzagentur (v nadaljnjem besedilu: poštni regulator) za nadzor rezerviranega in liberaliziranega trga pisemskih pošiljk. V skladu s členom 19 zakona PostG iz leta 1997 je poštni regulator pooblaščen za reguliranje cen podjetja Deutsche Post na trgih pisemskih pošiljk, na katerih ima podjetje Deutsche Post prevladujoč položaj. Podjetje Deutsche Post je imelo prevladujoč položaj tako glede rezerviranih storitev v skladu s členom 51 zakona PostG iz leta 1997 kot glede skoraj vseh ostalih storitev dostave pisemskih pošiljk, ki so že bile odprte za konkurenco. Regulacija cen je lahko v obliki predhodne določitve najvišjih cen ali naknadnega nadzora cen.
(88)
V skladu s tržnimi raziskavami, ki jih je izvedel poštni regulator, je delež podjetja Deutsche Post na trgih pisemskih pošiljk z reguliranimi cenami znašal 90-97 %. Poštni regulator v svojem zadnjem poročilu obžaluje dejstvo, da postopno odpiranje trga od leta 1997 ni prineslo učinkovite konkurence na nemškem trgu pisemskih pošiljk (35).
(89)
Storitve dostave pisemskih pošiljk z reguliranimi cenami prispevajo večino skupnih prihodkov podjetja Deutsche Post (npr. približno 62 % skupnega prihodka podjetja Deutsche Post v obdobju 1990-2007 in približno 56 % v obdobju 2008-2010).
(90)
Za vse druge univerzalne in komercialne storitve, ki niso predmet regulacije cen v skladu s členi 19-27 zakona PostG iz leta 1997 (36), se bo uporabljal izraz „storitve, ki niso cenovno regulirane“.
(91)
Za cenovno regulirane storitve dostave pisemskih pošiljk člen 20(1) in (2) zakona PostG iz leta 1997 določa, da morajo cene odražati stroške učinkovitega zagotavljanja storitev. Vendar pa mora poštni regulator v primerih, v katerih je to objektivno upravičeno, med drugim ustrezno upoštevati:
-
stroške univerzalnega zagotavljanja poštnih storitev ter
-
stroške financiranja pokojnin in prejemkov za zdravstveno varstvo uslužbencev, ki so bili premeščeni iz podjetja Postdienst.
(92)
Člen 57 zakona PostG iz leta 1997 in ministrski odlok zveznega ministra za gospodarske zadeve in tehnologijo z dne 27. marca 2000 je regulirane cene ohranil na ravni cen iz leta 1997 do 31. decembra 2002.
II.3.1 Sklep o najvišjih cenah iz leta 2002
(93)
Poštni regulator je šele leta 2002 sprejel svoj prvi sklep glede najvišjih cen za regulirane poštne storitve v obdobju od 1. januarja 2003 do 31. decembra 2007 (v nadaljnjem besedilu: sklep o najvišjih cenah iz leta 2002). Regulacija najvišjih cen je sistem reguliranja cen več storitev, pri čemer posamezne cene za vsako storitev niso nadzorovane, temveč je postavljena zgornja meja glede na tehtano povprečje vseh cen. V skladu s členom 19 zakona PostG iz leta 1997 je regulacija predhodno določenih najvišjih cen obsegala vse poštne storitve, pri katerih je imelo podjetje Deutsche Post prevladujoč položaj.
(94)
Za namene sklepa o najvišjih cenah iz leta 2002 je podjetje Deutsche Post poštnemu regulatorju prvič predložilo regulativne izkaze prihodkov in stroškov (v nadaljnjem besedilu: regulativni izkazi iz leta 2002), ki so zajemali obdobje 1998-2006. Regulativni izkazi so temeljili na rezultatih do leta 2001 in napovedih za prihodnja leta.
(95)
V letu 2002 je podjetje Deutsche Post uveljavljalo „finančne obremenitve“ za zagotavljanje univerzalne storitve ter zaposlitev javnih in zasebnih uslužbencev, ki so bili premeščeni iz podjetja Postdienst. Te obremenitve so stroški, ki jih podjetje Deutsche Post domnevno ne bi imelo, če ne bi bilo obveznosti univerzalnih storitev ter premestitve osebja in infrastrukture podjetja Postdienst (za podroben seznam glej preglednico 1).
Preglednica 1
Obremenitve, odobrene s sklepom o najvišjih cenah iz leta 2002 (v milijonih EUR, nominalne vrednosti)
#
Obremenitve iz sklepa o najvišjih cenah iz leta 2002
Povprečna obremenitev (1998-2006) v milijonih EUR
%
1
Dodatni stroški za plače
[…]
[…]
2
Dodatni stroški za socialno varnost
[…]
[…]
3
Obremenitev zaradi infrastrukture - poštni uradi
[…]
[…]
4
Dodatno pokojninsko zavarovanje za zaposlene (VAP)
[…]
[…]
5
Obremenitev zaradi infrastrukture - tovor
[…]
[…]
6
Stroški za socialno in zdravstveno varstvo (inštitut BAnstPT)
[…]
[…]
7
Prestrukturiranje osebja
[…]
[…]
8
Kritje primanjkljaja za zdravstveno zavarovanje javnih uslužbencev
[…]
[…]
Skupna povprečna obremenitev
[…]
100 %
(96)
Poštni regulator je nazadnje sprejel argument podjetja Deutsche Post, da teh obremenitev ne bi bilo, če ne bi bilo obveznosti univerzalnih storitev (za obremenitvi št. 3 in 5 zaradi stroškov univerzalnih storitev) in obveznosti vključevanja javnih in zasebnih uslužbencev iz podjetja Postdienst (obremenitve št. 1, 2, 4, 6, 7 in 8). Poštni regulator je zato odobril zvišanje reguliranih cen pisemskih pošiljk za financiranje navedenih povprečnih letnih obremenitev v višini […] milijard EUR za obdobje 2002-2006 iz prihodkov reguliranih storitev dostave pisemskih pošiljk. Na podlagi sklepa o najvišjih cenah iz leta 2002 je 100 % obremenitev porazdeljenih na cene, ki so predmet predhodne določitve najvišjih cen.
II.3.1.1 Dodatne plače (obremenitev št. 1)
(97)
Obremenitev št. 1 kaže, da so navedeni dodatni stroški zaradi plač za poštne delavce višji od povprečja v industriji. Podjetje Deutsche Post je za „konkurenčno“ referenčno plačo uporabilo plače za novo zaposleno osebje po letu 2002, ki je bila določena v kolektivni delavski pogodbi (Entgelttarifvertrag) s sindikati (v nadaljnjem besedilu: plače iz kolektivne delavske pogodbe). Za izračun obremenitve št. 1 se ta referenčna plača uporablja za celotno osebje. Uporablja se tudi za nazaj do leta 1998 v predloženih izkazih.
II.3.1.2 Dodatni prispevki za socialno varnost (obremenitev št. 2)
(98)
Poštni regulator je sprejel tudi argument podjetja Deutsche Post, da ima zaradi prispevkov za socialno varnost za svoje zasebne in javne uslužbence višje stroške, kot bi jih zasebni konkurenti običajno imeli za svoje zasebne uslužbence.
(99)
Podjetje Deutsche Post je svoj izračun opravilo na podlagi prispevka za socialno varnost, za katerega meni, da je „konkurenčen“ (v nadaljnjem besedilu: predpisani prispevek) za javne in zasebne uslužbence. Ta predpisani prispevek je opredeljen kot vsota:
-
deleža prispevka za socialno varnost, ki ga mora za zasebnega uslužbenca plačati delodajalec (približno 19-21 %, kar je približno polovica celotnega prispevka za socialno varnost, kot je prikazano na sliki 2),
-
prispevka za shemo nezgodnega zavarovanja (v razponu od [0 do 5 %]; podjetje Deutsche Post ta prispevek k predpisanemu prispevku prišteva od leta 2001),
-
prispevka k shemi dodatnega pokojninskega zavarovanja (v razponu od [0 do 5 %]; podjetje Deutsche Post ta prispevek k predpisanemu prispevku prišteva od leta 1997, ker se za prispevek k shemi dodatnega pokojninskega zavarovanja v takem obsegu šteje, da je „konkurenčen“. Stopnja temelji na dodatnem pokojninskem zavarovanju, ki ga podjetje Deutsche Post od leta 1997 nudi na novo zaposlenim zasebnim uslužbencem).
(100)
Regulirani prihodki financirajo vse prispevke za socialno varnost, ki se plačujejo poleg predpisanega prispevka (v nadaljnjem besedilu: dodatni prispevki za socialno varnost). Preglednica 2, v kateri so kot primer navedeni izračuni dodatnih prispevkov za socialno varnost za javne uslužbence v letu 2001, kaže, da so dejanski prispevki za socialno varnost za javne uslužbence skoraj dvakrat večji od „konkurenčnih“ prispevkov za socialno varnost na podlagi predpisanega prispevka.
Preglednica 2
Izračun dodatnih stroškov za socialno varnost za javne uslužbence v letu 2001 na podlagi regulativnih izkazov iz leta 2002 (v milijonih EUR)
% dejanskih plač
(1)
Stopnja prispevka za pokojninski sklad
33 %
(2)
Skupna plača javnih uslužbencev
[…]
(3)
= (1) * (2)
Prispevek za pokojninski sklad
[…]
(4)
Stroški za zdravstveno varstvo
[…]
(5)
= (3) + (4)
Dejanski prispevki za socialno varnost
[…]
[40 do 45 %]
(6)
Delež prispevkov za socialno varnost, ki ga plača delodajalec
20,43 %
(7)
Nezgodno zavarovanje
[…]
(8)
Dodatno pokojninsko zavarovanje
[…]
(9)
= (6) + (7) + (8)
Predpisani prispevek
[…]
(10)
= (2)* (9)
Regulativni referenčni stroški za socialno varnost
[…]
[20 do 25 %]
(11)
= (5) - (10)
Dodatni prispevki za socialno varnost
[…]
[15 do 20 %]
(101)
Dejanski prispevki za socialno varnost obsegajo plačilo dejanskih plač javnih uslužbencev v višini 33 % s strani podjetja Deutsche Post (letno pavšalno plačilo v višini 2,045 milijarde EUR v obdobju 1995-1999) in prispevke za stroške zdravstvenega varstva javnih uslužbencev. Skupno so dejanski prispevki za socialno varnost znašali [40 do 45 %] dejanskih plač javnih uslužbencev v letu 2001.
(102)
Čeprav je prispevek za socialno varnost opredeljen kot odstotek bruto plač zasebnih uslužbencev (neto plača + delež prispevka za socialno varnost, ki ga plača delodajalec), podjetje Deutsche Post za izračun regulativne referenčne vrednosti predpisani prispevek v višini [20-25 %] pomnoži z dejanskimi plačami javnih uslužbencev.
II.3.1.3 Dodatno pokojninsko zavarovanje za zasebne uslužbence (obremenitev št. 4)
(103)
Obremenitev št. 4 naj bi izravnala ustvarjene rezervacije za obveznosti iz obdobja pred letom 1997 iz sheme dodatnega pokojninskega zavarovanja VAP za zasebne uslužbence podjetja Deutsche Post.
(104)
Kot je pojasnjeno v oddelku II.1.4, so lahko zasebni uslužbenci podjetja Deutsche Post, ki so bili zaposleni pred letom 1997, sklenili dodatno pokojninsko zavarovanje, ki bi jim zagotovilo pokojnino, podobno pokojninam javnih uslužbencev. Vendar pa podjetje Postdienst ni ustvarilo ustreznih rezervacij za prihodnja plačila pokojnin. Šele po ustanovitvi podjetja DPAG so bile v bilanci stanja rezervacije v višini 8,153 milijarde EUR.
II.3.1.4 Razni dodatni stroški za socialno varnost (obremenitve št. 6, 7 in 8)
(105)
Obremenitev št. 6 obsega prispevek podjetja Deutsche Post zveznemu inštitutu za poštni sektor in telekomunikacije (Bundesanstalt für Post und Telekommunikation, v nadaljnjem besedilu: inštitut BanstPT), ki javnim uslužbencem in zasebnim uslužbencem, premeščenim iz podjetja Postdienst, zagotavlja nekatere socialne ugodnosti (npr. socialna stanovanja). Obremenitev št. 7 vključuje prispevke podjetja Deutsche Post za kritje primanjkljaja sheme zdravstvenega zavarovanja za javne uslužbence. Obremenitev št. 8 glede prestrukturiranja osebja se nanaša tako na javne kot na zasebne uslužbence.
II.3.1.5 Obremenitvi za univerzalne storitve (št. 3 in 5)
(106)
Ti dve obremenitvi kažeta prihranek, ki bi ga podjetje Deutsche Post lahko imelo pri stroških, če bi lahko svojo mrežo poštnih uradov in paketov oblikovalo samo na podlagi komercialnih meril. Prihranki pri stroških so izračunani na podlagi, na primer, hipotetičnega števila poštnih uradov, s katerimi bi podjetje Deutsche Post upravljalo, če ne bi bilo obveznosti univerzalnih storitev.
II.3.2 Sklepa o najvišjih cenah iz leta 2007 in leta 2011
(107)
Poštni regulator je 7. novembra 2007 odobril najvišje cene za obdobje od 1. januarja 2008 do 31. decembra 2011 (v nadaljnjem besedilu: sklep o najvišjih cenah iz leta 2007). Poštni regulator je 14. novembra 2011 odobril najvišje cene za obdobje od 1. januarja 2012 do 31. decembra 2013 (v nadaljnjem besedilu: sklep o najvišjih cenah iz leta 2011).
(108)
Od sklepa o najvišjih cenah iz leta 2007 cene za pošiljanje več kot 50 pisemskih pošiljk niso več predhodno nadzorovane, temveč so predmet naknadnega nadzora v skladu s členom 25 zakona PostG iz leta 1997 (37). Cene za vse ostale poštne storitve, pri katerih ima podjetje Deutsche Post prevladujoč položaj, se v skladu s členom 19 zakona PostG iz leta 1997 še naprej odobrijo vnaprej.
(109)
Komisija bo v tem sklepu navajala „cenovno regulirane storitve“, s čimer poimenuje storitve, pri katerih ima podjetje Deutsche Post prevladujoč položaj in za katere velja predhodni nadzor cen v skladu s členom 19 zakona PostG iz leta 1997 ali naknadni nadzor cen v skladu s členom 25 zakona PostG iz leta 1997. Vse druge storitve, pri katerih podjetje Deutsche Post nima prevladujočega položaja in ki niso predmet nadzora cen, bodo opredeljene kot „storitve, ki niso cenovno regulirane“.
(110)
Podjetje Deutsche Post je še naprej navajalo obremenitve za dodatne plače in stroške za socialno varnost zaradi premestitve osebja iz podjetja Postdienst (npr. povprečno obremenitev št. 2 zaradi dodatnih stroškov za socialno varnost v višini […] milijonov EUR od leta 2008 naprej), pa tudi obremenitve zaradi obveznosti univerzalnih storitev. Kot pri sklepu o najvišjih cenah iz leta 2002 je poštni regulator odobril financiranje teh obremenitev iz prihodkov cenovno reguliranih storitev in najvišje cene določil na ustrezno višji ravni. Priznavanje teh obremenitev v sklepih o najvišjih cenah iz let 2002, 2007 in 2009 s strani poštnega regulatorja je tako glede storitev brez reguliranih cen ostalo nespremenjeno.
II.4 Finančni rezultati podjetja DPAG
(111)
Finančni rezultati podjetja DPAG za obdobje 1995-2006 so prikazani na sliki 2 sklepa o razširitvi iz leta 2007. Rezultati v obdobju 1995-1999 so bili različni (nekatera leta so kazala izgubo, druga pa dobiček), vendar pa je podjetje DPAG v obdobju 2000-2006 vsako leto ustvarilo dobiček pred obdavčitvijo v višini od 1 do 2 milijard EUR.
(112)
V obdobju 2007-2010 je podjetje DPAG ustvarilo naslednje neto dobičke: 1,8 milijarde EUR (2007); -2,0 milijarde EUR (2008); 0,7 milijarde EUR (2009); 2,6 milijarde EUR (2010).
(113)
Na podlagi objavljenih izkazov podjetja DPAG dobička ni mogoče dodeliti različnim storitvam. Zato objavljenih izkazov ni mogoče uporabiti za ugotovitev, ali so univerzalne storitve z reguliranimi cenami na splošno ustvarjale izgubo ali dobiček.
III. RAZLOGI ZA ZAČETEK POSTOPKA
(114)
Kot je potrdilo Splošno sodišče v svoji sodbi v zadevi T-421/07 (38), so vsi obravnavani ukrepi del postopka, ki se je začel s sklepom o začetku postopka iz leta 1999 in nadaljeval s sklepom o razširitvi iz leta 2007.
III.1 Subvencija za pokojnine
(115)
V sklepu o razširitvi iz leta 2011 je bilo ugotovljeno, da je subvencija za pokojnine pomenila nov ukrep pomoči, ker je bilo podjetje Deutsche Post pred pokojninsko reformo iz leta 1995 v celoti odgovorno za financiranje stroškov pokojnin iz lastnih sredstev. Poleg tega je sklep o razširitvi iz leta 2011 zavrnil trditev Nemčije, ki je temeljila na sodbi v zadevi Combus (39), da subvencija za pokojnine ne pomeni pomoči.
(116)
Glede ocenjevanja skladnosti subvencije za pokojnine kot nadomestila za „neposredne stroške“ za pokojnine (npr. v skladu s sklepom Komisije o francoskem podjetju La Poste (v nadaljnjem besedilu: sklep o podjetju La Poste) (40) je bilo v sklepu o razširitvi iz leta 2011 upoštevano, da so bili navedeni dodatni stroški za socialno varnost povrnjeni tako s subvencijo za pokojnine kot tudi s cenovno reguliranimi prihodki (npr. obremenitev št. 2 zaradi dodatnih prispevkov za socialno varnost).
(117)
Izračuni iz sklepa o razširitvi iz leta 2011, pri katerih sta bila upoštevana oba vira nadomestila, so pokazali, da je lahko podjetje Deutsche Post uspešno uporabljalo prispevke za socialno varnost, ki so bili za 10-14 odstotnih točk nižji od celotnih obveznih prispevkov za socialno varnost (delež, ki ga plača delodajalec in delež, ki ga plača uslužbenec), ki so jih morali plačevati zasebni konkurenti.
(118)
V sklepu o razširitvi iz leta 2011 so bili zato izraženi pomisleki glede skladnosti subvencije za pokojnine kot nadomestila za „neposredne stroške“ za pokojnine na podlagi člena 107(3)(c) PDEU.
III.2 Nadomestilo za zagotavljanje univerzalnih storitev
(119)
Nemčija se je pri utemeljitvi skladnosti državnih nadomestil in državnega jamstva kot nadomestila za obveznost univerzalnih storitev opirala na člen 106(2) PDEU.
(120)
Na podlagi sodbe v zadevi Altmark (41) je Komisija v sklepu o razširitvi postopka iz leta 2007 menila, da državna nadomestila in državno jamstvo pomenijo pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.
(121)
V sklepu o razširitvi iz leta 2007 je Komisija izrazila pomisleke, ali so bili javna nadomestila in jamstvo potrebni za izpolnjevanje obveznosti univerzalnih storitev in temu ustrezno sorazmerni. Komisija je zlasti menila, da je treba v skladu z načeli iz Okvira iz leta 2005 preveriti razdelitev stroškov med univerzalne in komercialne storitve. Izrazila je tudi pomisleke glede določitve zmernega dobička, pri kateri je bilo treba upoštevati povprečno donosnost sektorja in tveganost položaja podjetja Deutsche Post.
IV. ŠTUDIJA PODJETJA WIK
(122)
Komisija je študijo podjetja WIK naročila za pomoč pri pregledu izkazov podjetja Deutsche Post za obdobje 1990-2007, da bi ugotovila, ali je podjetje Deutsche Post prejelo prekomerno nadomestilo za svoje obveznosti univerzalnih storitev. Natančneje, naloge podjetja WIK Consult GmbH so bile naslednje:
-
primerjalna analiza zmernega dobička,
-
pregled interne dodelitve stroškov in dogovori o transfernih cenah, in
-
izračun prekomernega nadomestila za neto stroške obveznosti univerzalnih storitev.
IV.1 Opis regulativnih izkazov prihodkov in stroškov
(123)
Po tem, ko je Komisija 30. oktobra 2008 sprejela odredbo o predložitvi podatkov, je Nemčija v letu 2009 končno predložila vse regulativne izkaze za obdobje 1990-2007 (v nadaljnjem besedilu: regulativni izkazi iz leta 2009).
IV.1.1 Prihodki
(124)
Prihodke podjetja Deutsche Post je mogoče razvrstiti v tri obsežne kategorije:
-
univerzalne storitve dostave pisemskih pošiljk z reguliranimi cenami (62 % skupnega prihodka v obdobju 1990-2007)
Storitve dostave pisemskih pošiljk z reguliranimi cenami obsegajo vse univerzalne storitve, zagotovljene na trgih, na katerih je imelo podjetje Deutsche Post prevladujoč tržni položaj, vključno s storitvami, za katere je imelo podjetje Deutsche Post izključno pravico. Te storitve so ustvarile 62 % skupnega prihodka podjetja Deutsche Post v obdobju 1990-2007 (42),
-
univerzalne storitve brez reguliranih cen (26 % skupnega prihodka v obdobju 1990-2007)
Univerzalne storitve paketne dostave so se vedno zagotavljale na trgih, odprtih za konkurenco, na katerih je imelo podjetje Deutsche Post povprečen tržni delež v višini 30 %. V obdobju 1990-2007 so univerzalne storitve paketne dostave ustvarile 15 % skupnega prihodka podjetja Deutsche Post.
Univerzalne storitve dostave pisemskih pošiljk brez reguliranih cen (npr. katalogi, čezmejna pošta) so ustvarile približno 11 % skupnega prihodka podjetja Deutsche Post,
-
komercialne storitve brez reguliranih cen (12 % skupnega prihodka v obdobju 1990-2007)
Podjetje Deutsche Post je svojo mrežo poštnih uradov uporabljalo ne le za trženje poštnih storitev, temveč tudi za prodajo proizvodov in storitev banke Postbank AG, v manjši meri pa tudi družbe Deutsche Telekom. Te komercialne prodajne storitve so ustvarile približno 6 % skupnega prihodka podjetja Deutsche Post.
Komercialne storitve paketne dostave in storitve dostave pisemskih pošiljk (npr. naslovljeni reklamni letaki) so ustvarile približno 4 % skupnega prihodka podjetja Deutsche Post.
Podjetje Deutsche Post je nudilo tudi številne različne storitve, npr. kot holding za mednarodne podružnice, dejavne v drugih poslovnih segmentih (npr. Danzas, DHL). Te druge komercialne storitve so ustvarile približno 2 % skupnega prihodka podjetja Deutsche Post.
Slika 3
Deleži povprečnega prihodka za obdobje 1990-2007 (na podlagi nominalnih vrednosti)
(125)
V študiji podjetja WIK so zajete samo komercialne storitve, ki sta jih pravni subjekt podjetje DPAG in njegov predhodnik, podjetje Postdienst, zagotavljala skupaj z univerzalnimi storitvami. Komercialne storitve (npr. dejavnosti hitre pošte, ki jih po vsem svetu zagotavlja podjetje DHL), ki jih zagotavljajo različni pravni subjekti v okviru skupine Deutsche Post World Net (v nadaljnjem besedilu: skupina DPWN), niso bile zajete.
IV.1.2 Izračun obremenitev v regulativnih izkazih iz leta 2009
(126)
V nasprotju z regulativnimi izkazi, ki jih je podjetje Deutsche Post regulatorju predložilo za sklepe o najvišjih cenah iz let 2002, 2007 in 2011, so v regulativnih izkazih iz leta 2009, ki regulatorju niso bili predloženi, navedene precej višje obremenitve, ki jih podjetje Deutsche Post razporeja med storitve z reguliranimi cenami.
(127)
Na podlagi regulativnih izkazov iz leta 2009 podjetje Deutsche Post za obdobje 1990-2006 navaja povprečno obremenitev v višini […] milijard EUR v primerjavi z […] milijardami EUR na podlagi računovodskih izkazov za leto 2002.
Slika 4
Primerjava navedenih obremenitev univerzalnih storitev na podlagi regulativnih izkazov za leto 2009 z odobrenimi obremenitvami na podlagi sklepa o najvišjih cenah iz leta 2002 (letno povprečje, v milijonih EUR nominalne vrednosti)
[…]
(128)
Medtem ko med obremenitvijo št. 2 (dodatni stroški za socialno varnost) in obremenitvijo št. 4 (dodatno pokojninsko zavarovanje) v regulativnih izkazih za leto 2002 in za leto 2009 ni večjih razlik, je pri obremenitvi št. 1 (dodatne plače) razlika skoraj […]. V nasprotju z regulativnimi izkazi iz leta 2002 podjetje Deutsche Post za „konkurenčno“ referenčno plačo ne uporablja več plač iz kolektivne delavske pogodbe. Namesto tega uporablja minimalno plačo za poštni sektor, ki temelji na uredbi zveznega ministrstva za delo iz leta 2007 (v nadaljnjem besedilu: minimalna plača iz leta 2007). Treba pa je opozoriti, da je Zvezno upravno sodišče to uredbo na koncu razglasilo za nezakonito in nikoli ni postala pravno veljavna.
(129)
Poleg tega podjetje Deutsche Post v regulativnih izkazih iz leta 2009 navaja novo „infrastrukturno poštno“ obremenitev, ki obsega prirastne stroške šestega dneva dostave (v povprečju […] milijonov na leto). Izračun temelji na hipotetičnem scenariju, ki navaja, da bi brez obveznosti univerzalne storitve podjetje Deutsche Post pošto dostavljalo samo pet in ne šest dni.
(130)
Obremenitev št. 3 zaradi infrastrukture (mreža poštnih uradov) je izračunana drugače kot v regulativnih izkazih iz leta 2002. Obremenitev zdaj zajema predvidene prihranke pri stroških, ki bi jih podjetje lahko imelo, če bi bili vsi poštni uradi od leta 1990 naprej vodeni kot agencije. Izračunana je na podlagi povračil, ki jih je podjetje Deutsche Post od leta 2007 plačalo tretjim osebam za prodajne storitve.
IV.1.3 Stopnje dobička v regulativnih izkazih iz leta 2009
(131)
Dodelitev obremenitev cenovno reguliranim univerzalnim storitvam dostave pisemskih pošiljk zagotavlja precej manjšo obremenitev storitev, ki niso cenovno regulirane, s stroški, kot so plače in socialna varnost. Ta prerazporeditev prinaša izrazito pozitivne stopnje dobička [15-25 %] za prodajo pri komercialnih storitvah in izgube v višini skoraj [0-10 %] za prodajo pri cenovno reguliranih storitvah dostave pisemskih pošiljk.
(132)
Čeprav podjetje Deutsche Post v svojih letnih izkazih poroča o zelo visokem dobičku pri prometu s pisemskimi pošiljkami (glej tudi oddelek V.3), ta dobiček izničijo obremenitve, ki so bile s storitev, ki niso cenovno regulirane, prenesene na cenovno regulirane storitve.
Slika 5
Povprečni donos iz poslovanja na podlagi regulativnih izkazov iz leta 2009
[…]
IV.2 Opredelitev referenčnega dobička
IV.2.1 Vrednostna veriga podjetja Deutsche Post: nizko tehnološke dejavnosti in nizka stopnja poslovnega tveganja
(133)
Analiza vrednostne verige in s tem povezanih poslovnih tveganj je pri pripravi opredelitve referenčnega dobička in oceni razdelitve stroškov nepogrešljiva. Šele ko so znane funkcija in značilnosti tveganja, je mogoče poiskati nekaj „primerljivih“ podjetij in izračunati referenčno vrednost za zmeren dobiček, ki ga lahko podjetje Deutsche Post pričakuje.
IV.2.1.1 Vrednostna veriga nizko tehnološkega poslovanja
(134)
Vrednostno verigo podjetja Deutsche Post je mogoče razdeliti na dve glavni dejavnosti:
-
nacionalno dostavno mrežo za distribucijo pisemskih pošiljk in paketov,
-
nacionalno mrežo poštnih uradov.
(135)
Logistika mreže paketov in pisemskih pošiljk je nizko tehnološko poslovanje, ki ne zahteva obsežnih raziskav ali razvoja. Vsi drugi operaterji v sektorju zato delajo na podoben in standardiziran način. Takšne dejavnosti so zato pogosto označene kot „običajne“ dejavnosti. Dejstvo, da podjetje Deutsche Post storitve zelo pogoste odda v zunanje izvajanje tretjim osebam, prav tako dokazuje njihovo običajno naravo. To velja tudi za prodajne storitve, ki se izvajajo v nacionalni mreži poštnih uradov in ki se prav tako vedno pogosteje oddajajo v zunanje izvajanje.
(136)
Ob teh običajnih dejavnostih so glavna neopredmetena sredstva podjetja Deutsche Post njegov krog strank, blagovna znamka in tržni položaj, zlasti na trgih pisemskih pošiljk. Vendar pa je v študiji podjetja WIK podano mnenje, da ta neopredmetena sredstva večinoma ne izhajajo iz lastnega truda ali naložb podjetja Deutsche Post, ampak iz preteklih izključnih pravic. Podjetju Deutsche Post ni bilo treba veliko vlagati v trženje. Namesto tega se je lahko do leta 2007 zanašalo na svoj zakonsko zajamčen tržni položaj. Zato podjetju Deutsche Post za ta neopredmetena sredstva ne bi smela biti izplačana nobena povračila.
IV.2.1.2 Nizko tveganje zaradi državnih ukrepov
(137)
Podjetje Deutsche Post je bilo pri obeh vrstah storitev, z reguliranimi cenami in brez njih, iz več razlogov izpostavljeno manjšemu tveganju kot njegovi konkurenti.
(138)
Prvič, do leta 2007 je podjetje Deutsche Post ščitil zakoniti monopol za njegove storitve dostave pisemskih pošiljk. Poleg tega je imelo podjetje Deutsche Post v okviru reguliranih storitev dostave pisemskih pošiljk korist od tržnega deleža v višini 90 % in je bilo brez konkurence ali pa je bila ta majhna. Cenovno regulirane storitve so ustvarjale skoraj dve tretjini prihodkov podjetja Deutsche Post.
(139)
Drugič, poštni regulator je odobril najvišje cene za regulirane storitve dostave pisemskih pošiljk. Najvišje cene so bile postavljene nad stroški učinkovitega podjetja, da bi med drugim omogočile nadomestilo domnevno dodatnih stroškov, povezanih s storitvami, ki niso cenovno regulirane. Noben od konkurentov podjetja DPAG ni imel izključne pravice ali prevladujočega položaja, ki bi omogočala navzkrižno subvencioniranje njihovih stroškov za socialno varnost. Zato sta izključna pravica in prevladujoč položaj vplivala na precejšnje zmanjšanje poslovnega tveganja ne samo za regulirane storitve, ampak tudi za univerzalne in komercialne storitve, ki niso cenovno regulirane.
(140)
Tretjič, drugi državni ukrepi so prav tako precej zmanjšali tveganje pri univerzalnih in komercialnih storitvah. Državna nadomestila so absorbirala izgube iz začetka 90-ih let prejšnjega stoletja, državno jamstvo pa je podjetju Deutsche Post omogočilo posojila po nizki obrestni meri do leta 1995 kljub njegovemu težkemu finančnemu položaju v začetku 90-ih let prejšnjega stoletja.
(141)
Glede na navedeno je bilo podjetje Deutsche Post izpostavljeno bistveno manjšemu tržnemu in stroškovnemu tveganju kot njegovi konkurenti, saj mu ni bilo treba ustvariti kroga strank, zvišanja stroškov pa je lahko preneslo preko višjih reguliranih cen. Na podlagi te utemeljitve je podjetje WIK v svoji študiji sklenilo, da bi bili najboljši primerljivi konkurenti poštna podjetja, ki opravljajo samo običajne dejavnosti (npr. ne vlagajo veliko v trženje in blagovne znamke) in niso izpostavljena visoki stopnji tveganja (npr. se lahko zanašajo na dolgoročne pogodbe).
IV.2.2 Količinska opredelitev referenčnega dobička
(142)
Da bi našli primerljiva poštna podjetja, je bila na podlagi rezultatov analize funkcije in tveganja v študiji podjetja WIK opravljena analiza finančne podatkovne zbirke (npr. s pomočjo podatkovne zbirke ORBIS, ki obsega približno 10 milijonov podjetij z vsega sveta). Nadzorovane kvantitativne in kvalitativne stopnje izbora opredelijo sklop primerljivih podjetij, ki zagotavljajo poštne storitve na konkurenčnih trgih.
(143)
V študiji podjetja WIK je bila izbrana primerjalna skupina 26 poštnih podjetij, ki večinoma zagotavljajo storitve paketne dostave in opravljajo običajne dejavnosti poštnih operaterjev. Vsi primerljivi konkurenti so iz industrijskega sektorja „Poštne in kurirske dejavnosti“ (klasifikacija NACE (43), koda 641).
(144)
Opozoriti je treba, da je število primerljivih konkurentov omejeno, saj so zaradi izključne pravice prvotnih poštnih operaterjev, ki je obsegala precejšen del storitev dostave pisemskih pošiljk, zasebna podjetja doslej redko zagotavljala storitve dostave pisemskih pošiljk v večjem obsegu. Poleg tega v študiji podjetja WIK za primerjavo niso upoštevani prvotni poštni operaterji iz drugih držav, ker so jih tako kot podjetje Deutsche Post ščitile izključne pravice in večinoma niso dejavni na konkurenčnih trgih.
(145)
Za določitev „zmernega“ dobička je v študiji podjetja WIK uporabljena stopnja donosa iz poslovanja, ki je računovodski dobiček (dobiček pred obrestmi in davki), deljen s prihodki. Poleg tega je v študiji izračunana stopnja donosa sredstev, npr. dobiček pred obrestmi in davki kot odstotek skupnega kapitala, kot referenčni dobiček na podlagi kapitala.
Preglednica 3
Referenčna stopnja donosa iz poslovanja in stopnja donosa sredstev iz študije podjetja WIK
Donos iz poslovanja
Donos sredstev
Mediana
3,48 %
7,33 %
Zgornja meja (75. centil)
6,77 %
13,41 %
(146)
V izbranem vzorcu je mediana donosa iz poslovanja v konkurenčnem delu poštnega sektorja za obdobje 1998-2007 znašala 3,48 %. Vendar pa študija podjetja WIK ne predstavlja samo mediane donosa, ampak tudi zgornjo mejo zmernega dobička, tj. tretji kvartil dobička primerljivih konkurentov, kar je enako donosu iz poslovanja v višini 6,77 %. Z drugimi besedami, 75 % primerljivih konkurentov ustvarja dobiček, ki je nižji od donosa iz poslovanja v višini 6,77 % (44).
(147)
Glede donosa sredstev je študija podjetja WIK pokazala mediano donosa sredstev v višini 7,33 % in zgornjo mejo v višini 13,41 %.
(148)
Ker je podjetje Deutsche Post izpostavljeno precej manjšemu tveganju kot primerljivi operaterji, ki poslujejo na zelo konkurenčnih trgih (npr. trgu ekspresnih pošiljk), je podjetje WIK v študiji trdilo, da je mediana donosa iz poslovanja v višini 3,48 % za podjetje Deutsche Post preudaren in zadržan referenčni dobiček. Ne priporoča uporabe višje stopnje v razponu do tretjega kvartila donosa iz poslovanja v višini 6,77 %. Nižja referenčna vrednost bi lahko bila celo upravičena, saj mediana donosa iz poslovanja v višini 3,48 % ustreza donosu sredstev v višini 7,33 %, kar bi bilo še vedno precej nad obrestno mero brez tveganja.
IV.3 Pregled porazdelitve stroškov
(149)
V študiji podjetja WIK so bile podane pripombe na porazdelitev obremenitev v regulativnih izkazih iz leta 2009, ker so stopnje donosa iz poslovanja komercialnih storitev v višini od [15 do 25 %] precej nad povprečjem industrije (45). Ker imajo zasebni konkurenti kljub precej nižjim stopnjam dobička dobiček, je podjetje WIK v študiji ugotovilo, da bi bilo treba večji delež stroškov dodeliti komercialnim storitvam podjetja Deutsche Post, kar bi ustrezno zmanjšalo obremenitve za cenovno regulirane storitve.
(150)
Ugotovitev iz študije podjetja WIK je, da vse komercialne storitve kljub njihovemu delu stroškov še vedno prinašajo dobiček v skladu z mediano donosa iz poslovanja konkurentov v višini 3,48 %. Zato je poročilo podlaga za zmanjšanje povprečne letne obremenitve cenovno reguliranih storitev za […] milijonov EUR za celotno obdobje 1990-2007.
(151)
Ker je bil velik del komercialnih prodajnih storitev zagotovljen povezanima podjetjema banki Postbank in družbi Telekom, je študija podjetja WIK preučila tudi, ali se lahko končne cene, ki sta ju ti podjetji plačevali, štejejo za običajne premišljene transakcije in s tem za ustrezno referenčno vrednost za stroške, ki bi jih morale nositi komercialne prodajne storitve. Na podlagi razpoložljivih dokazov je podjetje WIK v študiji zavzelo stališče, da pogodbe med podjetjem Deutsche Post in povezanima podjetjema odražajo pogoje, ki bi jih sprejele tudi neodvisne tretje osebe. Ker niti banka Postbank niti družba Telekom v začetku 90-ih let prejšnjega stoletja nista imeli dejanskih možnosti uporabe zunanjih distribucijskih mrež, sta se strinjali, da si bosta nastale stroške razdelili. Ko pa je bilo pozneje za banko Postbank in družbo Telekom lažje najti druge distribucijske mreže in so se stroški mreže univerzalnih storitev zmanjšali, je bila pogodba spremenjena v provizijo na podlagi prihodka, kar je bilo bolj v skladu z običajno pogodbo o prodajnih storitvah (46).
IV.4 Prilagoditev regulativnih izkazov iz leta 2009
(152)
Podjetje WIK je v študiji opravilo več prilagoditev regulativnih izkazov iz leta 2009 na podlagi naslednje metode:
Preglednica 4
Metoda izračuna letnega presežnega rezultata na podlagi regulativnih izkazov iz leta 2009 in študije podjetja WIK
Prihodki od univerzalnih storitev
-
Stroški univerzalnih storitev
-
Zmeren dobiček
+
Državna nadomestila
Presežni rezultat
IV.4.1 Prilagoditev prihodkov od univerzalnih storitev
(153)
Podjetje Deutsche Post je prodalo precejšen del svojih nepremičnin (npr. nepremičnine, ki so postale odvečne zaradi prestrukturiranja poštnih dejavnosti). Te prihodke bi bilo treba dodeliti univerzalni storitvi, ki je bila prvotni uporabnik tega premoženja in ga je oddala komercialnim storitvam.
(154)
Ustrezna prilagoditev pomeni povprečno letno povečanje prihodkov od univerzalnih storitev za celotno obdobje 1990-2007 v višini […] milijonov EUR.
IV.4.2 Prilagoditev stroškov univerzalnih storitev
IV.4.2.1 Razčlenitev računovodskih izkazov
(155)
V regulativnih izkazih iz leta 2009 razčlenitev internih transfernih cen ni pravilna. Skupni dobiček od univerzalnih storitev ni prikazan, ker dobiček, ki izhaja iz določenih dejavnosti (npr. poštnih uradov), ni razčlenjen na univerzalne in komercialne storitve (npr. stroške, ki nastanejo pri posameznih storitvah), ampak je združen in prikazan kot komercialni dobiček. Podjetje Deutsche Post zato ni moglo predložiti ločenih izkazov v skladu z zahtevo iz Direktive Komisije 2006/111/ES z dne 16. novembra 2006 o preglednosti finančnih odnosov med državami članicami in javnimi podjetji ter o finančni preglednosti znotraj določenih podjetij (47).
(156)
Podjetje Deutsche Post je predložilo okvirno razčlenitev internega stroškovnega računovodstva za obdobje do leta 1997, podjetje WIK pa je moralo izkaze prilagoditi za obdobje po letu 1997. Napačno knjižene stroške je moralo iz izkazov za univerzalne storitve prenesti v izkaze za komercialne storitve.
(157)
Ustrezna prilagoditev pomeni znižanje letnih stroškov univerzalnih storitev za celotno obdobje 1998-2007 za povprečno […] milijonov EUR.
IV.4.2.2 Prilagoditev obremenitev med cenovno reguliranimi storitvami in storitvami, ki niso cenovno regulirane
(158)
Kot je bilo razloženo, študija podjetja WIK ne prilagaja vsake obremenitve ločeno. Namesto tega svoj ponovni izračun izvede na podlagi končnih cen komercialnih storitev, ki naj bi bile zanesljive referenčne vrednosti za povprečne stroške industrije. Zato je ves presežni dobiček od komercialnih storitev (48) uporabljen za financiranje prvotno navedenih obremenitev. Povprečno letno zmanjšanje obremenitev v celotnem obdobju 1990-2007 znaša […] milijonov EUR.
IV.4.2.3 Zunajbilančni stroški z dodatnim pokojninskim zavarovanjem (obremenitev št. 4).
(159)
Z obremenitvijo št. 4 (dodatno pokojninsko zavarovanje) je podjetje Deutsche Post prištelo stroške, ki jih ni prikazalo v svojih letnih izkazih. Ker je referenčni donos iz poslovanja izračunan na podlagi zakonsko predpisanih izkazov primerljivih konkurentov, so lahko vključeni samo stroški, dovoljeni v skladu z nacionalnimi računovodskimi standardi ali mednarodnimi računovodskimi standardi. Zato dodatnih stroškov, ki običajno niso vključeni v izkazih v skladu z mednarodnimi računovodskimi standardi, ni mogoče sprejeti kot stroškovne postavke, ampak morajo biti financirani iz (referenčne) stopnje dobička.
(160)
Ustrezna prilagoditev pomeni povprečno letno zmanjšanje v višini […] milijonov EUR za obremenitev št. 4 (dodatno pokojninsko zavarovanje) za celotno obdobje 1990-2007.
IV.4.3 Prilagoditev kapitalskih stroškov zmernemu dobičku
(161)
Podjetje Deutsche Post je regulativnim izkazom iz leta 2009 pripisalo kapitalske stroške, ki v zakonsko predpisanih izkazih prvotno niso bili vključeni: npr. stroške […] in stroške […]. V študiji podjetja WIK stroški […] in stroški […] niso upoštevani, ampak nadomeščeni z referenčno vrednostjo za zmerni dobiček.
IV.4.3.1 Obdobje 1996-2007
(162)
Zmerni dobiček je izračunan na podlagi prilagojenih prihodkov od univerzalnih storitev in referenčnega donosa iz poslovanja v višini 3,48 %, kar pomeni letni povprečni zmerni dobiček v višini […] milijonov EUR. Povprečni letni kapitalski stroški v višini […] milijonov EUR (stroški obresti v višini […] milijonov EUR in povečana zakonsko predpisana amortizacija v višini […] milijonov EUR) v regulativnih izkazih iz leta 2009 niso upoštevani.
(163)
Opozoriti je treba, da v primerjavi z regulativnimi izkazi iz leta 2009 referenčni donos iz poslovanja v višini 3,48 % prinaša zmeren dobiček, ki je v absolutnem smislu višji od kapitalskih stroškov, ki jih je navedlo podjetje Deutsche Post (npr. stroški obresti, izračunani na podlagi interne stopnje donosa v višini približno […] na vloženi kapital in povečana amortizacija na podlagi tržne vrednosti).
IV.4.3.2 Obdobje 1990-1995
(164)
V skladu s členom 63(1) zakona PostVerfG je moralo podjetje Deutsche Post zvezni vladi do leta 1995 plačevati povračila (49), ki so skupaj znašala 5,838 milijarde EUR oziroma 8 % prodaje. V zameno podjetje Deutsche Post v skladu s členom 63(4) zakona PostVerfG ni imelo obveznosti plačevanja dividend, višjih od povračil.
(165)
Podjetje WIK zato v študiji za obdobje do leta 1995 ni hotelo prišteti „zmernega dobička“, ker so povračila že v celoti krila kapitalske stroške podjetja Deutsche Post. Zato povprečni letni kapitalski stroški podjetja Deutsche Post v višini […] milijonov EUR (stroški obresti v višini […] milijonov EUR in povečana zakonsko predpisana amortizacija v višini […] milijonov EUR) v regulativnih izkazih iz leta 2009 niso upoštevani, stroški univerzalnih storitev pa so ustrezno zmanjšani.
IV.4.4 Sklepne ugotovitve
(166)
Regulativni izkazi iz leta 2009 in študija podjetja WIK kažejo, da prihodki od univerzalnih storitev niso zadoščali za kritje stroškov do leta 1996. Čeprav je podjetju Deutsche Post tudi po upoštevanju državnih nadomestil iz regulativnih izkazov iz leta 2009 ostal skupni primanjkljaj, je podjetje WIK v študiji ugotovilo, da so nadomestila zadoščala za pokritje primanjkljaja podjetja Deutsche Post v letu 1997.
(167)
Regulativni izkazi iz leta 2009 ne kažejo bistvenega izboljšanja donosnosti univerzalnih storitev do leta 1999. Prihodki od univerzalnih storitev v povprečju krijejo stroške šele od leta 2000. Ravno nasprotno študija podjetja WIK od leta 2000 kaže precejšen dobiček univerzalnih storitev, ki presega mediano donosa iz poslovanja v višini 3,48 %, in to kljub temu, da so univerzalne storitve paketne dostave kazale samo podpovprečen donos od prodaje v višini […] (glej sliko 6).
Slika 6
Primerjava letnih presežnih rezultatov univerzalnih storitev za obdobje 1990-2007 (v milijonih EUR, nominalne letne vrednosti)
V. PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI
(168)
Zainteresirane strani so predložile pripombe na odločbo o začetku postopka iz leta 1999, sklep o razširitvi iz leta 2007 in sklep o razširitvi iz leta 2011. Najpomembnejše pripombe na odločbo in oba sklepa so povzete v tem oddelku.
V.1 Izključna pravica do uporabe poštnih znamk, ki jih je izdalo zvezno ministrstvo za finance
(169)
Podjetje TNT dvomi, da je podjetje Deutsche Post plačalo pristojbino za izključno pravico do uporabe poštnih znamk, ki jih je izdalo zvezno ministrstvo za finance. V skladu s členom 43 zakona PostG iz leta 1997 lahko znamke z napisom „Nemčija“ izdaja samo zvezno ministrstvo za finance. Poštni operater, ki vloži vlogo za uporabo teh znamk, mora plačati pristojbino in kriti dodatne stroške. V skladu s členom 54 zakona PostG je imelo podjetje Deutsche Post do 31. decembra 2007 izključno pravico do uporabe poštnih znamk, ki jih je izdalo zvezno ministrstvo za finance.
(170)
Če je podjetje Deutsche Post dejansko brezplačno uporabljalo znamke, ki jih je izdalo zvezno ministrstvo za finance, to po mnenju podjetja TNT pomeni nezakonito državno pomoč.
(171)
Komisija je ugotovila, da ta ukrep ni bil obravnavan v odločbi o začetku postopka iz leta 1999, sklepu o razširitvi iz leta 2007 ali sklepu o razširitvi iz leta 2011. Zato ne sodi na področje uporabe tega sklepa.
V.2 Subvencija za pokojnine
(172)
Po mnenju podjetja UPS je bila podjetju Deutsche Post dodeljena ugodnost, saj je bilo delno oproščeno plačilne obveznosti, ki jo je imelo pred letom 1995. Ker morajo običajni operaterji sami kriti svoje stroške pokojnin, je bilo podjetje Deutsche Post v boljšem položaju kot njegovi konkurenti. Poleg tega se podjetje UPS strinja z utemeljitvijo Komisije, da zaradi bistvene spremembe položaja podjetja Deutsche Post in uvedbe nove zakonodaje za odpravo dela obveznosti podjetja Deutsche Post glede kritja stroškov pokojnin njegovih javnih uslužbencev pomoči ni mogoče obravnavati kot obstoječo pomoč. Po mnenju podjetja UPS tako velike spremembe sistema niso samo preproste prilagoditve izrecno uradne ali upravne narave.
(173)
Podjetje UPS se strinja s predhodno ugotovitvijo Komisije, da subvencije za pokojnine ni mogoče šteti za združljivo na podlagi člena 107(3)(c) PDEU. Glede na stopnjo trajne donosnosti in izključne pravice podjetja Deutsche Post so pomisleki glede potrebe po razbremenitvi zaradi navedenih neposrednih stroškov upravičeni. Poleg tega odobrena subvencija ni sorazmerna s ciljem skupnega interesa, kot je predstavila Nemčija, zlasti ker so neposredni stroški povrnjeni z višjimi cenami pisemskih pošiljk in subvencijo za pokojnine. Podjetje UPS je poudarilo, da dokazno breme sorazmernosti ukrepa nosi Nemčija. Vendar pa Nemčija še ni predložila natančnih navedb glede sorazmernosti ugodnosti, ki jih je podjetje Deutsche Post imelo na podlagi tega ukrepa.
(174)
Po mnenju podjetja UPS je lahko podjetje Deutsche Post na podlagi prejete pomoči pridobilo ugodnejši položaj tako v Nemčiji kot na drugih evropskih trgih, na katerih konkurira z drugimi poštnimi operaterji, kot je podjetje UPS. Ker je lahko podjetje Deutsche Post zaradi subvencije za pokojnine okrepilo svoj položaj v komercialnem sektorju na škodo drugih operaterjev, so njegovi konkurenti utrpeli škodo zaradi izkrivljanja konkurence.
(175)
Podjetje UPS od Komisije zahteva, da dodatno oceni potrebo po subvencijah za pokojnine iz sklepa o razširitvi iz leta 2011 za obdobje 2007-2011 in njihovo sorazmernost ter preuči, ali ima podjetje Deutsche Post še vedno korist od nezakonite državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU.
(176)
Podjetje UPS od Komisije tudi zahteva, da predloži več informacij o tem, kako je prišla do ugotovitve, da je imelo podjetje Deutsche Post korist od nezdružljive pomoči. Podjetje UPS zahteva zlasti kopijo študije podjetja WIK, da bi lahko preučilo, v kolikšni meri so bile ugotovitve iz študije podjetja WIK uporabljene za oceno subvencije za pokojnine v sklepu o razširitvi iz leta 2011.
V.3 Nadomestilo za zagotavljanje univerzalnih storitev
(177)
Podjetje UPS v celoti podpira preiskavo Komisije in se v celoti strinja z vsebino sklepa o razširitvi iz leta 2007 v zvezi z oceno nadomestila za univerzalne storitve. Poleg tega je podjetje UPS predložilo posodobljeno (50) študijo družbe NERA iz oktobra 2006 (51), na katero se je Komisija sklicevala v uvodni izjavi 58 sklepa o razširitvi iz leta 2007.
(178)
V študiji družbe NERA iz leta 2006 je bil povprečni donos na vloženi kapital za promet s pismi podjetja DPWN za obdobje po letu 1999 (52) ocenjen na več kot 20 %, v posodobljeni študiji pa je poudarjeno, da bi donos na vloženi kapital v obdobju 2000-2005 ostal celo nad 50 %. Za obdobje 2003-2005 je bil donos na vloženi kapital ocenjen na več kot 100 %. Podjetje UPS ugotavlja, da bi dobiček izredno donosnih reguliranih storitev dostave pisemskih pošiljk več kot zadoščal za kritje izgub univerzalnih storitev.
(179)
Poleg tega podjetje UPS trdi, da podatki stroškovnega računovodstva podjetja Deutsche Post niso dobra podlaga za analizo in razumevanje donosnosti in obremenitev v rezerviranem sektorju. Zato bi bilo treba opraviti podrobno analizo porazdelitve stroškov med regulirane, univerzalne in komercialne storitve. Vse ugodnosti, ki jih je podjetje Deutsche Post prejelo za pokritje svojih neposrednih obremenitev, na primer kapitalske injekcije, ki jih je Nemčija podjetju Deutsche Post odobrila leta 1995 in sredstva v obliki nepremičnin in infrastrukture, bi bilo treba upoštevati pri določanju zneska pomoči in prekomernega nadomestila.
(180)
Glede dogovorov o transfernih cenah podjetje UPS trdi, da bi bilo treba v skladu s sodbo v zadevi Chronopost (53) ohraniti načelo neomejene konkurence. Komisija bi morala zato proučiti pogoje pogodbe, ki ureja razmerje med podjetjema Deutsche Post in DPEED, zlasti dogovore o cenah med strankama.
V.4 Prekomerne cene pisemskih pošiljk
(181)
Organizacija FFPI v celoti podpira sklep o razširitvi iz leta 2011. Organizacija FFPI trdi, da zakonodajne in upravne spremembe, zaradi katerih nastanejo višji stroški za pokojnine, pomenijo običajno poslovno tveganje, ki lahko vpliva na donosnost poslovanja. Ker bi moralo podjetje v običajnih tržnih pogojih take dodatne stroške kriti iz lastnih sredstev, podjetje Deutsche Post od Nemčije ne bi smelo prejeti subvencij za pokojnine.
(182)
Poleg tega organizacija FFPI poudarja, da je podjetje Deutsche Post poudarilo pomen pokojninske reforme v svojem letnem poročilu za leto 2000, v katerem je trdilo, da so nižji prispevki v pokojninski sklad za javne uslužbence glavni razlog za povečanje dobička pred obrestmi, davki in amortizacijo (EBITA) za 98,6 % v poštnem sektorju podjetja. Zato se pokojninska reforma ne bi smela obravnavati kot manj pomembna ali prvenstveno upravna po naravi.
(183)
V skladu s študijo, ki jo je organizacije FFPI izvedla v obdobju 2001-2008, so bile cene znamk v Nemčiji v letu 2009 za standardna pisma s težo do 20 g, poslana s pošto prvega razreda, med najvišjimi. Nasprotno je bila cena za pošiljanje paketov s težo do 500 g preko pošte prvega razreda sorazmerno nizka, kar kaže na navzkrižno subvencioniranje.
(184)
Organizacija FFPI je prepričana, da pomoč podjetju Deutsche Post ni bila namenjena pospeševanju rasti nemškega poštnega trga ali nekaterih poštnih storitev. V obdobju preiskave je bilo podjetje Deutsche Post donosno podjetje, ki je okrepilo svojo vodilno vlogo na nemškem trgu, izboljšalo svojo uspešnost in razširilo svoje poslovanje. Zato subvencije za pokojnine ne bi smele biti združljive z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(c) PDEU.
V.5 Stopnje dobička
(185)
Združenje BIEK meni, da so zaradi prakse podjetja Deutsche Post glede uporabe njegovega prevladujočega položaja na nekaterih trgih pisemskih pošiljk za navzkrižno financiranje stroškov storitev dostave pisemskih pošiljk in paketne dostave na bolj konkurenčnih trgih drugi poštni operaterji utrpeli škodo. Ker lahko podjetje Deutsche Post zviša svoje cene na trgih, na katerih je imelo izključno pravico in ima še vedno tržni delež, večji od 90 %, lahko navzkrižno financira stroške storitev na bolj konkurenčnih trgih.
(186)
Poleg tega združenje BIEK trdi, da ima podjetje Deutsche Post kljub navedenim neposrednim stroškom še vedno precej večji dobiček od podobnih podjetij v drugih evropskih državah, kot je to pokazala stopnja dohodka iz poslovanja v višini 10-20 % za njegov sektor notranjega poštnega prometa. To stopnjo dobička je mogoče celo spremeniti navzdol, ker sektor notranjega poštnega prometa obsega tudi notranje storitve paketne dostave, kjer so stopnje dobička v povprečju nižje od tistih pri storitvah dostave pisemskih pošiljk.
(187)
Glede navedene obremenitve podjetja Deutsche Post zaradi višjih stroškov plač združenje BIEK poudarja, da je podjetje Deutsche Post pri izračunu razlik med stroški plač, ki jih podjetje krije v primerjavi s svojimi konkurenti, za referenčno vrednost uporabilo povprečne plače v sektorju prevoza. Komisija je v sklepu o razširitvi iz leta 2011 te številke uporabila kot referenčne vrednosti za lasten izračun, združenje BIEK pa trdi, da so plače, ki jih plačujejo konkurenti podjetja Deutsche Post, vsaj 15 % višje od teh povprečnih plač. Zato so domnevno prekomerne plače, ki jih plačuje podjetje Deutsche Post, precej nižje od navedenih. Združenje BIEK trdi, da preostala razlika pri stroških plač ni nastala zaradi neposrednih stroškov, ampak zaradi obsega in prevladujočega položaja podjetja Deutsche Post na trgu.
(188)
Združenje BIEK meni, da je podjetje Deutsche Post za neposredne stroške, vključno s stroški za pokojnine, z zvišanjem reguliranih cen pisemskih pošiljk prejelo več kot ustrezno nadomestilo. Zaradi ukrepov pomoči, ki jih Komisija ocenjuje, je prišlo do pomanjkanja konkurence na področju storitev dostave pisemskih pošiljk in resnega izkrivljanja konkurence na področju storitev paketne dostave.
VI. PRIPOMBE NEMČIJE
VI.1 Pripombe glede subvencije za pokojnine
VI.1.1 Brez finančne prednosti zaradi nadomestila dodatnih stroškov za socialno varnost
(189)
Glede na sodbo v zadevi Combus (54) Nemčija meni, da med privatizacijo ponudnikov univerzalnih storitev, ki so bili v državni lasti, javno nadomestilo stroškov pokojnin, ki presega stroške, ki jih običajno prevzamejo zasebni konkurenti, ne pomeni pomoči.
(190)
Nemčija se strinja s Komisijo, da bi bilo treba izvesti primerjavo med stroški za socialno varnost, ki jih plačuje podjetje Deutsche Post, in stroški za socialno varnost, ki jih plačujejo njegovi konkurenti. Vendar pa bi morala biti primerjava opravljena že na podlagi člena 107(1) PDEU in ne pozneje v fazi ocene združljivosti na podlagi člena 107(3)(c) PDEU.
VI.1.2 Brez finančne prednosti v primerjavi s položajem pred letom 1995
(191)
Nemčija meni, da subvencija za pokojnine podjetja Deutsche Post ni razbremenila stroškov, ki bi jih običajno moralo plačevati iz lastnih sredstev. Zato podjetje Deutsche Post ni pridobilo prednosti v smislu člena 107(1) PDEU. Po trditvah Nemčije podjetje Deutsche Post ni bilo zakonsko zavezano plačevati pokojnine javnim uslužbencem pred letom 1995 in po njem, prav tako pa tega ni bilo ekonomsko sposobno.
(192)
Prvič, Nemčija trdi, da so v skladu s členom 46 zakona PostVerfG iz leta 1989 javni uslužbenci, ki so bili v letu 1989 premeščeni v podjetje Deutsche Post, ostali v službi zvezne vlade. Po drugi reformi poštnega sektorja leta 1995 so bili v skladu s členom 2(3) zakona PostPersRG iz leta 1994 in na novo vključenim členom 143b ustave javni uslužbenci podjetja Deutsche Post še naprej v službi zvezne vlade.
(193)
Ker je bila zvezna vlada vedno edini dolžnik za pokojninske obveznosti javnih uslužbencev, ni bilo podjetje Deutsche Post nikoli zakonsko zavezano, da mora uporabiti lastna sredstva.
(194)
Čeprav je moralo podjetje Deutsche Post v skladu s členom 54(2) zakona PostVerfG iz leta 1989 financirati stroške pokojnin javnih uslužbencev, je bila po mnenju Nemčije ta določba interni dogovor, namenjen pridobivanju sredstev za javni proračun (kot pri obveznosti plačila povračil v skladu s členom 63 zakona PostVerfG iz leta 1989). Določba ni vzpostavila obveznosti podjetja Deutsche Post do javnih uslužbencev.
(195)
Po drugi reformi poštnega sektorja leta 1995 je zvezna vlada v skladu s členom 2(3) zakona PostPersRG iz leta 1994 ter členoma 14 in 16 zakona PostPersRG iz leta 1994 ponovno ostala edini dolžnik do javnih uslužbencev, upravičenih do pokojnine. Tako kot obveznosti na podlagi člena 54(2) zakona PostVerfG iz leta 1989 tudi obveznosti na podlagi člena 16(1) zakona PostPersRG glede prispevanja v pokojninski sklad samo zmanjšujejo obremenitev javnega proračuna. Ne spreminjajo izključne obveznosti zvezne vlade glede pokojnin javnih uslužbencev.
(196)
Zvezna vlada na podlagi zasebnega prava tudi ne bi mogla prenesti svoje obveznosti glede pokojninskih pravic javnih uslužbencev na novoustanovljeno podjetje DPAG v letu 1995. V skladu s splošnimi načeli zasebnega prava matično podjetje tudi v primeru, ko so obstoječe pokojninske obveznosti prenesene na pravno neodvisno podružnico, še vedno ostane odgovorno za plačilo denarnih zahtevkov tretjih strank.
(197)
Drugič, Nemčija trdi, da podjetje Deutsche Post nikoli ni imelo dovolj lastnih sredstev za financiranje stroškov pokojnin. Pred letom 1995 je imelo podjetje Postdienst vedno izgube, ki jih je bilo treba financirati z javnimi nakazili v višini 5,6 milijarde EUR. Ko je podjetje Postdienst leta 1995 postalo podjetje DPAG, so odložene obveznosti glede pokojnin javnih uslužbencev znašale približno […] milijonov EUR. Podjetja DPAG s temi obveznostmi na bilanci stanja ne bi bilo mogoče ustanoviti kot podjetje zasebnega prava, ker zvezna vlada ni zagotovila dovolj kapitala, da bi bilo podjetje DPAG sposobno preživeti.
VI.1.3 Subvencija za pokojnine kot veljavna pomoč v skladu s členom 108(1) PDEU
(198)
Nemčija meni, da bi bilo treba subvencijo za pokojnine, če bi bila opredeljena kot državna pomoč, obravnavati kot veljavno pomoč v skladu s členom 1(b)(i) Uredbe (ES) št. 659/1999, ker je država edini dolžnik in od začetka veljavnosti ustrezne določbe iz nemške ustave leta 1953 delno odgovorna za financiranje pokojnin javnih uslužbencev. Nemčija meni, da ne prva reforma poštnega sektorja iz leta 1989 ne druga reforma poštnega sektorja iz leta 1995 nista spremenili obveznosti države glede financiranja pokojnin. Nemčija meni, da podjetje Deutsche Post niti pred letom 1995 niti po njem ni bilo zakonsko zavezano ali ekonomsko sposobno plačevati pokojnine javnih uslužbencev.
(199)
Poleg tega je Nemčija navedla izjavo Komisije pred Splošnim sodiščem v zadevi T-266/02. Po trditvah Nemčije je iz uvodne izjave 54 sodbe razvidno, da je Komisija „[…] v izpodbijani odločbi [trdila], da so ji le plačila DB-Telekom podelila prednost“ (55).
(200)
Nemčija je na podlagi te izjave ugotovila, da je Komisija za subvencijo za pokojnine že razglasila, da ne pomeni finančne prednosti za podjetje Deutsche Post. Zato je dejansko sprejela „odločbo o nenasprotovanju“ v smislu člena 4 Uredbe (ES) št. 659/1999. Poleg tega bi v skladu s členom 1(b)(ii) Uredbe (ES) št. 659/1999 takšna pozitivna odločba pomenila, da je bila subvencija za pokojnine opredeljena kot veljavna pomoč.
VI.1.4 Subvencija za pokojnine kot združljivo nadomestilo za neposredne stroške v skladu s členom 107(3) PDEU
(201)
Ob upoštevanju utemeljitve Komisije v odločitvi iz zadeve La Poste Nemčija trdi, da je subvencija za pokojnine združljiva pomoč na podlagi člena 107(3)(c) PDEU iz naslednjih razlogov:
-
Nemčija poudarja, da je podjetje Deutsche Post vedno plačevalo višje stroške za socialno varnost kot znaša prispevek delodajalca k pokojninskemu in zdravstvenemu zavarovanju ter zavarovanju za oskrbo.
-
Nemčija se ne strinja z izračunom primerjalne prednosti, ki ga je izvedla Komisija, ker temelji na predpostavki, da cenovno regulirane storitve krijejo navedeno obremenitev št. 2 (dodatni prispevki za socialno varnost). Podjetje La Poste je, tako kot ostali prvotni poštni operaterji, svoje stroške za socialno varnost prav tako refinanciralo z zvišanimi reguliranimi cenami pisemskih pošiljk, vendar tega Komisija pri odločitvi v zadevi La Poste ni upoštevala.
-
Čeprav se Nemčija načeloma strinja, da bi morali cenovno regulirani prihodki kriti navedene obremenitve, Komisija ni dokazala, da je poštni regulator odobril zahtevek podjetja Deutsche Post glede financiranja dodatnih stroškov za socialno varnost iz reguliranih prihodkov ali da so bili regulirani prihodki dejansko dovolj visoki za financiranje teh dodatnih stroškov za socialno varnost.
(202)
Poleg tega Nemčija poudarja, da je Komisija v svoji odločbi o začetku postopka iz leta 2007 v zadevi Royal Mail (56) poudarila pomen ocenjevanja stroškov pokojnin nekdanjih javnih podjetij z uporabo usklajenih meril, kar je v interesu ustaljene prakse odločanja. Zato bi morala Komisija upoštevati svojo odločitev v zadevi La Poste in predhodno oceno v zadevi Royal Mail. V slednjem primeru Komisija ni ugovarjala nadomestilu primanjkljaja za pokojnine, čeprav Hooperjevo poročilo iz leta 2008 kaže, da so bili stroški družbe Royal Mail za pokojnine delno kriti z zvišanimi reguliranimi cenami pisemskih pošiljk.
VI.1.4.1 Referenčna vrednost, ki temelji na konkurenčnih stroških za socialno varnost
(203)
Nemčija na podlagi strokovne študije profesorja Ehlermanna z dne 19. julija 2011 (57) trdi, da je Komisija pri izračunu referenčnih stroškov podjetja Deutsche Post za socialno varnost naredila dve napaki.
(204)
Pri izračunu ne bi smel biti upoštevan delež uslužbenca, ker delodajalec iz zasebnega sektorja ne bi bil pravno odgovoren za plačilo deleža uslužbenca. Delodajalec izvede plačilo celotnega prispevka za socialno varnost iz upravnih razlogov, vendar k temu ni zakonsko zavezan. Poleg tega je upoštevanje deleža uslužbenca pri referenčni vrednosti tudi v nasprotju s prejšnjo prakso odločanja v zadevi C 265/02 (glej odločitev v zadevi La Poste).
(205)
Izračun referenčnih stroškov za socialno varnost bi moral temeljiti na „konkurenčni“ referenčni plači (58), ker so bile plače javnih uslužbencev bistveno višje od povprečja na trgu.
VI.1.4.2 Cenovno regulirani prihodki ne zadoščajo za kritje dodatnih stroškov za socialno varnost
(206)
Prvič, Nemčija poudarja, da je bila predpostavka glede popolnega kritja obremenitve št. 2 s cenovno reguliranimi prihodki samo hipotetična, ker ni mogoče ugotoviti, ali so bile regulirane cene dejansko zvišane zaradi izravnave dodatnih stroškov za socialno varnost. Iz sklepa o najvišjih cenah iz leta 2002 ni razvidno, ali in v kolikšni meri je poštni regulator navedene obremenitve upošteval pri dodatnih stroških za socialno varnost. Do leta 2002 so bile cene na ravni, odobreni v letu 1997, in ni mogoče ugotoviti, ali so te cene vključevale nadomestilo za dodatne stroške za socialno varnost pri storitvah, ki niso cenovno regulirane.
(207)
Po mnenju Nemčije ni dovolj prikazati, da so imele storitve, ki niso cenovno regulirane, korist od prispevkov za socialno varnost, nižjih od tistih, ki so jih plačevali konkurenti. Preučiti je treba tudi, ali so lahko cenovno regulirane storitve dejansko financirale navedene obremenitve zaradi dodatnih stroškov za socialno varnost iz svojih prihodkov.
(208)
Finančna prednost za podjetje Deutsche Post na podlagi nadomestila njegovih dodatnih stroškov za socialno varnost bi obstajala samo, če bi bilo odobreno nadomestilo višje od skupnih stroškov za socialno varnost, ki jih je podjetje Deutsche Post plačevalo za svoje javne uslužbence.
(209)
Zato Nemčija obžaluje, da ni bil narejen celovit izračun, s katerim bi ugotovili, ali je podjetje Deutsche Post skupno prejelo previsoko ali prenizko nadomestilo za dodatne stroške za socialno varnost za javne uslužbence. Poudarja, da je tak izračun potreben zaradi ugotavljanja obstoja finančne prednosti v smislu člena 107(1) PDEU.
(a) Prenizko nadomestilo za dodatne stroške za socialno varnost na podlagi strokovne študije
(210)
Zato je Nemčija predložila strokovno študijo prof. Webra (59), da bi ugotovili, kolikšna je bila finančna škoda za podjetje Deutsche Post v zvezi s stroški za socialno varnost zaradi zaposlovanja javnih uslužbencev. Prvič, strokovna študija ugotavlja, za koliko stroški podjetja Deutsche Post za socialno varnost javnih uslužbencev presegajo stroške zasebnega konkurenta za zasebne uslužbence (v strokovni študiji so ti stroški imenovani „dodatni stroški podjetja DPAG za socialno varnost“ ali „strukturna pomanjkljivost“). Drugič, strokovna študija te dodatne stroške za socialno varnost primerja z nadomestilom za obremenitev št. 2.
(211)
Kot je prikazano v preglednici 5, strokovna študija v stroške za socialno varnost zaradi zaposlovanja javnih uslužbencev vključuje prispevek podjetja Deutsche Post za pokojninski sklad in druge stroške za socialno varnost, na primer prispevek podjetja Deutsche Post k stroškom zdravstvenega varstva, nezgodnega zavarovanja in raznim zavarovalnim premijam.
(212)
V strokovni študiji so stroški za socialno varnost zaradi zaposlovanja zasebnih uslužbencev opredeljeni kot delež prispevka, ki ga plača delodajalec za sheme obveznega pokojninskega zavarovanja, zavarovanja za primer brezposelnosti, za zdravstveno varstvo in oskrbo, pomnožen s „konkurenčnimi“ plačami (npr. minimalna plača iz leta 2007 za večino javnih uslužbencev).
(213)
Dodatni stroški za socialno varnost so stroški podjetja Deutsche Post za socialno varnost za javne uslužbence, ki presegajo opredeljene referenčne stroške za socialno varnost na podlagi deleža socialnih prispevkov, ki jih delodajalec plača za zasebne uslužbence.
Preglednica 5
Izračun neto rezultata v skladu s strokovno študijo Nemčije
-
Prispevek za pokojninski sklad
-
Dodatni stroški za socialno varnost
+
Referenčni „konkurenčni“ stroški za socialno varnost (na podlagi deleža prispevka za socialno varnost, ki ga plača delodajalec, in „konkurenčnih“ plač (npr. minimalne plače iz leta 2007))
Dodatni stroški za socialno varnost
+
Nadomestilo iz reguliranih prihodkov (obremenitev št. 2 - dodatni prispevki za socialno varnost)
Neto rezultat (prenizko ali previsoko nadomestilo)
(214)
Izračuni za obdobje 1995-2007 kažejo, da obremenitev št. 2 ni zadoščala za kritje dodatnih stroškov za socialno varnost. Pravzaprav strokovnjak trdi, da bi moralo podjetje Deutsche Post prejeti nadomestilo, višje za […] milijard EUR. Strokovnjak je sklenil, da bi bilo nadomestilo za podjetje Deutsche Post tudi v primeru, če bi cenovno regulirani prihodki vključevali obremenitev št. 2, še vedno prenizko za kritje njegovih dodatnih stroškov za socialno varnost.
(b) Regulativni izkazi iz leta 2099 potrjujejo, da cenovno regulirani prihodki niso zadoščali za kritje dodatnih stroškov za socialno varnost
(215)
Nemčija trdi, da dokler cenovno regulirane storitve ustvarjajo izgube, višje od dodatnih stroškov za socialno varnost, ni mogoče dokazati, da so regulirani prihodki dejansko krili dodatne stroške za socialno varnost. V tem okviru je Nemčija predložila strokovno študijo, ki je temeljila na regulativnih izkazih iz leta 2009 (60), da bi dokazala, da so bile izgube cenovno reguliranih storitev vedno višje od dodatnih stroškov za socialno varnost.
(216)
Izračuni temeljijo na regulativnih izkazih iz leta 2009 in predpostavljajo, da bi morale cenovno regulirane storitve ustvariti zmeren dobiček s stopnjo donosa iz poslovanja v višini 7 % (na podlagi študije Deloitte-II, ki je podrobneje obravnavana v oddelku VI.3.2). Po odbitku zmernega dobička kažejo cenovno regulirane storitve izgubo v višini […] milijard EUR, kar je več od navedenih dodatnih stroškov za socialno varnost za obdobje 1995-2007. Cenovno regulirani prihodki tako niso zadoščali za kritje navedenih dodatnih stroškov za socialno varnost.
VI.2 Pripombe glede nadomestila za univerzalne storitve
VI.2.1 Državna nadomestila
(217)
Nemčija trdi, da državna nadomestila podjetju Deutsche Post ne zagotavljajo nobene finančne prednosti, ker so državna nadomestila v višini 5,666 milijarde EUR povrnila samo povračila v višini 5,838 milijarde EUR, ki jih je moralo podjetje Deutsche Post plačati do leta 1995.
(218)
Kot je bilo pojasnjeno v sklepu o razširitvi iz leta 2007, so povračila izvirala iz prejšnje poštne uprave, ki je morala približno 10 % svojega prihodka iz poslovanja prenesti v javni proračun. Od leta 1989 do 1995 so bila povračila postopno odpravljena v skladu s členom 63(1) zakona PostVerfG iz leta 1989. Do leta 1993 je moralo podjetje Deutsche Post plačevati 10 % svojih prihodkov iz poslovanja. Od leta 1993 naprej so se povračila postopno nižala, na primer na 10 % prihodkov iz poslovanja minus 153 milijonov EUR v letu 1993. Za leto 1994 so povračila znašala 70 % povračil v letu 1993. V letu 1995 je podjetje Deutsche Post plačalo 50 % zneska iz leta 1993. Skupno je podjetje Deutsche Post v obdobju 1990-1995 plačalo 5,838 milijarde EUR.
(219)
Člen 63(4) zakona PostVerfG iz leta 1989 je določal, da je treba morebitne dividende odbiti od povračil. Na podlagi te določbe in oprostitve plačila neposrednih ali posrednih davkov je Komisija v sklepu o razširitvi iz leta 2007 trdila, da je treba povračila obravnavati kot nadomestilo za posredne in neposredne davke, pa tudi kot povračilo državi za kapital, ki ga je zagotovila kot delničar.
(220)
V odgovor na to trditev je Nemčija predložila študijo družbe KPMG, v kateri je bilo ugotovljeno, da povračil iz več razlogov ni mogoče šteti za nadomestilo za davke ali dividende.
(221)
Po navedbah iz študije družbe KPMG povračil ne bi bilo mogoče šteti za davek od dobička pravnih oseb, ker so bila izračunana kot odstotek prihodkov iz poslovanja od leta 1931. Zato jih je moralo podjetje Deutsche Post plačevati tudi v letih, v katerih je imelo izgubo. Davek od dobička pravnih oseb pa temelji na dejanskem letnem dobičku. Opredelitev povračil kot davek od dobička pravnih oseb bi bila tudi v nasprotju z zahtevo ustavnega prava, da mora davek od dobička pravnih oseb temeljiti na zmožnosti plačevanja.
(222)
Poleg tega je v študiji ugotovljeno, da povračila ni mogoče primerjati z davkom na dodano vrednost. Ker ni bilo mogoče odbiti davka na dodano vrednost, plačanega na vložke od povračil, je bil izračun povračil precej drugačen od običajnih obveznosti podjetja glede davka na dodano vrednost.
(223)
Drugič, Nemčija trdi, da povračil ni bilo mogoče opredeliti kot dividende. Izplačilo dividend je povezano z dobičkom iz prejšnjega finančnega leta ali let poprej. V obdobju 1990-1995 podjetje Deutsche Post ni imelo dobička, vendar je kljub temu plačevalo povračila. Zato povračil ni mogoče opredeliti kot dividende.
(224)
Študija družbe KPMG se zaključuje z ugotovitvijo, da povračil ni mogoče opredeliti kot davek ali dividende, ampak jih je treba obravnavati kot posebno dajatev, ki so jo morali plačevati samo podjetje Deutsche Bundespost in njegovi nasledniki.
(225)
Na podlagi študije družbe KPMG Nemčija zavrača predpostavko Komisije, da bi bilo treba povračila obravnavati kot nadomestilo za plačila davkov in dividend. Nemčija trdi, da so povračila za podjetje Deutsche Post pomenila obremenitev, ki je z objektivnega ali gospodarskega vidika ni mogoče upravičiti. Ker so državna nadomestila podjetje Deutsche Post razbremenila samo glede povračil, ni imelo podjetje zaradi njih nobene gospodarske prednosti in zato ne pomenijo državne pomoči.
(226)
Namesto tega je Nemčija podala dve drugi utemeljitvi, zakaj državna nadomestila ne pomenijo pomoči. Prvič, ob upoštevanju znatne donosnosti naložbe v nadaljnjih letih in visokih prihodkov od kotiranja podjetja Deutsche Post na borzi izpolnjujejo načelo vlagatelja v tržnem gospodarstvu. Drugič, ker regulativni izkazi iz leta 2009 in študija podjetja WIK kažejo, da so bile skupne izgube univerzalnih storitev v obdobju 1990-1994 višje od državnih nadomestil, ne pomenijo državne pomoči. Zato je podjetje Deutsche Post za svojo obveznost univerzalnih storitev prejelo prenizko nadomestilo.
VI.2.2 Državno jamstvo
(227)
Nemčija trdi, da zaradi neprekinjenega državnega jamstva v skladu s členom 2(4) zakona PostUmwG iz leta 1994 za dolžniške instrumente, ki so bili izdani pred letom 1995, podjetje Deutsche Post po letu 1995 iz več razlogov ni bilo deležno nobene selektivne prednosti.
(228)
Prvič, vsako zasebno podjetje, ki odda podružnico, bi bilo še naprej odgovorno za obveznosti, ki jih sklene ta podružnica. Zasebno podjetje bi ostalo odgovorno za njene zapadle dolgove tudi po prodaji teh dolgov tretji strani. Poleg tega je treba opozoriti, da je bilo prvotno državno jamstvo za dolžniške instrumente potrebno samo zato, ker podjetje Postdienst ni imelo ločene pravne osebnosti. Člen 40 zakona PostVerfG iz leta 1989, ki je določal, da imajo dolžniški instrumenti, ki jih izda podjetje Deutsche Bundespost, enako pravno veljavo kot dolžniški instrumenti, ki jih izda Nemčija, je imel tako samo deklaratorni učinek.
(229)
Drugič, podjetje DPAG ne bi imelo koristi od prevzema dolžniških instrumentov podjetja Postdienst, ker bi se v letu 1995 lahko refinanciralo po nižjih obrestnih merah. Dolžniški instrumenti podjetja Postdienst so 1. januarja 1995 znašali 931 milijonov EUR po povprečni obrestni meri 7,17 % z 8,8 leta do zapadlosti. Ker je bila 1. januarja 1995 kratkoročna obrestna mera 5,0-5,5 %, je podjetje DPAG utrpelo škodo v višini 1,7 %, kar pomeni višje letne stroške zaradi obresti v višini 15,3 milijona EUR.
(230)
Tretjič, s primerjavo povprečnih tržnih obrestnih mer za dolžniške instrumente, ki so jih izdala zasebna podjetja, in obrestnih mer za dolžniške instrumente podjetja Postdienst ob sklicevanju na datum prvotne izdaje instrumentov je Nemčija ocenila, da si je podjetje Postdienst izposojalo po obrestnih merah nad tržnim povprečjem. Nemčija ni opravila celovite preiskave, ampak je samo primerjala obrestne mere nekaterih dolžniških instrumentov podjetja Postdienst s skupnim tržnim povprečjem.
(231)
Sicer pa Nemčija trdi, da državno jamstvo pomeni veljavno pomoč na podlagi člena 1(b)(i) Uredbe (ES) št. 659/1999. Ker je bilo podjetje Deutsche Bundespost do konca leta 1994 del javne uprave, so bili dolžniški instrumenti enakovredni državnemu dolgu od ustanovitve podjetja Deutsche Post v letu 1950. Če je državno jamstvo podjetju Deutsche Post glede obrestnih mer zagotovilo kakršne koli prednosti, bi jih bilo treba opredeliti kot veljavno pomoč. Nemčija se sklicuje tudi na odločbo Komisije v zadevi EDF (61), v kateri je bilo podobno jamstvo ocenjeno kot veljavna pomoč.
VI.2.3 Izključna pravica
(232)
Nemčija trdi, da ob upoštevanju sodbe v zadevi Preussen Elektra (62) regulirani prihodki od pisemskih pošiljk niso državna sredstva.
(233)
Ker regulirani prihodki od pisemskih pošiljk niso državna sredstva, bi bile kakršne koli domneve o previsokih cenah lahko obravnavane samo v postopku v skladu s členom 102 PDEU.
VI.3 Pripombe Nemčije glede študije podjetja WIK
VI.3.1 Študija podjetja WIK potrjuje potrebo po državnih nadomestilih kot nadomestilu za neto stroške obveznosti univerzalnih storitev do leta 1995
(234)
Ne glede na vse metodološke ugovore Nemčija meni, da študija podjetja WIK potrjuje njeno stališče, da so bila državna nadomestila potrebno nadomestilo za izgube podjetja Deutsche Post, ki jih je v obdobju 1990-1995 imelo pri univerzalnih storitvah.
(235)
Presežnega dobička po letu 1995 se ne sme upoštevati, ker so državna nadomestila izničili neto stroški obveznosti univerzalnih storitev, ki jih je imelo podjetje Deutsche Post do leta 1995. Razveljavitev negativne odločbe iz leta 2002 s strani Sodišča prav tako potrjuje, da tistega, kar je bilo že izničeno, ni mogoče ponovno izničiti. Glede na to, da so bila državna nadomestila obračunana pri izgubah univerzalnih storitev do leta 1995, ne bi bilo mogoče, da bi državna nadomestila financirala presežni dobiček v naslednjih letih.
VI.3.2 Pomanjkljiva opredelitev referenčnega dobička
(236)
Na podlagi študij podjetja Deloitte je glavni ugovor Nemčije, da opredelitev referenčne vrednosti v študiji podjetja WIK vključuje preveč majhnih podjetij. Sklop primerljivih podjetij bi moral biti bolj osredotočen na velike družbe za dostavo paketov in logistiko s primerljivo velikimi in kompleksnimi mrežami, kot jo ima podjetje Deutsche Post (63).
(237)
Študija Deloitte-II predpostavlja, da so podjetja iz poštnega sektorja in sektorja paketov, ki uporabljajo obsežne in kompleksne mreže za zbiranje in dostavo, smiselna primerjava za podjetje Deutsche Post. Pomen ekonomij obsega, širine in gostote, ki prevladujejo v poštnih omrežjih, kaže, da je primerjava z velikimi podjetji ustreznejša kot primerjava z majhnimi podjetji. V manjšem obsegu bi lahko k primerjavi pripomogle tudi družbe za prevoz blaga in logistiko, saj uporabljajo podobna sredstva.
(238)
Študija Deloitte-II upošteva samo poštne operaterje z letnim prihodkom, višjim od 100 milijonov EUR. Tako skupina šestih primerljivih družb vključuje velike mednarodne operaterje za hitro dostavo paketov (UPS, FedEx in TNT Express) in druge poštne operaterje (večinoma iz Združenih držav Amerike in Združenega kraljestva).
(239)
Mediana donosov iz poslovanja za to skupino primerljivih podjetij za obdobje 1998-2007 je 7,4 %, tretji kvartil donosa iz poslovanja pa 12 % kot zgornja meja za zmerni dobiček. Mediana donosa iz poslovanja večje skupine primerljivih podjetij, ki obsega 18 logističnih družb in 19 družb za prevoz blaga, je med 4,6 % in 5,7 %, čeprav so v študiji Deloitte-II izraženi pomisleki glede njihove primerljivosti s podjetjem Deutsche Post.
(240)
Na podlagi podatkov za obe skupini primerljivih podjetij študija Deloitte-II kot referenčni zmerni dobiček priporoča razpon donosa iz poslovanja od 6,1 % do 11,7 %.
(241)
Glede določanja ustrezne stopnje dobička s pomočjo skupine primerljivih podjetij študija Deloitte-II ugotavlja, da bi bil z uporabo donosa iz poslovanja za več let kot referenčnega zmernega dobička podcenjen zmerni dobiček, ker (i) bi prišlo do precejšnje in sistematične razpršitve iz leta v leto in (ii) bi lahko prišlo do precejšnje razlike med donosnostjo podjetij v istem sektorju. Uporaba neustrezno nizkega referenčnega razumnega dobička bi predstavljala tveganje oviranja učinkovitih naložb.
(242)
Poleg tega, kot je poudarjeno v študiji Deloitte-I, je z uporabo mediane dobička primerljivih podjetij kot referenčne vrednosti v študiji podjetja WIK popolnoma ignorirano povečanje učinkovitosti, ki ga je doseglo podjetje Deutsche Post, večinoma od leta 1990 naprej. V skladu z uvodnima izjavama 14 in 18 Okvira iz leta 2005 bi moral zmerni dobiček uvesti „merila, iz katerih izhajajo spodbude, med drugim za kakovost opravljene storitve in povečanje učinkovitosti proizvodnje“.
(243)
V skladu s tem bi moral ustrezen referenčni dobiček temeljiti na letnem razponu. Dobiček, ki je pri vrhu tega razpona zmernega dobička ali ga celo presega, lahko odraža uspešnost povprečnega podjetja zaradi izjemnega poslovanja ali donosnosti podjetja. Regulativni organi bi takšne dobičke morali omogočati, da bi ohranili spodbude za učinkovitost.
(244)
Nemčija tudi poudarja, da bi morala biti stopnja zmernega dobička v skladu s prejšnjima odločbama Komisije, v katerih je odobrila donos iz poslovanja med 7 % in 8 % za železniško in avtobusno podjetje (64).
VI.3.3 Neprimerna dodelitev in razčlenitev stroškov
(245)
Nemčija je ponovila, da je ponovna dodelitev obremenitev univerzalnih storitev komercialnim storitvam objektivno in pravno nevzdržna. V skladu s členom 7 poštne direktive (65) morajo biti vsi dodatni neto stroški, nastali zaradi obveznosti univerzalnih storitev, financirani iz prihodkov monopola nad pisemskimi pošiljkami in ne iz komercialnih storitev.
(246)
Drugič, Nemčija meni, da so v študiji podjetja WIK podcenjeni nekateri stroški podjetja Deutsche Post:
-
povračila, ki jih je moralo podjetje Deutsche Post plačevati do leta 1995, bi morala biti odbita kot stroški, ne pa uporabljena kot nadomestilo za kapitalske stroške ali zmeren dobiček. Na podlagi študije družbe KPMG Nemčija zavrača predpostavko iz študije podjetja WIK, da bi bilo treba povračila obravnavati kot nadomestilo za plačila davkov in dividend. Trdi, da so povračila za podjetje Deutsche Post pomenila obremenitev, ki je z objektivnega ali gospodarskega vidika ni mogoče upravičiti. Povračila bi bilo zato treba poleg razumnega dobička odbiti kot stroške univerzalnih storitev kot povračilo za vloženi kapital,
-
amortizacija bi morala temeljiti na stvarnih tržnih vrednostih osnovnih sredstev, uporabljenih v davčnih bilancah, in ne na nižjih knjigovodskih vrednostih v letnih izkazih,
-
stroški za dodatne pokojninske obveznosti zasebnih uslužbencev bi morali biti v celoti upoštevani.
VI.4 Pripombe glede pripomb zainteresiranih strani
VI.4.1 Subvencija za pokojnine
(247)
Nemčija je spomnila, da podjetje Deutsche Post leta 1995 ni bilo zakonsko zavezano ali ekonomsko sposobno plačevati pokojnin javnih uslužbencev. Zato stroški za pokojnine pomenijo državni dolg v skladu z odločbo Komisije v zadevi Poste Italiane (66). Subvencije za pokojnine podjetju Deutsche Post niso zagotovile finančne prednosti.
(248)
Podjetje UPS poudarja, da mora običajni operater sam kriti svoje stroške za pokojnine, Nemčija pa trdi, da so stroški za pokojnine javnih uslužbencev neobičajni stroški, ki jih ni mogoče primerjati s prispevki za socialno varnost, ki jih konkurenti podjetja Deutsche Post plačujejo za svoje zasebne uslužbence. Slednji v shemo prispevkov za socialno varnost vplačujejo le delež, ki ga mora plačevati delodajalec, pri tem pa se ne soočajo z neposrednimi stroški, povezanimi z zahtevki za pokojnino.
(249)
Nemčija poudarja, da je treba izračunati znesek previsokega nadomestila, saj pripombe podjetja UPS in organizacije FFPI temeljijo na predpostavki, da je Komisija tak izračun izvedla za namene dokazovanja, da je podjetje Deutsche Post prejelo previsoko nadomestilo.
VI.4.2 Nadomestilo za univerzalne storitve
(250)
Nemčija se je sklicevala na študijo družbe NERA iz leta 2006 in poudarila, da je Komisija v zadevi COMP/37.821 sama zavzela stališče, da donos na vloženi kapital, ki ga je družba NERA v študiji iz leta 2006 ocenila za poštni sektor podjetja DPWN, ni zadoščal za dokazovanje obstoja previsokih cen za namene člena 102 PDEU.
(251)
Na bolj splošni ravni Nemčija meni, da donos na vloženi kapital ni ustrezen ukrep za določanje prekomernega dobička. Pojasnjuje, da bi lahko z nižjo kapitalsko intenzivnostjo visok donos na vloženi kapital povezali z nizkim donosom iz poslovanja. Ker je večina tveganj povezanih s prihodki in stroški, je donos iz poslovanja primeren ukrep za določanje prekomernega dobička, zlasti za podjetja z nizko kapitalsko intenzivnostjo. Obseg, v katerem je namesto tega v študijah družbe NERA donos iz poslovanja uporabljen kot referenčni dobiček, kaže, da je imelo podjetje Deutsche Post višji donos iz poslovanja kot družba Royal Mail, vendar precej nižji donos iz poslovanja kot podjetje TNT. Donos iz poslovanja poštnega sektorja podjetja DPWN, ocenjen v študijah družbe NERA, je zato precej nižji od referenčne vrednosti za prekomerni dobiček.
(252)
Nemčija zato trdi, da niti študija družbe NERA iz leta 2006 niti njena posodobljena različica nista pomembni za preiskavo državne pomoči in ne zagotavljata dovolj dokazov za prekomerni dobiček.
(253)
Na trditev podjetja UPS, da podatki stroškovnega računovodstva podjetja Deutsche Post niso dobra podlaga za analizo prihodkov in obremenitev univerzalnih storitev, Nemčija odgovarja, da so izračune stroškov preverili in odobrili revizorji in poštni regulator. Dodaja, da so v skladu z določbami Direktive 97/67/ES.
(254)
Glede dogovorov o transfernih cenah med podjetjema Deutsche Post in DPEED Nemčija poudarja, da ti dogovori izpolnjujejo zahteve iz protimonopolnega sklepa iz leta 2001. Podjetje Deutsche Post je o izpolnjevanju teh zahtev redno poročalo Komisiji. Doslej Komisija še ni imela pripomb.
(255)
Nemčija nasprotuje tudi vključitvi kapitalskih injekcij, ki jih je podjetju Deutsche Post odobrila leta 1995 (npr. sredstva v obliki nepremičnin in infrastrukture) v izračun prekomernega nadomestila. Trdi, da je zadevne informacije že predložila s svojimi pripombami na odločbo o začetku postopka iz leta 1999. Ker Komisija tem ukrepom ni nasprotovala v sklepu o državni pomoči iz leta 2002 ali jih navedla v odločbi o začetku postopka iz leta 2007, kapitalske injekcije ne morejo biti predmet te preiskave.
VI.4.3 Stopnja plač
(256)
Nemčija se strinja, da bi bilo treba za izračun prispevka za socialno varnost, ki ga plačujejo konkurenti podjetja Deutsche Post, za referenčno vrednost uporabiti povprečne plače na trgu. Vendar pa je po mnenju Nemčije takšna referenčna vrednost v nasprotju s sklepom o razširitvi iz leta 2011, saj je Komisija za izračun zneska prispevkov za socialno varnost, ki so jih plačevali konkurenti podjetja Deutsche Post, u porabila prilagojene bruto plače javnih uslužbencev in ne povprečnih plač na trgu. V skladu s strokovno študijo prof. Webra povprečne plače na trgu znašajo samo približno […] % bruto plače javnih uslužbencev. Zato kot referenčno vrednost za izračun prispevkov za socialno varnost ni smotrno uporabiti prilagojene plače javnih uslužbencev.
(257)
Po mnenju Nemčije je predpostavka združenja BIEK, da podjetje Deutsche Post kot referenčno vrednost za izračun razlik pri stroških plač, ki jih ima podjetje Deutsche Post v primerjavi z drugimi konkurenti, uporablja dogovorjene plače v sektorju prevoza, neutemeljena. Strokovna študija prof. Webra kaže, da podjetje Deutsche Post povprečne plače na trgu izračunava na podlagi dejanskih plač, ki jih plačujejo njegovi konkurenti.
VII. OCENA POMOČI SUBVENCIJE ZA POKOJNINE
VII.1 Obstoj pomoči v skladu s členom 107(1) PDEU
(258)
Člen 107(1) PDEU določa, da „je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami“. Za opredelitev, ali ukrep pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, mora Komisija oceniti naslednja merila: ukrep mora biti pripisan državi in odobren iz državnih sredstev, zagotavljati mora prednosti določenim podjetjem ali določenim sektorjem, kar izkrivlja konkurenco, in vplivati mora na trgovino med državami članicami.
(259)
Ker subvencija za pokojnine temelji na členu 16 zakona PostPersG iz leta 1994 in je financirana iz javnega proračuna, je ukrep mogoče pripisati državi, odobren pa je iz državnih sredstev v smislu člena 107(1) PDEU. Poleg tega je selektiven, saj je bila subvencija za pokojnine odobrena samo pokojninskemu skladu za razbremenitev podjetja Deutsche Post pri plačevanju stroškov pokojnin javnih uslužbencev, zaradi česar koristi podjetju Deutsche Post.
VII.1.1 Finančna prednost zaradi pokojninske reforme leta 1995
(260)
Na podlagi sodbe v zadevi Combus Nemčija trdi, da subvencija za pokojnine ne zagotavlja finančne prednosti, ker je podjetje Deutsche Post razbremenila dodatnih stroškov za socialno varnost.
(261)
Da bi ugotovili, ali je subvencija za pokojnine zagotovila selektivno finančno prednost, je treba preučiti, ali je podjetju Deutsche Post omogočila, da se izogne stroškom, ki bi jih podjetje običajno moralo kriti, in ali je tako preprečila, da bi prisotne tržne sile prišle do polnega izraza (67).
(262)
Komisija se ne more strinjati s trditvijo Nemčije, ki temelji na sodni praksi v zadevi Combus. Upoštevati je treba, da Sodišče Evropskih skupnosti sodbe v zadevi Combus ni potrdilo. Več sodb Sodišča nasprotuje teoriji, da se ukrepi nadomestil za strukturne pomanjkljivosti ne morejo šteti za pomoč. V zvezi s tem je Sodišče Evropskih skupnosti dosledno menilo, da je treba obstoj pomoči presojati na podlagi učinkov in ne vzrokov ali ciljev državnega posega (68). Menilo je tudi, da pojem pomoči vključuje prednosti, ki jih podeljujejo državni organi in zaradi katerih se v različnih oblikah zmanjšajo redne obremenitve za proračun podjetja (69). Sodišče je poleg tega še jasno navedlo, da stroški, povezani s plačilom zaposlenih, že po naravi bremenijo proračun podjetij, in sicer ne glede na to, ali izhajajo iz zakonskih obveznosti ali kolektivnih sporazumov (70). V zvezi s tem je menilo, da samo dejstvo, da je namen državnih ukrepov nadomestiti dodatne stroške, še ne pomeni, da zadevnih ukrepov ni mogoče opredeliti kot pomoč (71).
(263)
Komisija meni, da so stroški, ki jih ima podjetje zaradi finančne obveznosti na podlagi predpisov s področja delovnih razmerij ali kolektivnih pogodb s sindikati, na primer stroški pokojnin, redni izdatki podjetja, ki jih mora podjetje financirati iz lastnih sredstev (72). Ti stroški so neločljivo povezani z gospodarsko dejavnostjo podjetja (73). Glede tega ni pomembno, ali podjetje stroške pokojnin krije z neposrednim financiranjem pokojnin svojega nekdanjega osebja (kot v primeru javnih uslužbencev podjetja Deutsche Post) ali s plačevanjem prispevka za pokojninsko zavarovanje zasebnih uslužbencev, pri čemer zbrane prispevke uporabi za financiranje pokojnin vseh zasebnih uslužbencev. Odločilni element je, da podjetja tako ali drugače v celoti krijejo stroške pokojnin.
(264)
Poleg tega Komisija ugotavlja, da je imelo podjetje Deutsche Bundespost od svoje ustanovitve leta 1950 pravno obliko Sondervermögen. Sondervermögen, ki nima neodvisne pravne osebnosti, mora vzpostaviti lasten proračun in računovodski sistem (člen 3 zakona PostVwG iz leta 1953 in člen 48 zakona HGrG (74)). V skladu z zakonodajo, ki se uporablja za javne subjekte, mora proračun kriti stroške osebja, kar vključuje stroške za pokojnine upokojenih javnih uslužbencev, ki so bili zaposleni pri javnem subjektu (člen 10 zakona HGrG). V skladu s tem je podjetje Deutsche Post od leta 1950 te stroške financiralo iz svojih prihodkov. Člen 15 zakona PostVwG iz leta 1953 izrecno prepoveduje vsakršno subvencioniranje podjetja Deutsche Bundespost iz državnega proračuna. To pravilo je bilo vključeno v člen 37(1) zakona PostVerfG iz leta 1989.
(265)
Zakon PostVerfG iz leta 1989 to obveznost ponovno navaja v poglavju o osebju in stroških za socialno varnost. V skladu s členom 54(2) zakona PostVerfG iz leta 1989 je moralo podjetje vse stroške, tudi pokojnine svojih javnih uslužbencev, financirati iz lastnih sredstev.
(266)
Po drugi reformi poštnega sektorja leta 1995 je bilo podjetje Deutsche Post še naprej odgovorno za financiranje vseh denarnih zahtevkov javnih uslužbencev v skladu s členom 2(3) zakona PostPersRG iz leta 1994, vendar je bilo delno razbremenjeno plačila stroškov za pokojnine javnih uslužbencev. V skladu s členom 16(1) zakona PostPersRG iz leta 1994 je podjetje Deutsche Post za obdobje 1995-1999 v pokojninski sklad vplačalo letni pavšalni znesek v višini 2,045 milijarde EUR. V skladu s členom 16(2) zakona PostPersRG iz leta 1994 je letna pavšalna plačila od leta 2000 naprej nadomestil prispevek, ki se izračuna kot 33 % vseh plač javnih uslužbencev. Poleg tega člen 16(2) zakona PostPersRG iz leta 1994 določa, da se preostali stroški za pokojnine od leta 1995 naprej prenesejo na zvezni proračun. Na sliki 1 so prikazana letna plačila iz zveznega proračuna za vsako leto od leta 1995 naprej, ko je bilo vplačanih 151 milijonov EUR.
(267)
Iz tega sledi, da trditve Nemčije, ki naj bi dokazale, da je moralo podjetje DPAG kriti stroške za pokojnine, višje od stroškov zasebnih konkurentov, niso pomembne za ugotavljanje, ali subvencija za pokojnine pomeni državno pomoč, ampak bodo ocenjene v okviru analize združljivosti tega ukrepa.
(268)
Nemčija je trdila, da bi bilo treba za namene ocenjevanja, ali je imelo podjetje Deutsche Post korist od subvencije za pokojnine, prispevek podjetja Deutsche Post v pokojninski sklad primerjati z deležem prispevka za pokojnine, ki ga morajo plačati zasebni delodajalci, brez prispevka uslužbencev. Ta trditev se nanaša na združljivost ukrepa z notranjim trgom, vendar je treba za dodatno pojasnilo opozoriti, da mora delodajalec po eni strani plačati celoten prispevek v shemo socialnega zavarovanja v imenu uslužbenca in iz bruto plače uslužbenca. Po drugi strani, kar je še pomembneje, ko država članica uslužbence podjetja razbremeni bremena, ki ga morajo v nasprotnem primeru kriti, to pomeni prednost za delodajalca, ker tak ukrep zmanjša razliko med bruto in neto plačo. Tako lahko delodajalec zaradi plačila nižje bruto plače zaposli ali obdrži uslužbence. Zato prednosti v zvezi z deležem prispevkov za socialno varnost, ki ga mora plačati uslužbenec, pomenijo prednost tudi za delodajalca.
(269)
Nemčija je trdila tudi, da bi finančna prednost za podjetje Deutsche Post zaradi nadomestila njegovih dodatnih stroškov za socialno varnost obstajala le, če bi bilo dodeljeno nadomestilo višje od skupnih dodatnih stroškov za socialno varnost, ki jih je podjetje Deutsche Post imelo za uslužbence, zaposlene v cenovno reguliranem sektorju in sektorju, ki ni cenovno reguliran. Komisija poudarja, da izravnalna narava ukrepa ne izključuje njegove opredelitve kot državna pomoč in se sklicuje na uvodno izjavo 262.
(270)
Poleg tega Nemčija trdi, da so bile pokojninske pravice javnih uslužbencev dejansko vedno finančna obveznost zvezne vlade. Ker pokojninska reforma iz leta 1995 obveznosti zvezne vlade do javnih uslužbencev ni spremenila, subvencija za pokojnine podjetju Deutsche Post ne zagotavlja nobene finančne prednosti.
(271)
Ni sporno, da je bila zvezna vlada zadnji porok za pokojnine javnih uslužbencev pred letom 1995 in po njem, čeprav Komisija opozarja, da člen 3 zakona PostVwG iz leta 1953 in člen 2 zakona PostVerfG iz leta 1989 jasno navajata, da za dolgove Sondervermögen ni odgovorna zvezna država, ampak samo Sondervermögen. Vendar pa so do leta 1995 plačila pokojnin v skladu z veljavno poštno in splošno zakonodajo sodila v proračun Sondervermögen Deutsche Bundespost. Ta plačila so morala biti v celoti krita s prihodki, ki jih je ustvaril Sondervermögen. Za oceno državne pomoči ni odločilni dejavnik to, kdo je zadnji porok za pokojnine javnih uslužbencev. Ključno vprašanje je, kdo je bil v skladu z veljavno zakonodajo odgovoren za financiranje pokojnin v običajnih razmerah. Zakon PostVwG iz leta 1953, zakon HGrG in zakon PostVerfG iz leta 1989 jasno določajo, da je za to v celoti odgovorno podjetje Deutsche Post.
(272)
Poleg tega je financiranje stroškov pokojnin običajni izdatek za vsako podjetje, javno ali zasebno, z ločeno pravno osebnostjo ali brez nje. Razviti so številni mehanizmi financiranja pokojnin, tako med državami članicami kot znotraj njih. Pogosto se uporabljajo različni sistemi, odvisno od tega, kdaj je bil nekdo zaposlen. Zato mora podjetje Deutsche Post kriti stroške pokojnin za osebje, ki ga zaposli, vključno z javnimi uslužbenci, kot mora storiti vsako drugo podjetje. Dejstvo, da se metoda financiranja pokojnin javnih uslužbencev razlikuje od metode financiranja pokojnin zasebnih uslužbencev, ne vpliva na obveznost podjetja Deutsche Post, da mora v svoje običajne izdatke iz poslovanja vključiti financiranje stroškov njihovih pokojnin. Če bi bila trditev Nemčije sprejeta, bi bilo to enako izjavi, da lahko država javno podjetje razbremeni pomembne stroškovne postavke, povezane z njegovim običajnim poslovanjem.
(273)
Ko Nemčija trdi, da podjetje Deutsche Post nikoli ni imelo dovolj lastnih sredstev za financiranje pokojninskih obveznosti javnih uslužbencev, v tej trditvi ni upoštevano dejstvo, da ocena finančne prednosti ni povezana z gospodarsko zmožnostjo podjetja.
(274)
Ker je pokojninska reforma iz leta 1995 podjetje Deutsche Post delno razbremenila obveznosti financiranja stroškov pokojnin njegovih javnih uslužbencev, je subvencija za pokojnine podjetju Deutsche Post zagotovila finančno prednost.
VII.1.2 Izkrivljanje konkurence in vpliv na trgovino
(275)
Če pomoč, ki jo odobri država članica, krepi položaj podjetja v primerjavi z drugimi podjetji, ki konkurirajo na notranjem trgu Unije, je treba ta podjetja obravnavati kot podjetja, na katera vpliva navedena pomoč. V skladu z ustaljeno sodno prakso (75) za to, da ukrep izkrivlja konkurenco, zadostuje, da prejemnik pomoči konkurira z drugimi podjetji na trgih, ki so odprti za konkurenco na domačem trgu.
(276)
V Nemčiji so bili trgi za pakete, časopise in periodični tisk vedno odprti za konkurenco. Na teh trgih je podjetje Postdienst vedno konkuriralo z drugimi podjetji, tudi s podjetji iz drugih držav članic (kot so podjetja UPS, FedEx, TNT Express, GLS ali DPD). V obdobju 1998-2007 je podjetje DPAG postopoma izgubilo svojo izključno pravico do pisemskih pošiljk. Ko se je trg odprl za konkurenco, so na ta trg vstopila nova podjetja. Zato pomoč vpliva na trgovino med državami članicami in lahko izkrivlja konkurenco.
(277)
Poleg tega Komisija v zvezi s tem ugotavlja, da sta v letu 1997 podjetje Deutsche Post in njegov holding DPWN začela prevzemati operaterje za dostavo paketov na evropskem in mednarodnem trgu. V letu 1999 je bilo podjetje DPWN že vodilno na evropskih trgih hitre dostave in dostave paketov z letnimi prihodki približno 4,6 milijarde EUR. S prevzemom družbe DHL v letu 1998 je podjetje DPWN vstopilo na azijski in severnoameriški trg. Z nadaljnjimi prevzemi logističnih podjetij (npr. Danzas, Nedlloyd, ASG, Air Express International) je podjetje DPWN postalo eno izmed vodilnih ponudnikov zračnega prevoza tovora, pomorskega prevoza in globalnih logističnih storitev. Podjetje DPWN je postalo dejavno na poštnih trgih zunaj Nemčije (npr. prevzem podjetja Unipost v Španiji in podjetja Williams Lee v Združenem kraljestvu). V obdobju 1998-2007 je podjetje DPWN prevzelo podjetja v skupni vrednosti približno 21 milijard EUR (76).
(278)
Zato Komisija ugotavlja, da subvencija za pokojnine pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.
VII.2 Ocena obstoja pomoči v skladu s členom 108(1) PDEU
(279)
Nemčija meni, da bi morala biti subvencija za pokojnine, da bi se štela za državno pomoč, opredeljena kot veljavna pomoč v skladu s členom 1(b)(i) Uredbe (ES) št. 659/1999. Trdi, da je bila država končni dolžnik in stran, odgovorna za financiranje pokojnin javnih uslužbencev od začetka veljavnosti zadevnih določb ustave iz leta 1953. Trdi, da ustanovitev pokojninskega sklada ni vplivala na to obveznost.
(280)
V skladu s členom 1(b)(i) Uredbe (ES) št. 659/1999 pojem veljavne pomoči pomeni vso pomoč, ki je obstajala pred začetkom veljavnosti Pogodbe v zadevnih državah članicah, to je sheme pomoči in individualno pomoč, ki se je začela izvajati pred začetkom veljavnosti Pogodbe in se še vedno uporablja.
(281)
V skladu z veljavno poštno in splošno zakonodajo so do leta 1995 plačila pokojnin sodila v proračun Sondervermögen Deutsche Bundespost, ki jih je moral v celoti kriti s svojimi prihodki (glej podrobno oceno zakonodaje v uvodnih izjavah 262 in 263). Pred drugo reformo poštnega sektorja leta 1995 je moralo podjetje Deutsche Post torej financirati pokojnine svojih javnih uslužbencev iz lastnih sredstev in ni prejelo nobene pomoči, ki bi ga razbremenila plačila stroškov za pokojnine.
(282)
Ustanovitev podjetja DPAG in pokojninskega sklada v letu 1995 je vodila k popolni prenovi financiranja pokojnin za javne uslužbence. Po drugi reformi poštnega sektorja leta 1995 je podjetje Deutsche Post prevzelo glavno odgovornost za plačevanje in financiranje vseh denarnih zahtevkov javnih uslužbencev pod pogoji iz člena 2(3) zakona PostPersRG iz leta 1994, vendar je bilo delno razbremenjeno plačila stroškov za pokojnine javnih uslužbencev. V skladu s členom 16(1) in (2) zakona PostPersRG iz leta 1994 podjetje Deutsche Post ni bilo več odgovorno za financiranje stroškov za pokojnine, ki so presegali pavšalna plačila (v obdobju 1995-1999) ali določene prispevke (od leta 2000). Preostali primanjkljaj je krila subvencija za pokojnine.
(283)
Ker je bila subvencija za pokojnine uvedena leta 1995, pomeni novo pomoč.
(284)
Glede izjave Komisije v zadevi T-266/02, ki jo je navedla Nemčija, Komisija najprej poudarja, da Splošno sodišče v uvodni izjavi 54 sodbe navaja stališče Nemčije (in ne Komisije, kot trdi Nemčija). Uvodna izjava 54 sodbe kaže, da negativna odločba iz leta 2002 tudi po mnenju Nemčije ni ocenjevala subvencij za pokojnine. Uvodna izjava 61 sodbe navaja stališče Komisije:
„Na prvem mestu, Komisija odgovarja, da ker je v okviru izpodbijane odločbe menila, da so pomembna le plačila DB-Telekom …“.
(285)
Sodba torej ne podpira mnenja Nemčije, da je izjava predstavnika Komisije implicitno odobrila subvencijo za pokojnine. V vsakem primeru je jasno, da takšna izjava ne bi mogla imeti takšnega učinka.
(286)
Poleg tega je Splošno sodišče v zadevi T-421/07 (77) ugotovilo, da se je odločba o začetku postopka iz leta 1999 nanašala tudi na subvencijo za pokojnine in da postopek v zvezi z ukrepom ni bil zaključen z negativno odločbo iz leta 2002.
(287)
Ker Komisija nikoli ni sprejela sklepa, s katerim bi razglasila, da subvencija za pokojnine ni bila pomoč ali da je bila združljiva pomoč, Komisija ugotavlja, da subvencija za pokojnine pomeni nov ukrep pomoči.
VII.3 Ocena združljivosti z notranjim trgom v skladu s členom 107(3)(c) PDEU
(288)
Odstopanja iz členov 107(2) PDEU ter 107(3)(a) in (b) PDEU se očitno ne uporabljajo.
(289)
V sklepu o razširitvi iz leta 2007 je Komisija predvidela možnost, da je lahko subvencija za pokojnine vsaj delno združljiva z notranjim trgom kot nadomestilo za javne storitve v skladu s členom 106(2) PDEU. Nemčija je v svojem odgovoru na sklep o razširitvi iz leta 2007 vztrajala, da bi bilo treba subvencijo za pokojnine, če bi bila pomoč, oceniti na podlagi člena 107(3)(c) PDEU in ne člena 106(2) PDEU. V sklepu o razširitvi iz leta 2011 je Komisija nadalje opisala metodo za ocenjevanje združljivosti subvencije za pokojnine na podlagi člena 107(3)(c) PDEU, Nemčija pa je na to predložila svoje pripombe.
(290)
V skladu s sodno prakso Sodišča Evropskih skupnosti (78) so države članice tiste, ki morajo uveljavljati morebitne razloge za združljivost in dokazati, da so pogoji za takšno združljivost izpolnjeni. Iz te sodne prakse zlasti izhaja, da Komisiji ni treba oceniti združljivosti subvencije za pokojnine na podlagi člena 106(2) PDEU v primeru, ko država članica in upravičenec izrecno zavrneta morebitno oceno združljivosti na tej podlagi.
(291)
Komisija bo zato ocenila, ali je subvencija za pokojnine združljiva pomoč v skladu s členom 107(3)(c) PDEU. V skladu s to določbo se lahko pomoč za pospeševanje razvoja določenih gospodarskih dejavnosti ali določenih gospodarskih območij razglasi za združljivo z notranjim trgom, kadar takšna pomoč ne spreminja trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi.
(292)
V skladu s sodno prakso lahko Komisija državno pomoč razglasi za združljivo z notranjim trgom, če pomoč prispeva k doseganju cilja skupnega interesa (79), če je potrebna za doseganje tega cilja (80) in če ne spreminja trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi (sorazmernost).
VII.3.1 Odprtje trga v poštnem sektorju kot cilj skupnega interesa
(293)
Poštne storitve prispevajo k socialni, ekonomski in teritorialni koheziji v Uniji. Odprtje poštnih storitev za konkurenco, ki se je na ravni EU začelo leta 1998, je privedlo do večje kakovosti, večje učinkovitosti in boljše usmerjenosti k uporabnikom (81). Odprtje trga je omogočilo vzpostavitev notranjega trga za poštne storitve. Zato prispeva k cilju vzpostavitve notranjega trga iz člena 3(3) PEU.
(294)
Podjetje Deutsche Post od preoblikovanja v delniško družbo leta 1995 ni zaposlovalo novih javnih uslužbencev. Obveznosti glede socialnih prejemkov javnih uslužbencev tako izvirajo iz obdobja pred odprtjem trga za konkurenco. Primerljive so z nasedlimi stroški. Takšni stroški izhajajo iz obveznosti, sklenjenih pred začetkom odpiranja trga, ki jih v konkurenčnem tržnem okolju ni mogoče spoštovati pod enakimi pogoji, ker prvotni operater ustreznih stroškov ne more več prenesti na stranke. Če podjetje Deutsche Post ne bi bilo vsaj delno razbremenjeno teh „podedovanih“ stroškov, bi moralo izstopiti s trga.
(295)
Komisija je priznala, da mora postopni prehod iz položaja zelo omejene konkurence v položaj resnične konkurence na ravni Unije potekati pod sprejemljivimi ekonomskimi pogoji (82). Zato je v številnih sklepih sprejela, da države članice odobrijo državno pomoč in tako prvotnega operaterja razbremenijo dela njegovih „neposrednih“ pokojninskih obveznosti (83).
VII.3.2 Nujnost in sorazmernost subvencije za pokojnine
(296)
Komisija je v svoji praksi odločanja zavzela stališče, da mora biti pomoč za pokojnine omejena na nujno potrebno za izenačitev prispevkov za socialno varnost, ki so strošek prvotnega operaterja, s prispevki za socialno varnost, ki jih plačujejo njegovi konkurenti (84).
(297)
V tem primeru Komisija priznava, da brez posredovanja države z namenom razbremenitve dela pokojninskih obveznosti za njegove javne uslužbence, podjetje Deutsche Post ne bi bilo sposobno ohraniti konkurenčnosti. Zaradi stroškov za socialno varnost iz preteklosti, ki jih njegovi konkurenti nimajo, bi bilo podjetje prisiljeno izstopiti iz konkurenčnih delov trga za poštne storitve.
(298)
V odločbi v zadevi La Poste je Komisija prvič ocenila nujnost in sorazmernost ukrepa pomoči, ki je zagotavljal razbremenitev plačila stroškov pokojnin za javne uslužbence, ki so bili zaposleni pred odprtjem trga. V tej odločbi je Komisija ocenila, ali subvencija za pokojnine izravnava višino obveznih prispevkov za socialno varnost med prvotnim operaterjem in drugimi podjetji v sektorju pošte/paketov (85).
(299)
Komisija bo ta pristop uporabila tudi v tem sklepu. Komisija bo analizo opravila v treh korakih:
1.
prvič, Komisija določi višino prispevkov za socialno varnost na podlagi plač drugih podjetij v sektorju pošte/paketov;
2.
nato določi višino prispevkov za socialno varnost na podlagi plač, ki jih podjetje Deutsche Post plačuje za svoje javne uslužbence;
3.
nazadnje preveri, ali sta višini prispevkov enaki.
VII.3.2.1 Višina prispevkov za socialno varnost na podlagi plač drugih podjetij v sektorju pošte/paketov
(300)
Višino prispevkov za socialno varnost na podlagi plač določata dva dejavnika: stopnja prispevka in plačna osnova, za katero se uporabi.
(a) Izračun referenčne stopnje
(301)
Zasebni konkurenti morajo iz svojih prihodkov financirati delež, ki ga plača delodajalec, in delež, ki ga plača uslužbenec. Kot je prikazano na sliki 2, je skupni prispevek od leta 1995 znašal med 38 % in 42 % bruto plače zasebnega uslužbenca (= neto plača + delež uslužbenca). Deleža prispevka za socialno varnost, ki sta ju morala plačevati delodajalec in uslužbenec, sta oba znašala od 19 % do 21 % bruto plače (za podrobnejšo časovno razporeditev glej Prilogo).
(302)
V nasprotju z deležem prispevkov za socialno varnost, ki ga plačajo zasebni uslužbenci, delež, ki ga plačajo javni uslužbenci, vključuje samo 30-50 % njihovih stroškov za zdravstveno varstvo in nobenih dodatnih prispevkov za stroške pokojnine, zdravstveno varstvo in oskrbo. Prispevek podjetja Deutsche Post torej presega delež, ki ga mora plačati zasebni uslužbenec ter vključuje celotne stroške za pokojnine in preostanek stroškov za zdravstveno varstvo in oskrbo.
(303)
Za določitev enakovredne referenčne stopnje za podjetje Deutsche Post je treba upoštevati, da je prispevek javnih uslužbencev nižji od prispevka zasebnih uslužbencev.
(304)
Mogoče je domnevati, da ima prispevek javnih uslužbencev v višini 30-50 % k njihovim stroškom za zdravstveno varstvo in oskrbo precej podoben gospodarski učinek kot prispevek zasebnih uslužbencev v zakonske sheme zdravstvenega zavarovanja in zavarovanja za oskrbo (leta 2006, na primer, je znašal 8,50 % bruto plače zasebnega uslužbenca).
(305)
Ker javni uslužbenci ne plačujejo prispevkov v sheme obveznega pokojninskega zavarovanja in zavarovanja za primer brezposelnosti, mora podjetje Deutsche Post prevzeti enak znesek, da bi dejansko plačevalo prispevke za socialno varnost, enake obveznim prispevkom za socialno varnost, ki jih mora zasebno podjetje financirati iz svojih prihodkov.
(306)
Referenčna stopnja za prispevke podjetja Deutsche Post za socialno varnost na podlagi plač (v nadaljnjem besedilu: referenčna stopnja) mora zato vključevati celotni prispevek (delež, ki ga plača delodajalec + delež, ki ga plača uslužbenec) za shemo pokojninskega zavarovanja in zavarovanja za primer brezposelnosti ter delež, ki ga delodajalec vplača v shemo zdravstvenega zavarovanja in zavarovanja za oskrbo, kot je prikazano v preglednici:
Slika 7
Določanje referenčne stopnje za prispevek podjetja Deutsche Post za socialno varnost
(307)
Kot je prikazano na sliki 8, je bila v obdobju 2003-2010 referenčna stopnja med 30 % in 34,1 % bruto plače zasebnih uslužbencev (86).
(308)
Nemčija meni, da bi vsaka referenčna vrednost, ki bi presegala delež prispevka za socialno varnost, ki ga plača delodajalec, podjetje Deutsche Post postavila v slabši položaj v primerjavi s konkurenti, ki morajo plačati samo delež delodajalca. Vendar pa bi v skladu z naslednjim poenostavljenim primerom (na podlagi prispevkov za leto 2006) podjetje Deutsche Post v primerjavi z zasebnimi konkurenti očitno pridobilo prednost, če bi bila referenčna stopnja enaka samo deležu prispevkov za socialno varnost, ki ga plača delodajalec:
1.
podjetje Deutsche Post in zasebni konkurent plačata enako neto plačo v višini 79,5 EUR javnemu uslužbencu oziroma zasebnemu uslužbencu;
2.
delež prispevka za socialno varnost, ki ga plača delodajalec, in delež, ki ga plača uslužbenec, oba znašata 20,5 % bruto plače zasebnega uslužbenca. Če neto plačo v višini 79,5 EUR prištejemo deležu v višini 20,5 EUR, ki ga plača uslužbenec, dobimo bruto plačo 100 EUR. Celotni prispevek za socialno varnost je torej enak 41 EUR (= 41 % bruto plače zasebnega uslužbenca);
3.
Nemčija trdi, da bi moralo podjetje Deutsche Post ob prispevku javnega uslužbenca za stroške zdravstvenega varstva (ob predpostavki, da je ta enak prispevku zasebnega uslužbenca v shemi zdravstvenega zavarovanja in zavarovanja za oskrbo v višini 7,5 EUR) kriti samo delež prispevkov za socialno varnost, ki ga plača delodajalec;
4.
Nemčija je delež, ki ga plača delodajalec, izračunala na podlagi dejanske plače javnega uslužbenca v višini 87 EUR (seštevek neto plače v višini 79,5 EUR in prispevka javnega uslužbenca za stroške zdravstvenega varstva v višini 7,5 EUR). Stroški za socialno varnost so torej seštevek 17,8 EUR (delež, ki ga plača delodajalec, v višini 20,5 % dejanske plače javnega uslužbenca v višini 87 EUR) in prispevka javnega uslužbenca za stroške zdravstvenega varstva v višini 7,5 EUR;
5.
na podlagi izračunov Nemčije bi stroški javnega uslužbenca za socialno varnost znašali samo 25,3 EUR v primerjavi s stroški za zasebnega uslužbenca v višini 41 EUR.
(309)
Čeprav podjetje Deutsche Post in zasebni konkurent izplačujeta enako neto plačo, bi moralo podjetje Deutsche Post, če bi bil delež prispevka za socialno varnost, ki ga plača delodajalec, vključen v referenčno vrednost, kriti stroške za socialno varnost, ki znašajo samo 62 % obveznega prispevka za socialno varnost za zasebnega uslužbenca.
(310)
Poleg tega je treba opozoriti, da je bil delež prispevka za socialno varnost, ki ga plača delodajalec (in je od leta 1995 znašal med 19 % in 21 %), prav tako precej nižji od prispevka v višini 33 % dejanskih plač javnih uslužbencev, ki ga je pokojninski zakon iz leta 1995 opredelil kot referenčno vrednost za prispevek podjetja Deutsche Post v pokojninski sklad. Nemški zakonodajalec torej ni imel namena podjetju Deutsche Post naložiti samo financiranja deleža, ki ga plača delodajalec, ampak je od podjetja Deutsche Post zahteval, da plača precej višji prispevek za stroške pokojnin javnih uslužbencev in prevzame tudi preostale stroške za socialno varnost (npr. prispevek k stroškom za zdravstveno varnost javnih uslužbencev).
(311)
Komisija zato zavrača uporabo deleža prispevkov za socialno varnost, ki ga plača delodajalec, kot referenčno stopnjo, ker javnim uslužbencem - v nasprotju z zasebnimi uslužbenci - ni treba vplačevati prispevkov v pokojninsko shemo in shemo za primer brezposelnosti. Te prispevke je torej treba vključiti v referenčno stopnjo in tako zagotoviti, da podjetje Deutsche Post in zasebni konkurenti neposredno ali posredno plačujejo enake stopnje prispevkov.
(b) Izračun plačne osnove
(312)
Ker bi bilo treba višino prispevkov za socialno varnost, ki jih podjetje Deutsche Post plačuje za svoje javne uslužbence, izenačiti z obveznimi prispevki za socialno varnost, ki jih morajo plačevati zasebni konkurenti, je treba za podjetje Deutsche Post uporabiti enako stopnjo, to stopnjo pa uporabiti na enakovredni plačni osnovi. Kot je bilo prikazano na primeru, prispevek pri izračunu deleža v višini 20,5 %, ki ga plača delodajalec in temelji na dejanskih plačah javnih uslužbencev, znaša 17,8 EUR, zasebni konkurent pa mora plačati 20,5 % (npr. 20,5 % na bruto plačo v višini 100 EUR).
(313)
Zato je treba določiti bruto plačo za javne uslužbence (v nadaljnjem besedilu: bruto plača javnih uslužbencev) s plačno osnovo, ki je enaka bruto plači zasebnih uslužbencev. Predpostavlja se, da je prispevek javnih uslužbencev k stroškom zdravstvenega varstva enak prispevku zasebnih uslužbencev v shemi zdravstvenega zavarovanja in zavarovanja za oskrbo. Preostala razlika med bruto plačo in dejansko plačo je torej delež prispevkov v shemo pokojninskega zavarovanja in zavarovanja za primer brezposelnosti, ki ga plača uslužbenec. Naslednja formula pretvarja dejansko plačo v bruto plačo, ki je enaka bruto plači zasebnega uslužbenca:
Preglednica 6
Izračun bruto plače javnih uslužbencev (na podlagi prispevka za leto 2006)
Bruto plača javnih uslužbencev =
(314)
Ob upoštevanju, na primer, prispevkov za leto 2006 je bruto plača javnih uslužbencev za 15 % višja od dejanske plače javnih uslužbencev. Ta odstotek torej predstavlja napako, ki bi bila storjena, če bi bila kot osnova za izračun prispevkov podjetja Deutsche Post za socialno varnost v primerjavi z obveznimi prispevki zasebnih konkurentov za socialno varnost upoštevana dejanska plača namesto bruto plače. Primer iz uvodne izjave 308 to nazorno prikazuje, saj je delež v višini 20,5 EUR, ki ga plača delodajalec in pravilno temelji na bruto plači, za 15 % višji od deleža v višini 17,8 EUR, ki ga plača delodajalec, kar bi bil rezultat, če bi bila za osnovo napačno uporabljena dejanska plača.
(315)
Komisija zato ugotavlja, da mora referenčna stopnja za prispevke podjetja Deutsche Post za socialno varnost temeljiti na prispevku za pokojninsko zavarovanje in zavarovanje za primer brezposelnosti, ki ga plačata delodajalec in uslužbenec, ter na prispevku za shemo zdravstvenega zavarovanja in zavarovanja za oskrbo, ki ga plača delodajalec. Referenčno stopnjo je treba uporabiti pri bruto plači javnih uslužbencev (kot je opredeljeno v preglednici 6).
VII.3.2.2 Prispevki za socialno varnost na podlagi plač, ki jih podjetje Deutsche Post plačuje za svoje javne uslužbence
(316)
V skladu s členom 16(1) zakona PostPersRG iz leta 1994 je moralo podjetje Deutsche Post v pokojninski sklad v obdobju 1995-1999 plačevati letni prispevek v višini 2,045 milijarde EUR, kar skupaj znaša 10,225 milijarde EUR. V skladu s členom 16(2) zakona PostPersRG iz leta 1994 podjetje Deutsche Post od leta 2000 plačuje stopnjo v višini 33 %. Ta stopnja se uporabi za dejanske plače javnih uslužbencev.
(317)
Vendar pa je treba pri oceni nujnosti in sorazmernosti pomoči upoštevati tudi, da podjetju Deutsche Post z ekonomskega vidika v pokojninski sklad ni treba več vplačevati celotnega prispevka v višini 2,045 milijarde EUR, kar ustreza 33 % dejanskih plač. Glede tega Komisija meni, da je treba razlikovati med obdobjem 1995-2002 in obdobjem od leta 2003 do danes.
(a) Prispevek podjetja Deutsche Post v obdobju 1995-2002
(318)
Nemčija trdi, da je podjetje Deutsche Post plačevalo prispevke za socialno varnost, višje od prispevkov za socialno varnost, ki so jih morali plačevati konkurenti, zlasti glede na letno pavšalno plačilo za pokojninski sklad v višini 2,045 milijarde EUR v obdobju 1995-1999. Torej je za obdobje do leta 1999 in v celotnem obdobju preiskave podjetje Deutsche Post plačalo vsaj enake, če ne višje prispevke kot zasebna podjetja. V skladu s tem ni mogoče ugotoviti, ali je subvencija za pokojnine podjetje Deutsche Post postavila v ugodnejši položaj v primerjavi s konkurenti. Komisija mora to trditev zavrniti, ker ne upošteva posebnih regulativnih dogovorov, ki so jih nemški organi sklenili glede kritja stroškov cenovno reguliranih storitev.
(319)
Komisija v tem sklepu ugotavlja, da je bilo podjetje Deutsche Post na trgih, ki niso cenovno regulirani, v ugodnejšem položaju kot njegovi konkurenti, ker deleža dejanskih stroškov za socialno varnost za javne uslužbence, ki opravljajo te storitve, niso krile storitve same. Namesto tega je bil ta delež dejanskih stroškov za socialno varnost prištet cenovno reguliranim storitvam, katerih prihodki so bili na dovolj visoki ravni, da so omogočali financiranje stroškov poleg stroškov, nastalih pri cenovno reguliranih storitvah.
(320)
Dejansko izkazi podjetja Deutsche Post od leta 1995 kažejo, da je podjetje storitvam, ki niso cenovno regulirane, dodelilo samo znesek prispevkov za socialno varnost na podlagi predpisanega prispevka. Poleg tega regulativni izkazi za leto 2002 in nadaljnja leta potrjujejo to prakso. Gospodarska prednost za cenovno regulirane storitve je torej obstajala pred letom 1999 in po njem, ker so bile te storitve očitno razbremenjene nastalih stroškov.
(321)
Trditev Nemčije, da je bilo podjetje Deutsche Post na cenovno reguliranih trgih v konkurenčno slabšem položaju, ker je moralo zaradi pavšalnih plačil v obdobju 1995-1999 financirati višje stroške za socialno varnost, ni podprta z dejstvi. Prvič, podjetje Deutsche Post je še vedno imelo korist od izključne pravice za večino njegovih reguliranih storitev. Drugič, kar je še pomembneje, cene za storitve, za katere je veljala izključna pravica, so bile dovolj visoke, da je podjetje te stroške krilo z lastnimi strankami.
(322)
Za obdobje do leta 1995 je regulacija cen temeljila na uredbi o poštnih storitvah (Postdienstverordnung) (87) z dne 24. junija 1991, ki je določala, da morajo biti cene za monopol uravnotežene. V upravni praksi je to vključevalo stroške za pokojnine. Za obdobje 1995-1997 je regulacija cen temeljila na zakonu o urejanju telekomunikacij in poštnega sistema z dne 14. septembra 1994 (Gesetz über die Regulierung der Telekommunikation und des Postwesens, BGBl. I, str. 2325, 2371). Člen 4 tega zakona je skupaj s členom 2 in členom 7 omogočal, da so prihodki z reguliranimi cenami krili stroške reguliranih storitev, vključno s prispevki za pokojninski sklad, in financirali stroške cenovno reguliranih storitev.
(323)
Kot je razvidno iz letnih izkazov podjetja Deutsche Post, je bila v času pokojninske reforme iz leta 1995 raven reguliranih cen na ravni, ki je veljala v času, ko je podjetje Deutsche Post še vedno moralo kriti celotne stroške za pokojnine. Stroški za pokojnine so bili kasneje omejeni na raven pavšalnega plačila (v obdobju 1995-1999) oziroma so bili na stalni ravni 33 % celotne plače javnih uslužbencev (od leta 2000), ki se je iz leta v leto zmanjševala, regulirane cene pa niso bile ustrezno znižane, da bi krile samo prispevke za socialno varnost v skladu z obveznimi prispevki za socialno varnost, ki jih plačujejo konkurenti. Ker so bili prispevki, določeni za pokojninski sklad do leta 1999 (2,045 milijarde EUR letno), približno enaki stroškom za pokojnine v letu 1994, se gospodarski položaj glede kritja stroškov za pokojnine iz cenovno reguliranih storitev za podjetje Deutsche Post ni spremenil. Tako raven prihodkov podjetja Deutsche Post kot njegov prispevek za pokojninski sklad sta ostala uravnotežena.
(324)
Zakon PostG iz leta 1997 jasno navaja, da bi morale regulirane cene kriti tako stroške učinkovitega zagotavljanja storitev kot tudi obremenitve, npr. stroške za socialno varnost javnih uslužbencev. Zakon PostG iz leta 1997 je torej izrecno določal, da morajo biti cenovno regulirani prihodki določeni tako, da zagotavljajo kritje celotnih pavšalnih plačil. Ker je po mnenju nemškega zakonodajalca takratna raven reguliranih cen izpolnjevala zahteve zakona PostG iz leta 1997, se je odločil, da se bodo cene na ravni iz leta 1997 ohranile do leta 1999. Minister za ekonomijo in tehnologijo je nato 27. marca 2000 odločil, da bodo cene, odobrene 1. septembra 1997, ostale veljavne do 31. decembra 2002.
(325)
Regulirane cene so bile tako ohranjene na visoki ravni iz preteklosti in niso bile znižane na takšno raven, da bi bilo podjetje Deutsche Post zaradi njih v konkurenčno slabšem položaju.
(326)
Od leta 2000 je bilo podjetje Deutsche Post celo v boljšem položaju kot njegovi konkurenti, ker so bili prispevki, določeni za pokojninski sklad, zmanjšani na 33 % dejanske plače javnih uslužbencev. V absolutnem smislu je zato prišlo do znižanja stroškov z 2,045 milijarde EUR na 735 milijonov EUR (še manj v naslednjih letih, saj se je število javnih uslužbencev zmanjševalo, ta trend pa je bil le delno izravnan z zvišanjem plač). Ker so bile regulirane cene ohranjene na visoki ravni iz preteklosti, je lahko podjetje Deutsche Post od leta 2000 s cenovno reguliranimi storitvami pridobilo precejšen dobiček.
(327)
Ob pregledu dobička, ki ga je podjetje Deutsche Post imelo od cenovno reguliranih storitev v celotnem obdobju 1995-2002, je podjetje WIK v študiji ugotovilo, da podjetje Deutsche Post zaradi cenovno reguliranih storitev ni utrpelo nobenih izgub, npr. do leta 1999, kljub pavšalnim plačilom za pokojninski sklad. Študija podjetja WIK kaže celo precej pozitiven donos od leta 2000.
(328)
Komisija mora zato zavrniti trditev Nemčije, da je bilo podjetje Deutsche Post v slabšem položaju kot konkurenti glede plačevanja prispevkov za socialno varnost pri cenovno reguliranih storitvah ter da je bila subvencija za pokojnine pred letom 2002 nujna in sorazmerna.
(329)
Ne glede na navedeno Komisija priznava, da v tem primeru ni dovolj dokazov, da bi lahko določili natančno višino prispevkov za socialno varnost na podlagi plač, ki jih je podjetje Deutsche Post plačevalo v obdobju 1995-2002. Meni, da takšna ocena ne more pravilno temeljiti na naknadnih ugotovitvah, da je bil določen del stroškov za socialno varnost pri storitvah, ki niso cenovno regulirane, prenesen zaradi financiranja iz cenovno reguliranih prihodkov, in da podjetje Deutsche Post na splošno ni bilo v slabšem položaju zaradi dogovora glede pokojninskega sklada, ker so bili cenovno regulirani prihodki dejansko določeni na ravni, ki je zadoščala za kritje njegovih prispevkov za pokojninski sklad, vključno s prenesenimi obremenitvami. Prav tako ni mogoče določiti postopka, s katerim bi država članica izračunala znesek prispevkov za zadevno obdobje. Komisija po oceni pravne podlage za regulirane cene, ki so bile veljavne v obdobju 1995-2002, ugotavlja, da na podlagi zakonodajnih določb ni mogoče z gotovostjo sklepati, kako so pristojni organi naknadno odločali o sestavi reguliranih cen. V tem primeru zlasti ni mogoče z gotovostjo sklepati, da so pristojni organi, ko so določili regulirane cene na ravni, ki je dejansko krila prenesene stroške, v svojih odločitvah nedvomno določili delež regulirane cene za kritje zneska navedenih obremenitev iz storitev brez reguliranih cen.
(330)
V nasprotju s sklepi o najvišjih cenah iz let 2002, 2007 in 2011, v katerih je poštni regulator izrecno priznal in odobril te obremenitve, je bilo lahko to prejšnje dejansko kritje rezultat premislekov pristojnih organov glede določanja cen v zvezi z razvojem drugih stroškovnih komponent ali trenda pri drugih poslovnih spremenljivkah. V tem primeru zato to prejšnje dejansko kritje ne zadošča za natančno in zanesljivo oceno, v kolikšni meri so pristojni organi zvišali regulirano ceno, da bi upoštevali navedene obremenitve za storitve, ki niso cenovno regulirane.
(331)
Nasprotno pa je za obdobje od 1. januarja 2003 mogoče na podlagi sklepov o najvišjih cenah iz let 2002, 2007 in 2011 natančno ugotoviti, kako je poštni regulator določil sestavo reguliranih cen. Gotovo je, da so bile nedvomno določene na višji ravni, da bi se obremenitve iz storitev, ki niso cenovno regulirane, krile iz cenovno reguliranih prihodkov.
(b) Prispevek podjetja Deutsche Post od leta 2003
(332)
Na podlagi zakona PostG iz leta 1997 lahko podjetje Deutsche Post od regulatorja, ko le-ta določa dovoljeno raven prihodkov od izključne pravice in reguliranih storitev, zahteva, naj v stroške, ki jih morajo stranke povrniti, med drugim vključi „dodatno obremenitev zaradi stroškov za socialno varnost“ in stroške za učinkovito zagotavljanje univerzalne storitve. To metodo je poštni regulator prvič uporabil v sklepu o najvišjih cenah iz leta 2002. Poštni regulator je obremenitev zaradi dodatnih prispevkov za socialno varnost odobril tudi v sklepih o najvišjih cenah iz let 2007 in 2011. Dejstvo, da se naknadni nadzor cen izvaja samo za del cenovno reguliranih storitev, ne spremeni ocene Komisije. Podjetje Deutsche Post je s svojim prevladujočim položajem še vedno lahko povrnilo celotno obremenitev. Zato je popolnoma vseeno, ali regulator izvaja predhodni ali naknadni nadzor.
(333)
Poštni regulator je vedno odobril zahtevo podjetja Deutsche Post glede refinanciranja obremenitve št. 2 (dejanski stroški za socialno varnost, ki presegajo predpisani prispevek) iz cenovno reguliranih prihodkov. Za določitev dodatnih stroškov za socialno varnost (obremenitev št. 2) za leto 2001 je bila narejena primerjava med dejanskimi prispevki podjetja Deutsche Post za socialno varnost za njegove javne uslužbence v višini [40-45 %] dejanskih plač (88) in regulativno referenčno vrednostjo. Ta referenčna vrednost je sestavljena iz deleža prispevkov za socialno varnost, ki ga plača delodajalec, nezgodnega zavarovanja in dodatnega pokojninskega zavarovanja, ki skupaj znašajo [20-25 %] dejanskih plač.
(334)
Razlika med obema stopnjama v višini [15-20 %] dejanske plače javnega uslužbenca je bila vključena v obremenitev št. 2 in krita iz prihodkov z reguliranimi cenami (glej preglednico 2).
(335)
Z ekonomskega vidika torej pri prispevkih za socialno varnost na podlagi plač podjetje Deutsche Post ne krije stopnje v višini 33 % dejanskih plač, ampak samo [20-25 %]. Od leta 2003 preostanek krijejo lastne stranke podjetja, ki plačujejo cene, izračunane tako, da krijejo stroške podjetja Deutsche Post za socialno varnost za storitve, za katere je imelo podjetje izključno pravico do leta 2007, in za univerzalne storitve, pri katerih ima podjetje Deutsche Post prevladujoč položaj.
(336)
Da bi lahko primerjali stopnjo, uporabljeno za dejanske plače, in stopnjo prispevkov za socialno varnost, ki jo plačujejo konkurenti, je treba dejansko plačo spremeniti v bruto plačo javnih uslužbencev.
(337)
Dejanska plača znaša med [85 % in 90 %] bruto plače javnih uslužbencev (89). [20-25 %] dejanske plače torej ustreza [17,5-22,5 %] bruto plače.
(338)
Zaradi omejitve prispevka podjetja Deutsche Post za pokojninski sklad na 33 % in odobritve obremenitve št. 2 s strani poštnega regulatorja podjetje Deutsche Post torej plačuje stopnjo prispevkov za socialno varnost na podlagi plač v višini [17,5-22,5 %] bruto plače javnih uslužbencev.
VII.3.2.3 Primerjava
(a) Obdobje 1995-2002
(339)
V obdobju 1995-2002 so prihodki od cen, ki jih je podjetje Deutsche Post uporabljalo v rezerviranem sektorju, precej zmanjšali dejansko ekonomsko breme njegovega prispevka za kritje njegovih stroškov za socialno varnost. Vendar pa lahko Komisija zaradi pomanjkanja namenskega elementa cen ugotovi samo, da je stopnja prispevka podjetja Deutsche Post ostala pod referenčno stopnjo. Komisija ne more izračunati natančne razlike med tema dvema stopnjama ali določiti metode, ki bi državi članici to omogočila.
(b) Obdobje po letu 2003
(340)
Pri primerjavi predpisanega prispevka z referenčno stopnjo je treba opozoriti, da predpisani prispevek temelji na dejanskih plačah javnih uslužbencev, ki so v primerjavi z bruto plačami zasebnih uslužbencev prenizke. Predpisani prispevek je torej treba izračunati kot odstotek bruto plače javnih uslužbencev.
(341)
Primerjava za leto 2006 kaže, da so storitve, ki niso cenovno regulirane, v primerjavi z referenčno stopnjo v višini 33,5 % dejansko krile prispevke za socialno varnost v višini [17,5-22,5 %] bruto plače javnih uslužbencev ([20-25 %] dejanskih plač javnih uslužbencev). Pri prispevkih za socialno varnost je imelo podjetje Deutsche Post v letu 2006 torej korist od primerjalne prednosti v višini [10-15 %] bruto plače javnih uslužbencev.
Preglednica 7
Primerjava predpisanega prispevka z referenčno stopnjo za prispevke podjetja Deutsche Post za socialno varnost v letu 2006
Prispevek za socialno varnost
Predpisani prispevek
Referenčna stopnja za stroške podjetja Deutsche Post za prispevke za socialno varnost
kot odstotek
bruto plače zasebnih uslužbencev
bruto plače javnih uslužbencev
bruto plače javnih uslužbencev
Delež, ki ga plača delodajalec
20,50 %
17,84 %
20,50 %
Zdravstveno zavarovanje
6,65 %
5,79 %
6,65 %
Zavarovanje za oskrbo
0,85 %
0,74 %
0,85 %
Zavarovanje za primer brezposelnosti
3,25 %
2,83 %
3,25 %
Pokojninsko zavarovanje
9,75 %
8,48 %
9,75 %
Delež, ki ga plača uslužbenec
20,50 %
Zdravstveno zavarovanje
6,65 %
Zavarovanje za oskrbo
0,85 %
Zavarovanje za primer brezposelnosti
3,25 %
3,25 %
Pokojninsko zavarovanje
9,75 %
9,75 %
Dodatno pokojninsko zavarovanje
[0-5 %]
Nezgodno zavarovanje
[0-5 %]
Stopnja prispevka
[17,5-22,5 %]
33,50 %
(342)
Iz preglednice 7 je razvidno, da referenčna stopnja za podjetje Deutsche Post znaša 33,5 % bruto plače javnih uslužbencev in je za [10-15] odstotnih točk višja od stopnje, ki jo je podjetje Deutsche Post dejansko krilo.
(343)
Razlika [10-15] odstotnih točk za leto 2006 je višja od nominalne razlike v višini [8-13] % med referenčno stopnjo v višini 33,5 % in predpisanim prispevkom v višini [20-25] %. V razliko so vključene dodatne [2-3] odstotne točke, s katerimi je upoštevano dejstvo, da nominalni predpisani prispevek v višini [20-25] % nepravilno temelji na dejanski plači javnih uslužbencev in ne na njihovi bruto plači, ki je enaka bruto plači zasebnih uslužbencev.
VII.3.2.4 Predhodna sklepna ugotovitev glede nujnosti in sorazmernosti
(344)
Subvencija za pokojnine, ki krije potrebe po financiranju pokojninskega sklada, ki presega prispevek v višini 33 % dejanskih plač javnih uslužbencev podjetja Deutsche Post, ni niti nujna niti sorazmerna, ker:
1.
je podjetje Deutsche Post v obdobju 1995-2002 dejansko krilo stroške, nižje od referenčne stopnje, vendar natančne razlike ni mogoče določiti;
2.
je podjetje Deutsche Post od leta 2003 v povprečju krilo stroške v višini približno [17,5-22,5] % bruto plač njegovih javnih uslužbencev v primerjavi s povprečno referenčno stopnjo v višini 32 % bruto plače javnih uslužbencev; preostale stroške so pokrile stranke, ker prihodki, odobreni v okviru zamejitve cen, vključujejo obremenitev za dodatne stroške za socialno varnost, ki krijejo preostalih [10-15] % bruto plače javnih uslužbencev.
(345)
Razlika v stopnjah od leta 2003 je nastala zaradi dveh dejavnikov:
1.
Stopnja prispevkov za socialno varnost na podlagi plač, ki jo krijejo podjetja v sektorju pošte/paketov, je 41 % bruto plače. Da bi jo lahko primerjali s prispevkom za socialno varnost, ki ga podjetje Deutsche Post plačuje za svoje uslužbence, je treba narediti popravek ob upoštevanju, da javni uslužbenci plačujejo 30-50 % svojih stroškov za zdravstveno varstvo in oskrbo. Ta prispevek javnih uslužbencev je enak deležu stroškov za zdravstveno varstvo in oskrbo, ki jih plačujejo uslužbenci, v višini 7,5 % bruto plače.
2.
Prispevek podjetja Deutsche Post je izračunan na podlagi dejanske plače javnih uslužbencev namesto na podlagi njihove bruto plače. Referenčna stopnja za javne uslužbence podjetja Deutsche Post je torej 33,5 % bruto plače. Pomoč, ki presega ta odstotek, dejansko ni niti nujna niti sorazmerna.
(346)
Za obdobje 1995-2002 ni mogoče določiti natančnega deleža pomoči, ki presega tisto, kar se lahko šteje za nujno in sorazmerno. Od leta 2003 ta delež znaša [10-15 %] bruto plače.
VII.3.2.5 Učinek posebnega konkurenčnega in regulativnega okolja na nujnost in sorazmernost
(347)
Pri oceni nujnosti in sorazmernosti subvencije za pokojnine je treba upoštevati posebno konkurenčno in regulativno okolje.
(348)
Kot je bilo pojasnjeno v oddelku II.2.1 je imelo podjetje Deutsche Post do 31. decembra 2007 izključno pravico za določene storitve dostave pisemskih pošiljk. Do zadevnega datuma je bila podjetju s členom 52 zakona PostG iz leta 1997 naložena obveznost univerzalnih storitev, določena v poglavju 2 Direktive 97/67/ES Evropskega parlamenta in Sveta (90) in členu 11 zakona PostG iz leta 1997. Od 1. januarja 2008 podjetje univerzalne storitve zagotavlja prostovoljno.
(349)
Dokler je imelo podjetje Deutsche Post izključno pravico do nekaterih pisemskih storitev, njegovi konkurenti v zadevnem delu poštnega trga niso mogli nuditi svojih storitev. Dejstvo, da je poštni regulator podjetju Deutsche Post dovolil, da preko povišanih reguliranih cen v celoti refinancira del stroškov za socialno varnost za javne uslužbence, ki so nastali zaradi zagotavljanja rezerviranih storitev, in sicer nad stopnjo prispevkov za socialno varnost na podlagi plač, ki jo plačujejo njegovi konkurenti, na trgovino ni moglo vplivati v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi.
(350)
Utemeljitev za obveznost univerzalne storitve je, da na konkurenčnem trgu poštni operaterji določenih storitev ne bodo nudili na podeželju in odročnih območjih ali pa samo po nedostopnih cenah. Člen 3 Direktive 97/67/ES zato določa, da mora vsaka država članica zagotoviti, da lahko uporabniki koristijo pravico do univerzalne storitve, ki vključuje stalno izvajanje poštnih storitev predpisane kakovosti na vseh točkah dostopa na njihovem ozemlju po dostopnih cenah za vse uporabnike.
(351)
Glede tega nemška zakonodaja za vsakega poštnega operaterja, ki ima prevladujoč položaj na trgu, ki sodi v okvir obveznosti univerzalne storitve, določa posebno obveznost. V skladu s členom 2 uredbe PDLV (91) morajo takšni operaterji storitve na tem trgu vsem uporabnikom nuditi pod enakimi pogoji. Do zdaj je imelo podjetje Deutsche Post prevladujoč položaj in je moralo spoštovati to obveznost.
(352)
Od privatizacije podjetje Deutsche Post ni prejelo nobene državne pomoči kot nadomestilo za zagotavljanje univerzalnih storitev. Vendar pa prejema nadomestilo za stroške, ki nastanejo na podlagi zajamčenih univerzalnih storitev, iz prihodkov cenovno reguliranih storitev, pri katerih ima prevladujoč položaj. Komisija meni, da je treba to upoštevati pri ocenjevanju sorazmernosti in nujnosti subvencije za pokojnine.
(353)
Komisija je tako ugotovila, da glede stroškov za socialno varnost za javne uslužbence, ki so nastali zaradi zagotavljanja cenovno reguliranih storitev, ki sodijo v obveznost univerzalnih storitev in pri katerih je imelo podjetje Deutsche Post prevladujoč položaj, dejstvo, da je poštni regulator odobril financiranje teh stroškov za socialno varnost v celoti preko višjih reguliranih cen - tudi če ti stroški presegajo stopnjo, ki jo običajno plačujejo konkurenti - ne vpliva na trgovino v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi. Ta sklep temelji na posebnem konkurenčnem in regulativnem okolju, v katerem se te storitve zagotavljajo. Zato ga ni mogoče razširiti na druge sektorje.
VII.3.3 Sklepna ugotovitev
(354)
Zato je mogoče skleniti, da je podjetje Deutsche Post od leta 2003 za javne uslužbence, ki opravljajo storitve, ki niso cenovno regulirane, plačevalo prispevke za socialno varnost na podlagi plač, ki so bili za 11-14 odstotnih točk nižji od prispevkov njegovih konkurentov.
Slika 8
Primerjalna prednost glede na prispevek za socialno varnost v primerjavi s storitvami, ki niso cenovno regulirane (prispevki kot odstotek bruto plače javnih uslužbencev)
[…]
(355)
Nizki prispevki za socialno varnost niso niti nujni niti sorazmerni za doseganje cilja postopnega odprtja trga v poštnih storitvah. Na zadevnih trgih je podjetje Deutsche Post v hudi konkurenci z drugimi podjetji. Komisija zato meni, da nižji prispevki vplivajo na trgovino v obsegu, ki je v nasprotju s skupnim interesom, in jih ni mogoče razglasiti za združljive z notranjim trgom.
(356)
Nezdružljiv del subvencije za pokojnine za obdobje od 1. januarja 2003 je izračunan kot razlika med referenčno stopnjo in predpisanim prispevkom, pomnožena s celotnimi bruto plačami javnih uslužbencev, ki delajo v storitvah, ki niso cenovno regulirane, v skladu z naslednjo formulo:
Preglednica 8
Formula za izračun nezdružljive pomoči za obdobje od 1. januarja 2003
Nezdružljiva pomoč =
=
(referenčna stopnja - predpisani prispevek)
×
celotne bruto plače javnih uslužbencev, ki delajo v storitvah, ki niso cenovno regulirane
(357)
Ob uporabi podatkov, ki so na voljo, primerjalna prednost za obdobje 2003-2010 znaša [500-1 000] milijonov EUR (glej Prilogo). V tem obdobju se je letni znesek nezdružljive pomoči zaradi vedno manjšega števila javnih uslužbencev zmanjšal s […] milijonov EUR v letu 2003 na […] milijonov EUR v letu 2010.
VII.3.4 Odgovor na trditve Nemčije
(358)
V sklepu o razširitvi iz leta 2011 so bili izraženi pomisleki glede nujnosti in sorazmernosti subvencije za pokojnine, ker so bili prispevki za socialno varnost, plačani za storitve, ki niso cenovno regulirane, za 11-14 % nižji od prispevkov zasebnih konkurentov. V sklepu o razširitvi iz leta 2011 je bila letna prednost, ki je nastala, določena v razponu 100-200 milijonov EUR.
(359)
Nemčija je na sklep o razširitvi iz leta 2011 podala dva glavna ugovora:
1.
Nemčija vztraja, da lahko referenčna stopnja temelji samo na deležu prispevkov za socialno varnost, ki ga plača delodajalec, ker zasebna podjetja niso zakonsko zavezana k plačevanju prispevka uslužbencev. Poleg tega bi morala referenčna stopnja upoštevati, da je podjetje Deutsche Post vedno plačevalo več od „konkurenčnih“ plač;
2.
Nemčija trdi, da Komisija ni uspela dokazati, da so prihodki od cenovno reguliranih univerzalnih storitev zadoščali za financiranje navedenih obremenitev za dodatne stroške za socialno varnost.
VII.3.4.1 Pravilno je, da je Komisija v referenčno stopnjo vključila prispevek uslužbencev in ne samo prilagodila stopnjo plače „konkurenčni plači“
(360)
Nemčija trdi, da bi vsaka referenčna vrednost, ki bi presegala delež prispevka za socialno varnost, ki ga plača delodajalec, podjetje Deutsche Post postavila v slabši položaj v primerjavi s konkurenti, ki morajo plačati samo delež delodajalca.
(361)
Glede prve trditve Komisija poudarja, da javnim uslužbencem - v nasprotju z zasebnimi - ni treba plačevati prispevka za shemi pokojninskega zavarovanja in zavarovanja za primer brezposelnosti. Te prispevke je torej treba vključiti v referenčno stopnjo in tako zagotoviti, da podjetje Deutsche Post in zasebni konkurenti plačujejo enake stopnje neposrednih in posrednih prispevkov.
(362)
Nemčija nadalje trdi, da se referenčna stopnja ni uporabila za bruto plače ali dejanske plače javnih uslužbencev, ampak samo za „konkurenčne“ plače. V regulativnih izkazih iz let 2002, 2007 in 2011 je podjetje Deutsche Post menilo, da bi morala „konkurenčna plača“ temeljiti na plači iz kolektivne delavske pogodbe ali pogodbah o plačah za poštni sektor od leta 2003.
(363)
V regulativnih izkazih iz leta 2009 je „konkurenčna plača“ opredeljena kot minimalna plača iz leta 2007, kar je celo manj od plače iz kolektivne pogodbe.
(364)
Nemčija trdi, da je izračun na podlagi teh „konkurenčnih“ plač potreben za umestitev stroškov podjetja Deutsche Post za socialno varnost na stopnjo, enako stopnji njegovih konkurentov.
(365)
Komisija te trditve ne more sprejeti, ker mora biti pomoč omejena na najnižjo potrebno, da se zagotovi postopen prehod iz položaja zelo omejene konkurence v položaj resnične konkurence na ravni Unije pod sprejemljivimi ekonomskimi pogoji.
(366)
Povečanje pomoči v tolikšni meri, da bi moralo podjetje Deutsche Post od leta 1995 financirati samo prispevke za socialno varnost na podlagi „konkurenčnih“ plač, ki ne odražajo pogojev na trgu dela v prejšnjih letih, bi bilo nesorazmerno. Razlike v stopnjah plač za osebje, ki ga prvotni operaterji in novi udeleženci na trgu zaposlijo v različnih obdobjih, so običajni del gospodarskega življenja.
(367)
V zadevi o državni pomoči družbi France Telecom (92) je Komisija prav tako zavrnila trditev Francije, da bi morala stopnja prispevkov za socialno varnost na podlagi plač upoštevati tudi to, da javni uslužbenci prejemajo višje plače od osebja, zaposlenega pri konkurentih. Komisija je poudarila, da je imel prvotni operater v času odprtja trga zaradi javnih uslužbencev visoko kvalificirano in usposobljeno osebje, brez katerega ne bi mogel obdržati svojega položaja na trgu. V vsakem primeru bi bilo izpostavljanje določene pomanjkljivosti prvotnega poštnega operaterja in zanemarjanje njegove določene prednosti, npr. glede tržnega deleža, prepoznavnosti znamke in kroga strank, povsem umetno.
(368)
Izračuni podjetja Deutsche Post ne morejo verodostojno dokazati, da bi podjetje brez obveznosti zaposlovanja javnih uslužbencev doseglo izračunane prihranke pri stroških za plače. Tudi ob predpostavki, da bi javni uslužbenci v letu 1995 postali zasebni uslužbenci, ni bilo ugotovljeno, koliko javnih uslužbencev bi bilo v letu 1995 nadomeščenih z zasebnimi uslužbenci ali kakšna bi bila njihova plača. Že zaradi števila javnih uslužbencev v podjetju Deutsche Post v letu 1995 (93) ni verjetna predpostavka, da bi bilo zakonsko in ekonomsko mogoče od leta 1995 zamenjati vse javne uslužbence z enako produktivnimi zasebnimi uslužbenci po nižjih plačah.
(369)
Komisija zato zavrača ugovore Nemčije glede referenčne stopnje in plač.
VII.3.4.2 O trditvi Nemčije, da cenovno regulirani prihodki niso zadoščali za financiranje navedenih obremenitev
(370)
Nemčija trdi, da je Komisija ocenila samo stopnjo prispevkov za socialno varnost na podlagi plač za storitve, ki niso cenovno regulirane, ni pa preverila, ali je dobiček od cenovno reguliranih univerzalnih storitev zadoščal za financiranje navedenih obremenitev.
(371)
Nemčija navaja dve utemeljitvi. Prvič, trdi, da Komisija ni dokazala, da je nacionalni poštni regulator dejansko odobril obremenitve, ki jih je navajalo podjetje Deutsche Post. Drugič, Nemčija trdi, da dobiček od cenovno reguliranih univerzalnih storitev, tudi če je regulator te obremenitve odobril, ni zadoščal za njihovo financiranje. Nemčija je predložila dve strokovni študiji profesorja Webra in podjetja CTcon, da bi dokazala, da cenovno regulirane storitve niso zadoščale za kritje navedenih obremenitev za dodatne stroške za socialno varnost in da je podjetje Deutsche Post za svoje dodatne stroške za socialno varnost prejelo prenizko nadomestilo.
(a) Sklepi o najvišjih cenah iz let 2002, 2007 in 2011 temeljijo na regulativnih izkazih, ki jih je predložilo podjetje Deutsche Post, in so odobrili vse navedene obremenitve
(372)
Obstajajo dokazila, da je poštni regulator od sklepa o najvišjih cenah iz leta 2002 odobril obremenitve podjetja Deutsche Post in za njihovo kritje ustrezno reguliral cene. Sklepa o najvišjih cenah iz let 2007 in 2011 prav tako potrjujeta, da je poštni regulator sprejel trditve podjetja Deutsche Post in odobril financiranje navedenih dodatnih stroškov za socialno varnost iz cenovno reguliranih prihodkov.
(b) Študija prof. Webra ne podpira trditve, da prihodki od reguliranih univerzalnih storitev niso zadoščali za kritje obremenitev, ki jih je navedlo podjetje Deutsche Post
(373)
Študija prof. Webra obsega obdobje 1995-2010 in poudarja, da je imelo podjetje Deutsche Post korist od subvencije za pokojnine in celotnega kritja obremenitve št. 2 iz cenovno reguliranih prihodkov (za podroben opis študije glej oddelek VI.1.4.2 a).
(374)
Da bi ocenili strokovno študijo, je treba najprej opozoriti na pravilo o določanju cen na podlagi člena 20(2) zakona PostG iz leta 1997. V skladu s tem pravilom mora najvišja cena upoštevati stroške učinkovitega zagotavljanja storitev, obremenitve zaradi stroškov zagotavljanja univerzalnih storitev in stroške, ki nastanejo zaradi prenosa pokojninskih obremenitev za uslužbence, ki so nastale pri pravnem nasledniku, podjetju Deutsche Bundespost.
Preglednica 9
Pravilo o določanju cen na podlagi člena 20(2) zakona PostG iz leta 1997
Najvišja cena za regulirane storitve =
=
Stroški učinkovitega zagotavljanja reguliranih storitev + obremenitve =
=
Skupni stroški reguliranih storitev + obremenitev zaradi nereguliranih storitev
(375)
Poštni regulator mora regulirane cene določiti tako, da prihodki krijejo stroške „učinkovitega zagotavljanja“ cenovno reguliranih storitev in odobrene obremenitve. Z drugimi besedami, regulirane cene v celoti financirajo celotne stroške reguliranih storitev - ne glede na to, ali so označeni kot „obremenitve“ ali „stroški za učinkovito zagotavljanje storitev“ - in delež obremenitve, ki izhaja iz storitev, ki niso cenovno regulirane. Člen 20(2) zakona PostG iz leta 1997 tako zagotavlja, da cenovno regulirani prihodki v celoti pokrivajo odobrene obremenitve. V nasprotju s trditvijo Nemčije zakon torej zahteva, da nadomestilo za cenovno regulirane storitve zaradi prenosa dodatnih stroškov za socialno varnost za uslužbence pri storitvah, ki niso cenovno regulirane, ni prenizko.
(376)
Strokovna študija najprej opredeli dodatne stroške za socialno varnost za javne uslužbence kot razliko med vsemi stroški za socialno varnost, ki jih ima podjetje Deutsche Post za svoje uslužbence (prispevek v pokojninski sklad, stroški zdravstvenega varstva, nezgodno zavarovanje, razne premije zavarovalnin) in prispevki delodajalca za pokojninsko in zdravstveno zavarovanje ter zavarovanje za oskrbo na podlagi minimalne plače iz leta 2007. Nato to razliko primerja z obremenitvijo št. 2.
(377)
V strokovni študiji prof. Webra sta prisotni dve veliki napaki. Prvič, navaja previsoko stopnjo dodatnih stroškov za socialno varnost. Drugič, ne upošteva, da so zaradi te previsoke stopnje v dodatne stroške za socialno varnost vključeni tudi stroški, za katere je podjetje Deutsche Post prejelo nadomestila, ki niso dodeljena obremenitvi št. 2, ampak drugim stroškovnim postavkam. Komisija podrobneje opisuje naslednje pomanjkljivosti.
(378)
Prvič, v strokovni študiji so dodatni stroški za socialno varnost izračunani z uporabo deleža prispevkov za socialno varnost, ki ga plača delodajalec. Obremenitev št. 2 pa je izračunana na podlagi predpisanega prispevka. Ker je slednji višji od deleža prispevkov za socialno varnost, ki ga plača delodajalec, so dodatni stroški za socialno varnost, izračunani v strokovni študiji, višji od obremenitve št. 2. Strokovna študija torej vključuje dodatne stroške za socialno varnost, ki jih poštni regulator šteje za stroške „učinkovitega zagotavljanja“.
(379)
Drugič, v strokovni študiji ni upoštevano dejstvo, da obremenitev št. 1 (dodatne plače) obsega tudi del dodatnih stroškov za socialno varnost (npr. zaradi razlike med dejanskimi plačami in referenčno „konkurenčno“ plačo) in da so ti stroški torej financirani preko obremenitve št. 1. Nadaljnje stroške za socialno varnost, upoštevane v strokovni študiji, krijejo različne obremenitve (npr. plačila inštitutu BAnstPT krije obremenitev št. 6) in so torej povrnjeni. Prikazan je skupni znesek dejanskih stroškov za socialno varnost za javne uslužbence, ni pa navedeno dejstvo, da dodatne stroške za socialno varnost krijejo tudi druge obremenitve, ne samo obremenitev št. 2.
(380)
Tretjič, upoštevati je treba, da so v obremenitvi št. 2 vsebovani dodatni stroški za socialno varnost za javne in zasebne uslužbence. Prispevki zasebnih uslužbencev za socialno varnost so bili višji od regulativne referenčne vrednosti pred letom 2003, ker so bili v te stroške vključeni tudi stroški obresti v višini […] milijonov EUR za dodatno pokojninsko zavarovanje zasebnih uslužbencev. Od leta 2003 so bili ti stroški obresti dodeljeni finančnim stroškom, stroški za socialno varnost za zasebne uslužbence pa so bili pod regulativno referenčno vrednostjo.
(381)
Ker strokovna študija vključuje skupno obremenitev št. 2 kot nadomestilo za dodatne stroške za socialno varnost za javne uslužbence, je bila pred letom 2003 pomoč za stroške za socialno varnost za javne uslužbence previsoka, po letu 2003 pa prenizka. Da bi izračunali ustrezno nadomestilo, ki ga je obremenitev št. 2 zagotavljala za dodatne stroške za socialno varnost za javne uslužbence, je treba obremenitev št. 2 razdeliti med javne in zasebne uslužbence.
(382)
Zato je prenizko nadomestilo, opredeljeno v študiji, zavajajoče, ker študija ne upošteva, da navedeni dodatni stroški za socialno varnost niso kriti samo iz obremenitve št. 2 in da je poštni regulator menil, da so višji stroški za socialno varnost stroški „učinkovitega zagotavljanja“. Ustrezen popravek napak v strokovni študiji, povezanih z nadomestilom, izravna obremenitve in dodatne stroške za socialno varnost, kakor to zahteva člen 20(2) zakona PostG iz leta 1997.
(383)
Ugovor Nemčije, da se je Komisija v sklepu o razširitvi iz leta 2011 zmotila, ker je izračunala samo primerjalno prednost za storitve, ki niso cenovno regulirane, je treba zavrniti, ker mora poštni regulator v skladu s členom 20(2) zakona PostG iz leta 1997 najvišjo ceno določiti tako, da cenovno regulirani prihodki krijejo stroške učinkovitega zagotavljanja cenovno reguliranih storitev in odobrenih obremenitev.
(c) Ni dokaza o prenizkem nadomestilu za dodatne stroške za socialno varnost na podlagi študije podjetja WIK
(384)
S sklicevanjem na regulativne izkaze iz leta 2009 Nemčija trdi, da je podjetje Deutsche Post od leta 1990 utrpelo precejšnje izgube pri svojih cenovno reguliranih storitvah, ker so regulirane prihodke izničili stroški za cenovno regulirane storitve in neto stroški zaradi izpolnjevanja obveznosti univerzalnih storitev (94). Nemčija zato zavrača trditev Komisije, da bi dobiček od cenovno reguliranih storitev zadoščal za financiranje morebitnih dodatnih stroškov za socialno varnost iz storitev, ki niso cenovno regulirane.
(385)
Komisija ugotavlja, da je iz sklepov poštnega regulatorja od leta 2003 naprej razvidno, da je določil delež prihodkov z reguliranimi cenami kot nadomestilo za obremenitev št. 2. Obstoj nadomestila od prihodkov z reguliranimi cenami je tako nedvomno določen s sklepi poštnega regulatorja.
(386)
Študija podjetja WIK v nasprotju z regulativnimi izkazi iz leta 2009 kaže, da so od leta 2000 cenovno regulirane storitve dosegle precej pozitivne stopnje dobička v višini več kot [6,5-8,5] % iz poslovanja.
Slika 9
Izračun donosa iz poslovanja za cenovno regulirane storitve na podlagi študije podjetja WIK
[…]
Opomba:
Izračuni temeljijo na spremembah regulativnih izkazov iz leta 2009, ki so bile narejene v študiji podjetja WIK. Poleg tega se domneva, da cenovno regulirane storitve krijejo vse izgube univerzalnih storitev, ki niso cenovno regulirane. Nižji dobiček v letu 2007 je v glavnem rezultat izrednih stroškov amortizacije za nepremičninski portfelj.
(387)
Višji dobiček od leta 2000 naprej je neposredno povezan z zmanjšanjem prispevkov, določenih za pokojnine v skladu s pokojninskim zakonom iz leta 1995. Leta 1999 je podjetje Deutsche Post plačalo pavšalni znesek v višini 2,045 milijarde EUR, leta 2000 pa je ustrezni znesek znašal samo 735 milijonov EUR (33 % dejanske plače javnih uslužbencev). Ker poštni regulator leta 2000 ni prilagodil reguliranih cen navzdol v skladu z zmanjšanim prispevkom za pokojnine, se je dobiček podjetja Deutsche Post precej povečal. Tudi po sklepu o najvišjih cenah iz leta 2002 je realizirani dobiček ostal na visoki ravni, ker regulirane cene niso bile dovolj znižane, da bi bile izenačene s stroški cenovno reguliranih storitev.
(388)
V zvezi s pripombami Nemčije glede študije podjetja WIK Komisija meni, da študija zagotavlja ustreznejši opis ekonomskega položaja podjetja Deutsche Post na splošno, zlasti dobička od cenovno reguliranih storitev, kot regulativni izkazi iz leta 2009. Razlogi za to so naslednji:
(i) Ustreznejša dodelitev stroškov komercialnim storitvam
(389)
V skladu s sodbo v zadevi Chronopost morajo komercialne storitve kriti svoje lastne neposredne stroške in zagotavljati ustrezen prispevek za splošne stroške. Ustrezna porazdelitev stroškov med različne storitve se lahko dokaže z zunanjimi referenčnimi vrednostmi (npr. tržnimi cenami) ali internimi podatki o stroških (95).
(390)
Regulativni izkazi iz leta 2009 temeljijo na načelu iz člena 20(2) zakona PostG iz leta 1997, ki določa, da se lahko storitvam, ki niso cenovno regulirane, dodelijo samo stroški učinkovitega zagotavljanja storitve, vse obremenitve (npr. dodatne stroške zaradi zaposlovanja osebja podjetja Postdienst in neto stroške obveznosti univerzalnih storitev) pa je treba financirati s prihodki z reguliranimi cenami. Vendar pa je bilo v študiji podjetja WIK pri pregledu regulativnih izkazov iz leta 2009, primerjanih z donosnostjo zasebnih konkurentov, ugotovljeno, da podjetje Deutsche Post prenaša prevelik del obremenitev na cenovno regulirane storitve in premalo stroškov na komercialne storitve.
(391)
Ugotovitve študije podjetja WIK je potrdila ocena navedenih „konkurenčnih“ referenčnih vrednosti, ki jih je podjetje Deutsche Post uporabilo pri izračunu posameznih obremenitev. Kot je bilo prikazano, je predpisani prispevek za izračun obremenitve št. 2 (dodatni stroški za socialno varnost) v primerjavi z obveznimi socialnimi prispevki, ki jih plačujejo konkurenti, prenizka referenčna vrednost. Poleg tega je treba upoštevati, da je, na primer, obremenitev zaradi infrastrukture za mrežo poštnih uradov izključno hipotetična referenčna vrednost, saj ni mogoče trditi, da podjetje Deutsche Post brez obveznosti univerzalnih storitev od leta 1990 samo ne bi upravljalo nobenega poštnega urada. Podobno ni mogoče dokazati, da bi lahko podjetje Deutsche Post od leta 1990 poslovalo samo z osebjem, kateremu bi moralo izplačevati plače na ravni minimalne plače iz leta 2007.
(392)
Komisija zato ugotavlja, da je študija podjetja WIK ustreznejša podlaga za opredelitev stroškov, ki jih je treba dodeliti komercialnim storitvam.
(393)
Poleg tega mora biti obračunavanje stroškov izvedeno v skladu s splošnimi računovodskimi načeli v skladu z Direktivo 97/67/ES in Direktivo 2006/111/ES. V letnih izkazih podjetja Deutsche Post niso zajeti niti povečani stroški amortizacije niti višji dodatni stroški pokojnin. Takšne stroške podjetje običajno financira iz neto dobička, kar velja tako za podjetje Deutsche Post kot za njegove konkurente. Revidirano obračunavanje stroškov navzgor bi zato podjetje Deutsche Post postavilo v ugodnejši položaj v primerjavi z njegovimi konkurenti.
(ii) Opredelitev referenčnega dobička ob upoštevanju tveganega položaja podjetja Deutsche Post
(394)
Od leta 2000 je realizirani dobiček podjetja Deutsche Post precej višji od mediane donosa iz poslovanja v višini 3,48 % iz študije podjetja WIK in spodnje meje donosa iz poslovanja v višini 6,1 % iz študije Deloitte-II. Trditve Nemčije, da je imelo podjetje Deutsche Post tako hude izgube, da obremenitev ni moglo kriti iz cenovno reguliranih prihodkov, zato ni mogoče sprejeti.
(395)
Poleg tega je treba kritično preučiti študijo Deloitte-II, ki temelji na majhni skupini primerljivih družb, sestavljeni večinoma iz mednarodnih operaterjev za hitro dostavo paketov (npr. UPS, FedEx, TNT Express). Priporočilo iz študije Deloitte-II glede razpona zmernega dobička, ki se začne z donosom iz poslovanja v višini 6,1 % in mediano donosa iz poslovanja v višini 7,4 %, ne upošteva dejstva, da podjetje Deutsche Post vodi precej manj kapitalsko intenziven in manj tvegan posel:
1.
samo podjetje Deutsche Post ne opravlja mednarodnih storitev za hitro dostavo paketov, ki jih opravljajo samo podružnice podjetja DHL;
2.
za opravljanje dejavnosti na področju pisemskih pošiljk, ki prinaša 75 % prihodkov podjetja Deutsche Post, so v primerjavi z mednarodnimi operaterji za dostavo paketov potrebna manjša kapitalska vlaganja, ker so glavni stroški dostave pisemskih pošiljk plače poštarjev. Operaterji za hitro dostavo paketov morajo precej več vlagati v kapitalsko intenzivno opremo (96);
3.
podjetje Deutsche Post je prevladujoči položaj na trgu pisemskih pošiljk pridobilo in utrdilo z izključno pravico, s katero je pridobilo lasten krog strank, ne da bi moralo pri tem izvesti večje naložbe na področju trženja in blagovnih znamk. Mednarodni operaterji za dostavo paketov pa so morali svoj položaj na vsakem nacionalnem trgu ustvariti sami ter so na lastno tveganje in stroške ustanovili nekaj najbolj znanih blagovnih znamk (97);
4.
tržno in stroškovno tveganje podjetja Deutsche Post je bilo zavarovano z državnimi ukrepi (98). Zlasti reguliranje cen je zagotovilo kritje vseh obremenitev iz storitev, ki niso cenovno regulirane (99).
(396)
Zato je bil v študiji podjetja WIK pravilno uporabljen referenčni dobiček, nižji od razpona iz študije Deloitte-II, s čimer sta bila ustrezno upoštevana nižja kapitalska intenzivnost in nižje poslovno tveganje podjetja Deutsche Post v primerjavi z mednarodnimi operaterji za hitro dostavo paketov. Vendar pa ni treba natančno določiti stopnje referenčnega dobička, ker so dosežene povprečne marže donosa iz poslovanja v višini 8,3 % že višje od spodnje meje donosa iz poslovanja v višini 6,1 % iz študije Deloitte-II. Tudi ob uporabi strokovne študije, ki jo je predložila Nemčija, ni bilo mogoče ugotoviti, ali je podjetje Deutsche Post od leta 2000 prejemalo prenizko nadomestilo.
(397)
V vsakem primeru je težko razumeti ugovore Nemčije glede študije podjetja WIK, ker mediana donosa iz poslovanja v višini 3,48 % ni višja od stopnje dobička, za katero sta poštni regulator in podjetje Deutsche Post menila, da je zmerna. Po eni strani, kot je razloženo v oddelku IV.4.3, v absolutnem smislu, referenčni donos iz poslovanja v višini 3,48 % prinaša večji dobiček kot znašajo kapitalski stroški (npr. […] in […]), ki jih podjetje Deutsche Post navaja v svojih regulativnih izkazih in jih je odobril regulator. Po drugi strani je mediana donosa sredstev iz študije podjetja WIK v višini 7,66 % podobna donosu na kapital, ki ga podjetje Deutsche Post […].
(398)
Sklicevanje Nemčije na stopnje zmernega dobička v višini 7-8 % iz poslovanja v železniškem in avtobusnem sektorju ne vpliva na sklepne ugotovitve o opredelitvi referenčnega dobička. Ti sektorji so bolj kapitalsko intenzivni in za kritje kapitalskih stroškov potrebujejo višji donos iz poslovanja. Nasprotno te številke potrjujejo, da je opredelitev referenčnega dobička iz študije Deloitte-II bolj v skladu s povprečnim donosom iz poslovanja kapitalsko intenzivne kot pa delovno intenzivne industrije.
(d) Sklepne ugotovitve
(399)
Komisija mora zavrniti trditev Nemčije, da cenovno regulirani prihodki niso zadoščali za kritje obremenitev zaradi dodatnih stroškov za socialno varnost. Trditve Nemčije niso bile podprte niti s predloženo strokovno študijo niti z regulativnimi izkazi iz leta 2009.
(400)
Ravno nasprotno, v sklepih o najvišjih cenah iz let 2002, 2007 in 2011 je jasno navedeno, da je poštni regulator vedno odobril povračilo navedenih obremenitev iz cenovno reguliranih prihodkov.
VII.3.5 Odprava nezdružljive pomoči s 1. januarjem 2003
(401)
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je Komisija pristojna za odločanje, ali mora zadevna država članica ukiniti ali spremeniti pomoč (100), za katero je ugotovila, da je nezdružljiva z notranjim trgom. Kot je Sodišče večkrat poudarilo, je ta obveznost namenjena ponovni vzpostavitvi prejšnjih razmer (101). V zvezi s tem je Sodišče odločilo, da je ta cilj dosežen, ko prejemnik odplača nezakonito pomoč, s čimer izgubi prednost, ki jo je užival glede na konkurente na trgu, ter se ponovno vzpostavijo razmere pred plačilom pomoči (102).
(402)
V skladu s to sodno prakso je v členu 14(1) Uredbe (ES) št. 659/1999 določeno, da „če se v primerih nezakonite pomoči sprejmejo negativne odločbe, Komisija odloči, da mora zadevna država članica sprejeti vse potrebne ukrepe, da upravičenec vrne pomoč … Komisija ne zahteva vračila pomoči, če bi bilo to v nasprotju s splošnim načelom prava Skupnosti.“
(403)
Komisija nadalje ugotavlja, da se sklepa o razširitvi iz let 2007 in 2011 nanašata na obdobje 1990-2007. Vendar pa je subvencija za pokojnine neprekinjena shema, ki se ni prenehala izvajati leta 2007. Zato nadomestilo za obremenitve iz cenovno reguliranih prihodkov ni prenehalo leta 2007. Nemčija je v svojih navedbah z dne 2. januarja 2012 dejansko predložila podatke o subvenciji za pokojnine in cenovno reguliranih prihodkih tudi za leto 2010. Komisija je zato sklenila, da se povračilo nezdružljivega dela subvencije za pokojnine ne bi smelo izvajati samo do leta 2007, ampak bi se moralo nadaljevati do datuma uradnega obvestila o tem sklepu.
(404)
Glede izračuna elementa pomoči, ki je podjetju Deutsche Post že bil dan na voljo, je treba poudariti, da v skladu s sodno prakso Sodišča Evropske unije nobena določba zakonodaje EU ne določa, da mora Komisija, če zahteva vračilo pomoči, ki je razglašena za nezdružljivo z notranjim trgom, določiti natančen znesek pomoči, ki ga je treba vrniti. Zadostuje, da sklep Komisije vključuje informacije, ki državi članici in podjetju prejemniku omogočajo, da brez večjih težav sama izračunata ta znesek (103).
(405)
Nezdružljivo pomoč je treba izračunati s pomočjo formule iz preglednice 8, na podlagi predpisanega prispevka in referenčne stopnje, kakor je določeno v Prilogi in prikazano v preglednici 7, ter bruto plače javnih uslužbencev, kakor je določeno v preglednici 6. Znesek nezakonite pomoči, ki je bil odobren v vsakem letu, do vračila vključuje obresti. Obresti je treba določiti v skladu s poglavjem V Uredbe Komisije (ES) št. 794/2004 z dne 21. aprila 2004 o izvajanju Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (104).
(406)
Izračuni v Prilogi, ki ocenjujejo nezakonito pomoč v obdobju 2003-2010 brez obresti, temeljijo na predpostavki, da je delež javnih uslužbencev, ki delajo v cenovno reguliranih storitvah, enak deležu javnih uslužbencev, ki delajo v storitvah, ki niso cenovno regulirane. Podatki, ki so na voljo, ne zagotavljajo informacij o natančnem številu javnih uslužbencev, ki so delali v cenovno reguliranih storitvah in storitvah, ki niso cenovno regulirane. Zato se domneva, da deleži prihodka za cenovno regulirane storitve in storitve, ki niso cenovno regulirane, zagotavljajo zanesljiv prvi približek za razdelitev stroškov za plače.
(407)
S podrobnejšimi podatki je zato mogoče narediti natančnejši izračun in spremeniti rezultate. Nemčija je nedavno predložila nove informacije o skupnem znesku plač javnih uslužbencev v storitvah, ki niso cenovno regulirane, v obdobju 1995-2007. Informacije kažejo, da je treba skupni znesek plač javnih uslužbencev oceniti z razdelitvijo stroškov podjetja Deutsche Post za osebje v regulativnih izkazih. Rezultat takšnega pristopa je lahko skupni znesek plač javnih uslužbencev, ki je nižji od zneska, ocenjenega z razdelitvijo deležev prihodka. Nemčija je 2. in 19. januarja 2012 predložila pripombe, ki kažejo, da je bil vsaj glede sklepa o najvišjih cenah iz leta 2011 relativni delež obremenitev v cenovno reguliranih storitvah ter tudi med cenovno reguliranimi storitvami in storitvami, ki niso cenovno regulirane, spremenjen. Te informacije očitno kažejo, da je bil od leta 2008 delež obremenitev dodeljen storitvam, ki niso cenovno regulirane. Pri izvajanju tega sklepa bo natančen znesek nezakonite pomoči izračunan v sodelovanju z Nemčijo, pri čemer bodo upoštevani ti premisleki.
(408)
Komisiji kljub vsem prizadevanjem ni uspelo pridobiti zanesljivih številk za znesek nezakonite pomoči, dodeljene v obdobju 1995-2002. Prav tako se ne zdi, da bi bilo mogoče v tem sklepu določiti parametre za izračun, ki bi bili dovolj natančni, da bi lahko država članica (sama ali v sodelovanju s Komisijo) v fazi izvajanja sklepa izvedla dokončni izračun. V teh posebnih okoliščinah spoštovanje pravic države članice do obrambe in načelo pravne gotovosti predstavljata oviri pri povračilu v skladu s členom 14(1) Uredbe (ES) št. 659/1999, ki določa, da „Komisija ne zahteva povračila pomoči, če bi bilo to v nasprotju s splošnim načelom prava Skupnosti“.
(409)
Obdobje vračila pomoči se začne 1. januarja 2003 in nadaljuje, dokler ne preneha primerjalna prednost za cenovno regulirane storitve.
(410)
Za obdobje od datuma uradnega obvestila o tem sklepu je treba zagotoviti, da stopnja prispevkov za socialno varnost na podlagi plač, ki jo podjetje Deutsche Post plačuje za svoje javne uslužbence, ni nižja od stopnje, ki jo njegovi konkurenti plačujejo za zasebne uslužbence. V tej primerjavi je treba upoštevati vsa nadomestila, ki jih podjetje Deutsche Post prejme na podlagi regulacije cen v skladu s členom 20 zakona PostG.
VIII. OCENA POMOČI DRŽAVNIH NADOMESTIL
VIII.1 Obstoj pomoči v skladu s členom 107(1) PDEU
(411)
Člen 107(1) PDEU določa, da „je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, če vpliva na trgovino med državami članicami“. Pri oceni, ali ukrep pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, mora Komisija uporabiti naslednja merila: ukrep mora biti pripisan državi in odobren iz državnih sredstev, zagotavljati mora prednosti določenim podjetjem ali določenim sektorjem, kar izkrivlja konkurenco, vplivati pa mora tudi na trgovino med državami članicami.
(412)
Državna nadomestila so državna sredstva, ker so temeljila na členih 37 in 40 zakona PostVerfG iz leta 1989 in člena 2 zakona PostUmwG iz leta1994 ter so bila financirana iz sredstev družbe Telekom, ki je bila v javni lasti.
VIII.1.1 Finančna prednost na podlagi državnih nadomestil
VIII.1.1.1 Trditev Nemčije, da so povračila poseben strošek
(413)
Nemčija trdi, da so bila državna nadomestila samo povračila, in so povrnila strošek, ki ga zasebnim konkurentom običajno ne bi bilo treba financirati. Meni, da so povračila posebna dajatev, ki je ni mogoče opredeliti kot davek ali dividende.
(414)
Podjetje Deutsche Post je moralo v obdobju 1924-1995 plačevati povračila v razponu od 6,6 % do 10 % zasluženega prihodka. Po navedbah iz poročila družbe KPMG zvezno ustavno sodišče (Bundesverfassungsgericht) v svoji sodbi z dne 22. marca 1984 ni opredelilo natančne pravne narave povračil, ampak jih je opredelilo kot dohodek javnega proračuna (Erwerbseinkünfte). Poleg tega so bila povračila opredeljena kot stroški (Kosten der Leistung), ki jih je moralo podjetje Deutsche Post plačevati za zagotavljanje svojih storitev.
(415)
Čeprav zvezno ustavno sodišče ni natančno opredelilo, v kakšnem obsegu bi bilo treba povračila šteti kot nadomestilo za davke ali dividende, je jasno, da so plačila ustvarjala prihodek za javni proračun.
(416)
V preteklosti so številne države članice prihodek od monopolov v poštnem in telekomunikacijskem sektorju uporabila kot vir dohodka za javni proračun. Ker so bili podjetje Bundespost in njegovi predhodniki zaradi svojega javnopravnega statusa oproščeni plačila splošnih davkov do leta 1995, je bila uvedba posebne dajatve uporabljena za ustvarjanje prihodka za javni proračun iz teh sektorjev. Poleg tega je bila z ekonomskega vidika uvedba dajatev na te monopole razumna odločitev. Potrošniki so bili pripravljeni zvišane cen sprejeti brez večjega zmanjšanja uporabe storitev, tako da je bila lahko za javni proračun ustvarjena visoka stopnja prihodka.
(417)
V nasprotju z zasebnimi podjetji podjetju Deutsche Post ni bilo treba plačevati neposrednih ali posrednih davkov oziroma dividend na zagotovljeni kapital. Zato so bila povračila edini način, da je zvezna vlada - v svoji vlogi davčnega organa ali delničarja - prejela prihodek od podjetja Deutsche Post. Ni pomembno, ali povračila v celoti ustrezajo opredelitvam določenih davčnih ureditev ali ureditev za dividende. V vsakem primeru so bila povračila plačila, ki jih je podjetje Deutsche Post moralo plačevati od leta 1924 in so ustvarjala prihodek za javni proračun.
(418)
Uvedba povračil je bila v skladu z javnim ciljem ustvarjanja prihodkov za javni proračun - v obliki davkov ali dividend - iz državnega monopola. Povračila so bila torej običajen strošek, ki ga je podjetje Deutsche Post lahko financiralo iz lastnih sredstev.
VIII.1.1.2 Trditev Nemčije, da so bila državna nadomestila v skladu z ravnanjem zasebnega vlagatelja
(419)
Nemčija trdi, da je, ko je odobrila državna nadomestila, delno ravnala kot zasebni vlagatelj, saj so javni prenosi financirali donosne naložbe v mreži podjetja Deutsche Post.
(420)
Ker pa so bila državna nadomestila odobrena na podlagi ustvarjenih izgub in ne na podlagi naložbenih načrtov, je jasno, da noben zasebni vlagatelj nikoli ne bi sprejel takšne naložbene strategije.
(421)
Zato so državna nadomestila podjetju Deutsche Post zagotovila finančno prednost.
VIII.1.1.3 Trditev Nemčije, da so bila državna nadomestila povračilo za neto stroške obveznosti univerzalnih storitev
(422)
Nemčija trdi, da državna nadomestila niso pomenila pomoči, ker so bila povračilo za neto stroške obveznosti univerzalnih storitev.
(423)
V sodbi v zadevi Altmark (105) je Sodišče razsodilo, da nadomestilo za javne storitve ne pomeni državne pomoči za namene člena 107 PDEU, pod pogojem, da so izpolnjena štiri kumulativna merila. Prvič, podjetje, ki prejema nadomestilo, mora dejansko izpolnjevati obveznosti javne službe, te obveznosti pa morajo biti jasno opredeljene. Drugič, merila, na podlagi katerih se izračuna nadomestilo, morajo biti določena vnaprej ter objektivno in pregledno. Tretjič, nadomestilo ne sme presegati tistega, kar je potrebno za kritje vseh ali dela stroškov, ki so nastali z izpolnjevanjem obveznosti javne službe ob upoštevanju realiziranih prejemkov in razumnega dobička zaradi izpolnjevanja teh obveznosti. Četrtič, če podjetje, ki se mu naloži izpolnjevanje obveznosti javne službe, v konkretnem primeru ni izbrano s postopkom oddaje javnega naročila, ki bi omogočal, da se izbere tisti ponudnik, ki lahko te storitve opravlja z najnižjimi stroški za skupnost, se mora raven potrebnega nadomestila določiti na podlagi analize stroškov, ki bi jih imelo povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno s prevoznimi sredstvi.
(424)
Ker podjetje Deutsche Post ni bilo izbrano na podlagi javnega razpisa in Nemčija ni dokazala, da je podjetje Deutsche Post dobro vodeno podjetje, četrti pogoj sodbe v zadevi Altmark ni izpolnjen.
VIII.1.2 Sklepna ugotovitev v zvezi z obstojem pomoči
(425)
Državna nadomestila so bila odobrena iz državnih sredstev, podjetje Deutsche Post pa so razbremenila stroškov, ki jih običajno krije zasebno podjetje. Nemčija ni uspela dokazati, da so državna nadomestila izpolnila merila iz sodbe Altmark, zaradi česar ne bi bila več opredeljena kot pomoč.
(426)
Zaradi razlogov iz oddelka VII.1.2 je verjetno, da državna nadomestila izkrivljajo konkurenco in vplivajo na trgovino.
(427)
Zato Komisija ugotavlja, da državna nadomestila pomenijo državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.
VIII.2 Ocena obstoječe pomoči v skladu s členom 108(3) PDEU
(428)
Državna nadomestila so bila uvedena s členom 37(2) in (3) zakona PostVerfG iz leta 1989 in zato pomenijo nov ukrep pomoči.
VIII.3 Ocena združljivosti z notranjim trgom v skladu s členom 106(2) PDEU
(429)
Člen 106(2) PDEU določa, da za podjetja, pooblaščena za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena, oziroma podjetja, ki imajo značaj dohodkovnega monopola, veljajo pravila iz Pogodb, zlasti pravila o konkurenci. Vendar pa določa izjemo od pravil iz Pogodbe, pod pogojem, da so izpolnjena naslednja merila. Prvič, obstajati mora akt o pooblastitvi, s katerim država prenese odgovornost za izvajanje določenih nalog na podjetje. Drugič, pooblastitev mora biti povezana s storitvami splošnega gospodarskega pomena. Tretjič, izjema mora biti nujna za izvajanje dodeljenih nalog in sorazmerna temu namenu. In končno, na razvoj trgovine se ne sme vplivati v tolikšni meri, da bi bilo to v nasprotju z interesi pogodbenic.
(430)
V sporočilih iz let 1996 in 2001 (106), (107) ter v Okviru iz leta 2005 o storitvah splošnega gospodarskega interesa je Komisija pojasnila uporabo zahtev glede nujnosti in sorazmernosti za izjemo na podlagi člena 106(2) PDEU. Oddelek 2.4 Okvira iz leta 2005 je najnovejša kodifikacija pomena in področja uporabe teh zahtev, ki so jih v preteklosti dosledno uporabljali Sodišče Evropske unije, Splošno sodišče in Komisija.
(431)
V skladu z oddelkom 2.4 Okvira iz leta 2005 morata biti nujnost in sorazmernost dodeljenega nadomestila v skladu z naslednjimi načeli:
1.
znesek nadomestila ne sme presegati zneska, potrebnega za pokrivanje stroškov, ki so nastali pri izpolnjevanju obveznosti javnih storitev, ob upoštevanju ustreznih prejemkov in zmernega dobička za izpolnjevanje navedenih obveznosti;
2.
znesek nadomestila vključuje vse prednosti, ki jih dodeli država, ali kakršno koli vrsto prednosti iz državnih sredstev, ne glede na njihovo klasifikacijo za namene člena 107(1) PDEU;
3.
nadomestilo je treba dejansko uporabiti za opravljanje zadevne storitve splošnega gospodarskega pomena. Nadomestilo za javne storitve, dodeljeno za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena, ki pa se dejansko uporablja za delovanje na drugih trgih, ni upravičeno in posledično pomeni nezdružljivo državno pomoč.
(432)
V praksi odločanja Komisije so se državna nadomestila za stroške univerzalnih storitev štela za združljivo pomoč (ali pa ne za pomoč), če so bila nadomestila nižja od dejanskih neto stroškov univerzalne storitve (108).
VIII.3.1 Pooblastitev za storitev splošnega gospodarskega pomena
(433)
Zaporedni poštni direktivi in sodna praksa Sodišča Evropske unije (109) so univerzalno zagotavljanje poštnih storitev vedno priznavale kot storitev splošnega gospodarskega pomena.
(434)
Podjetje Deutsche Post je bilo z zaporednima poštnima zakonoma do 31. decembra 2007 pooblaščeno za izvajanje univerzalnih poštnih storitev.
VIII.3.2 Nujnost in sorazmernost državnih nadomestil
(435)
Nemčija trdi, da so bila državna nadomestila sorazmeren ukrep nadomestil, ker so bila v skladu z regulativnimi izkazi iz leta 2009 precej nižja od dejanskih neto stroškov obveznosti univerzalnih storitev v obdobju 1990-1995. Regulativni izkazi iz leta 2009 kažejo, da je podjetje Deutsche Post v letu 1995 kljub državnim nadomestilom za skupne neto stroške obveznosti univerzalnih storitev za obdobje 1990-1995 prejelo prenizko nadomestilo, in sicer za […] milijard EUR (sedanja vrednost v letu 1995).
(436)
Po spremembi porazdelitve in obračunavanja stroškov v regulativnih izkazih iz leta 2009 je bila v študiji podjetja WIK podana ugotovitev, da so državna nadomestila povrnila skupne neto stroške obveznosti univerzalnih storitev za obdobje 1990-1995.
(437)
V skladu z izračuni podjetja WIK je nadomestilo v letu 1995 preseglo skupne neto stroške za [0-20] milijonov EUR. Vendar pa Komisija priznava, da je kakovost podatkov stroškovnega računovodstva za ta leta slaba. Poleg tega je podjetje WIK povračila priznalo kot kapitalski strošek in ni omogočilo nadaljnjega zmernega dobička.
(438)
Zato Komisija meni, da študije podjetja WIK ni mogoče uporabiti kot podlago za izpodbijanje trditve Nemčije, da so bila državna nadomestila ustrezno nadomestilo za stroške univerzalnih storitev podjetja Deutsche Post.
Preglednica 10
Izračun skupnih neto stroškov obveznosti univerzalnih storitev in državna nadomestila (sedanja vrednost v letu 1995)
Regulativni izkazi iz leta 2009
Študija podjetja WIK
Skupni neto stroški
- […] milijonov EUR
- […] milijonov EUR
Državna nadomestila
+6 707 milijonov EUR
+6 707 milijonov EUR
Previsoko/prenizko nadomestilo
- […] milijonov EUR
+ [0 to 20] milijonov EUR
(439)
Državna nadomestila so torej združljiva pomoč v skladu s členom 106(2) PDEU, ker niso presegla neto stroškov, ki jih je podjetje Deutsche Post imelo zaradi svojih obveznosti univerzalnih storitev.
IX. DRŽAVNO JAMSTVO ZA DOLŽNIŠKE INSTRUMENTE, IZDANE PRED LETOM 1995, PREDSTAVLJA VELJAVNO POMOČ V SKLADU S ČLENOM 108(3) PDEU
(440)
Komisija ugotavlja, da so bili predpisi glede državnega jamstva za dolžniške instrumente uvedeni leta 1953 s členom 22(4) zakona PostVwG iz leta 1953. Ko je bil zakon PostVwG iz leta 1953 razveljavljen z zakonom PostVerfG iz leta 1989, je bila ista določba brez spremembe vključena v člen 40 zakona PostVerfG iz leta 1989.
(441)
Ker je bilo državno jamstvo za dolžniške instrumente uvedeno leta 1953 in s tem pred začetkom veljavnosti Pogodbe EGS v letu 1958, pomeni veljavno pomoč v skladu s členom 1(b)(i) Uredbe (ES) št. 659/1999.
(442)
S členom 2(4) zakona PostUmwG iz leta 1995 se je ta veljavna pomoč zaključila. Dejstvo, da je država ostala porok za dolžniške instrumente, izdane pred privatizacijo podjetja Deutsche Post, ne pomeni nove pomoči, ker je bila ugodnost podjetju Deutsche Post dodeljena ob izdaji dolžniških instrumentov.
X. SKLEPNE UGOTOVITVE
(443)
Komisija ugotavlja, da subvencija za pokojnine in državna nadomestila pomenijo ukrepe pomoči v smislu člena 107(1) PDEU, ker so podjetje Deutsche Post AG razbremenili stroškov, ki jih običajno krijejo podjetja.
(444)
Komisija ugotavlja tudi, da je Nemčija nezakonito izvedla subvencijo za pokojnine in državna nadomestila s kršitvijo člena 108(2) PDEU. Državno jamstvo za dolžniške instrumente, ki jih je podjetje Deutsche Post izdalo pred privatizacijo, pomeni veljavno pomoč, ki je bila zaključena leta 1995.
(445)
Subvencija za pokojnine ni združljiva z notranjim trgom v skladu s členom 107(3)(c) PDEU, ker je zagotovila primerjalno prednost storitvam, ki niso cenovno regulirane, glede na to, da je financiranje obremenitev iz cenovno reguliranih prihodkov odobril poštni regulator. Nemčija je podjetje Deutsche Post AG nesorazmerno razbremenila plačila prispevkov za socialno varnost, saj je na podlagi dogovorov o pomoči za pokojnine ne le odobrila subvencijo za pokojnine, temveč podjetju Deutsche Post AG tudi dovolila, da na stranke cenovno reguliranih storitev prenese del stroškov za socialno varnost za storitve, ki niso cenovno regulirane, ki bi jih moralo podjetje Deutsche Post AG tako kot njegovi zasebni konkurenti kriti samo.
(446)
Zato je podjetje Deutsche Post AG z dogovori o pomoči za pokojnine v primerjavi z zasebnimi konkurenti pridobilo ugodnejši položaj, saj je moralo podjetje Deutsche Post AG za svoje storitve, ki niso cenovno regulirane, kriti stroške prispevkov za socialno varnost, nižje od zakonsko predpisanih stroškov, ki so jih morali plačevati zasebni konkurenti.
(447)
V skladu s tem bi bilo treba nezdružljivo pomoč izračunati kot razliko med referenčno stopnjo, ki prispevke podjetja Deutsche Post AG za socialno varnost za storitve, ki niso cenovno regulirane, izravnava s prispevki konkurentov, in predpisanim prispevkom, ki ga je podjetje Deutsche Post AG dejansko plačevalo za svoje storitve, ki niso cenovno regulirane, pomnoženo s skupno bruto plačo javnih uslužbencev v storitvah, ki niso cenovno regulirane. Nezdružljivo pomoč je treba izračunati s pomočjo formule iz preglednice 8 na podlagi predpisanega prispevka in referenčne stopnje, kakor je določeno v preglednici 7 in v Prilogi, in bruto plače javnih uslužbencev, kakor je določeno v preglednici 6.
(448)
Nezdružljiva pomoč, ki je bila podjetju Deutsche Post na voljo od 1. januarja 2003, bi morala biti izterjana od tega datuma do takrat, ko je prenehala primerjalna prednost. Poleg tega bi morala Nemčija sprejeti vse potrebne ukrepe in spremeniti pomoč za stroške pokojnine na podlagi subvencije za pokojnine in regulacije cen z namenom odprave primerjalne prednosti.
(449)
Komisija ugotavlja, da so državna nadomestila združljiv ukrep pomoči v skladu s členom 106(2) PDEU, ker so nadomestila skupne neto stroške podjetja Deutsche Post zaradi obveznosti univerzalnih storitev -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
1. Subvencija za pokojnine za podjetje Deutsche Post AG pomeni državno pomoč v skladu s členom 107(1) PDEU, Nemčija pa jo je odobrila nezakonito s kršitvijo člena 108(3) PDEU.
2. Subvencija za pokojnine ni združljiva z notranjim trgom, ker je Nemčija nesorazmerno prispevala k financiranju pokojnin upokojenih javnih uslužbencev podjetja Deutsche Post AG.
Člen 2
Državna nadomestila, ki pomenijo pomoč podjetju Deutsche Post AG v skladu s členom 107(1) PDEU in ki jih je Nemčija nezakonito odobrila s kršitvijo člena 108(3) PDEU, so združljiva z notranjim trgom.
Člen 3
Državno jamstvo pomeni veljavno pomoč podjetju Deutsche Post AG v skladu s členoma 107(1) in 108(3) PDEU.
Člen 4
1. Nemčija od podjetja Deutsche Post AG izterja nezdružljivo pomoč iz člena 1, ki je bilo dano na voljo podjetju Deutsche Post AG, za obdobje od 1. januarja 2003 do takrat, ko je primerjalna prednost prenehala.
2. Zneskom, ki jih je treba vrniti v skladu z odstavkom 1, se prištejejo obresti od datuma, ko je bila pomoč dana na voljo upravičencu, do datuma njihovega dejanskega vračila.
3. Obresti se izračunajo na podlagi obrestnoobrestnega računa v skladu s poglavjem V Uredbe (ES) št. 794/2004 in Uredbe Komisije (ES) št. 271/2008 (110) o spremembi Uredbe (ES) št. 794/2004.
4. Nemčija od datuma uradnega obvestila o tem sklepu zagotovi, da podjetje Deutsche Post AG nima več koristi od primerjalne prednosti, ki jo je odobril poštni regulator, za storitve, ki niso cenovno regulirane, v smislu financiranja obremenitev iz cenovno reguliranih prihodkov.
Člen 5
1. Vračilo pomoči iz člena 1, kakor je določeno v členu 4, se izvede takoj in učinkovito.
2. Nemčija zagotovi, da se ta sklep izvede v štirih mesecih od datuma uradnega obvestila o tem sklepu.
Člen 6
1. V dveh mesecih po uradnem obvestilu o tem sklepu Nemčija predloži Komisiji naslednje informacije:
(a)
skupni znesek (glavnica in obresti), ki ga je treba izterjati od podjetja Deutsche Post AG;
(b)
natančen opis ukrepov, ki so že sprejeti in načrtovani za uskladitev s tem sklepom;
(c)
dokumente, ki dokazujejo, da se je od podjetja Deutsche Post AG zahtevalo vračilo pomoči.
2. Nemčija obvešča Komisijo o napredku glede sprejetih nacionalnih ukrepov za izvajanje tega sklepa, dokler se vračanje nezdružljive pomoči iz člena 1 ne konča. Takoj predloži tudi vse informacije o že sprejetih in načrtovanih ukrepih za delovanje v skladu s tem sklepom, ki jih zahteva Komisija. Prav tako predloži podrobne podatke o zneskih pomoči in obrestnih merah za vračilo pomoči, ki jih je podjetje Deutsche Post AG že vrnilo.
Člen 7
Ta sklep je naslovljen na Zvezno republiko Nemčijo.
V Bruslju, 25. januarja 2012