РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 24 май 2011 година
относно държавна помощ, предоставена от Гърция за някои гръцки казина C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09)
(нотифицирано под номер C(2011) 3504)
(само текстът на гръцки език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/716/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 8 юли 2009 г. консорциумът DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (наричан по-долу „жалбоподателят“ или „Loutraki“) (2) подаде жалба до Комисията във връзка с гръцкото законодателство, с което се установява система от налози върху таксите за вход в казината, с мотива, че чрез системата е предоставена държавна помощ на трима оператори, а именно „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Regency Casino Thessaloniki“ (3). С електронно съобщение от 7 октомври 2009 г. жалбоподателят посочи, че не възразява да бъде разкрита самоличността му. На 14 октомври 2009 г. се проведе среща между служители на Комисията и представители на жалбоподателя. С писмо от 26 октомври 2009 г. жалбоподателят предостави допълнителни подробности в подкрепа на жалбата си.
(2)
На 21 октомври 2009 г. Комисията препрати жалбата на Гърция и поиска от Гърция да изясни повдигнатите в нея въпроси. С писмо от 17 ноември 2009 г. Гърция поиска повече време за отговор, което ѝ беше предоставено от Комисията с електронно съобщение от 18 ноември 2009 г. Гърция отговори на Комисията на 27 ноември 2009 г.
(3)
На 15 декември 2009 г. Комисията препрати на жалбоподателя отговора на Гърция. Жалбоподателят внесе коментар по отговора на Гърция на 29 декември 2009 г.
(4)
На 25 февруари, 4 и 23 март и на 13 април 2010 г. Комисията поиска допълнителна информация от Гърция, като Гърция отговори съответно на 10 март и на 1 и 21 април 2010 г.
(5)
С решение от 6 юли 2010 г. („решението за откриване на процедурата“) Комисията информира Гърция, че открива официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския Съюз, във връзка с мярка, която Гърция е привела в действие, а именно облагане на достъпа в някои казина с по-ниска данъчна ставка. Решението за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4) и заинтересованите страни бяха поканени да представят мненията си.
(6)
С писмо от 9 август 2010 г. Гърция поиска удължаване на крайния срок за отговор и Комисията даде разрешение за това с писмо от 18 август 2010 г. На 6 октомври 2010 г. Комисията получи мнението на Гърция относно решението за откриване на процедурата. На 12 октомври 2010 г. гръцките органи представиха допълнителна информация, свързана с оспорваната мярка.
(7)
След началото на разследването Комисията получи коментари от две заинтересовани страни: представителите на казино „Mont Parnès“, един от получателите на средства по мярката, изложиха своето мнение с писмо от 4 август 2010 г., а представителите на частното казино „Loutraki“ - с писма от 8 и 25 октомври 2010 г.
(8)
С писмо от 29 октомври 2010 г. Комисията препрати тези коментари на гръцките органи, за да им даде възможност да отговорят. С писмо от 6 декември 2010 г. гръцките органи представиха своето мнение по коментарите на третите страни, като целта, освен всичко друго, беше да се изяснят някои аспекти по прилагането на въпросната схема и по тълкуването на гръцкото законодателство, свързано с анализа на случая.
II. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА, ПРЕДМЕТ НА ОЦЕНКА
II.1. Мярка
(9)
Мярката, предмет на оценка, съдържа данъчна дискриминация в полза на някои казина, която гръцките органи са привели в действие чрез едновременното прилагане на редица разпоредби (5), частично задължителни, с които:
-
се определя единен налог от 80 % върху цената на входния билет и
-
се определят различни регулирани цени за публичните и частните казина, а именно 6 EUR за публичните казина и 15 EUR за частните,
като по този начин частните казина са поставени в неравностойно конкурентно положение.
(10)
От мярката се възползват публични казина и едно частно казино, „Thessaloniki“, на което по изключение е разрешен същия режим като при публичните казина, както е обяснено по-подробно по-долу.
II.2. Получатели
(11)
Получателите на средства по анализираната мярка са следните гръцки казина: „Mont Parnès“ (6), „Thessaloniki“ (7), „Corfu“ (8) и „Rhodes“ (9).
(12)
Към датата на решението за откриване на процедурата по-ниската регулирана цена за вход от 6 EUR се е прилагала само за три гръцки казина: „Mont Parnès“, 49 % от което са приватизирани, като 51 % от дяловете остават под контрола на държавата; „Thessaloniki“ - частно казино, третирано като държавно; и „Corfu“ - държавно казино. Казината в Родос и Корфу престават да се ползват от мярката съответно през април 1999 г. (10) и август 2010 г. (11), тъй като когато са били изцяло приватизирани и са спрели да прилагат по-ниска цена за вход.
II.3. Съответни разпоредби на гръцкото право
(13)
Преди либерализирането на пазара през 1994 г. в Гърция са работили само три казина, а именно „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Rhodes“. По онова време казината са били публични предприятия, управлявани като притежавани от държавата клубове от Гръцката служба по туризма (EOT) (12). Цената за вход в тези казина е установена с решение на главния секретар на EOT, както следва (13):
-
„Mont Parnès“: през 1991 г. EOT установява цена за вход в размер на 2 000 GRD (около 6 EUR) (14);
-
„Corfu“: през 1992 г. EOT установява цена за вход в размер на 1 500 GRD, а през 1997 г. я променя на 2 000 GRD;
-
„Rhodes“: през 1992 г. EOT установява цена за вход в размер на 1 500 GRD.
(14)
Пазарът беше либерализиран през 1994 г. със Закон 2206/1994, като към съществуващите публични казина се присъединиха шест новосъздадени частни казина (15). В закона от 1994 г. беше предвидено предоставянето на общо 14 лиценза на трите съществуващи публични казина „Rhodes“, „Mont Parnès“ и „Corfu“ и на 11 бъдещи частни казина (16). От предвидените 11 нови частни казина обаче само шест получават лиценз и започват дейност, а именно казината в Халкидики, Лутраки, Тесалоники, Рио (Ахея), Ксанти (Тракия) и Сирос (през 1995 г. и 1996 г.); останалите пет лиценза са отменени.
(15)
В член 2, параграф 10 от Закон 2206/1994 се предвижда цената за вход в казината в някои региони да бъде установена с министерско решение; в същото решение следва да се определи процентът от цената, който да представлява приход за гръцката държава. На 16 ноември 1995 г. с решение на министъра на финансите (17) се постановява, че от 15 декември 1995 г. всички оператори на казина, обхванати от Закон 2206/1994, следва да вземат такса за вход (18) в размер на 5 000 GRD (19) (около 15 EUR) (20). Решението изисква от операторите на казина да заплащат на държавата 80 % от номиналната стойност на всеки билет като обществен налог, докато останалите 20 %, включително съответният ДДС, са приход за казиното (21). Решението предвижда казината да могат да предоставят достъп без входна такса (22). Независимо от това дали те в действителност вземат такса от клиентите обаче казината трябва да плащат на държавата 80 % от регулираната цена (23). С решението се изисква казината да заплащат налозите ежемесечно (24). В него също така се предвиждат и конкретни отстъпки за билети, валидни за 15 или 30 дни (25).
(16)
Всички нови частни казина, създадени след 1995 г. съгласно Закон 2206/1994, прилагат министерското решение от 1995 г. и по правило вземат, както е обяснено в предходния параграф, входна такса от 15 EUR, с изключение на „Thessaloniki“, както е обяснено допълнително по-долу.
(17)
До предоставянето на предвидените по Закон 2206/1994 лицензи публичните казина „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Rhodes“ обаче са продължили да функционират като клубове на EOT (26) и не са прилагали законодателните актове от 1994 г. и 1995 г.
(18)
От представените от гръцките органи коментари и обяснения относно националните правила Комисията разбира, че на практика системата работи по следния начин.
(19)
Гръцките органи обясняват, че експлоатацията на казината в Гърция като цяло е уредена със Закон 2206/1994. Специалните разпоредби, приложими за публичните казина, съществували преди Закон 2206/1994, се считат за изключения от приложението на общите разпоредби на закона (и от действието на министерското решение от 1995 г.), докато тече приватизацията на тези казина и до издаването на предвидените от закона лицензи.
(20)
Поради това до датата на лицензирането им по Закон 2206/1994 министерското решение от 1995 г. не се счита за приложимо спрямо публичните казина както по отношение на входната такса от 15 EUR, така и по отношение на изискването за изплащане на 80 % от тази цена за държавата. Публичните казина започват да плащат тези 80 % едва след като предвидените по Закон 2206/1994 лицензи са предоставени (вж. параграф 23 и следващите по-долу). Дори тогава обаче, тъй като се счита, че вече съществуващите решения на EOT, с които се определя входна цена от 6 EUR, формират конкретно изключение (вече съществуващ lex specialis), което не е изменено от общите разпоредби на Закон 2206/1994 и на министерското решение от 1995 г., цената за вход в публичните казина остава по изключение 6 EUR и тези казина плащат само 80 % от 6 EUR. Решенията на EOT са счетени за неприложими едва след приватизацията, когато казината вече не са изцяло собственост на държавата. Едва тогава казината започват да прилагат стандартна такса от 15 EUR и са задължени да плащат 80 % от 15 EUR като налог на държавата.
(21)
Въпреки че би следвало правилото да е такова, има изключение при частичната приватизация на казино „Mont Parnès“, потвърдено със Закон 3139/2003 (който предвижда възможност и за приватизацията на „Corfu“ на по-късна дата). В този закон изрично се постановява цената за вход в „Mont Parnès“ да остане 6 EUR.
(22)
През 2000 г. „Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis“ (гръцкото дружество за развитие на туризма, „ETA“), което е изцяло собственост на гръцката държава, сменя EOT като оператор на казината „Corfu“ и „Mont Parnès“ и от края на 2000 г. до 2003 г., когато управляваните от него казина са лицензирани съгласно Закон 2206/1994, ETA започва, първоначално доброволно, а по-късно в съответствие с член 24 от Закон 2919/2001, постепенно да се адаптира към определените със Закон 2206/1994 задължения на казината, за да подготви двата клуба, които преди това са били публична собственост, за пълно лицензиране и приватизация (27). През този преходен период ETA изплаща на държавата 80 % от цената на входните билети от 6 EUR за „Mont Parnès“ и „Corfu“.
(23)
През 2003 г. държавното казино „Mont Parnès“ е преобразувано в дружество с ограничена отговорност и 49 % от неговия капитал е продаден на частния сектор (28). Предвиденият по Закон 2206/1994 лиценз за казино „Mont Parnès“ е даден в крайна сметка през 2003 г. съгласно Закон 3139/2003 (член 1, параграф 1). Със същия закон се запазва входната цена за „Mont Parnès“ в размер на 6 EUR (член 1, параграф 1, vii).
(24)
В случая с казино „Corfu“ предвиденият по Закон 2206/1994 лиценз първоначално е даден на ETA през 2003 г. съгласно Закон 3139/2003 (член 1, параграф 3), така че ETA да може да го включи в по-късна приватизация. В същата разпоредба се предвижда входната цена за казино „Corfu“ да бъде определена с ново министерско решение, което предполага, че министерското решение от 1995 г. е неприложимо. Според информацията на Комисията не е издавано ново министерско решение и казино „Corfu“ е продължило да взема такса от 6 EUR до приватизация си през август 2010 г., когато е започнало да прилага цената от 15 EUR (29).
(25)
В случая с казино „Rhodes“ предвиденият по Закон 2206/1994 лиценз е издаден през 1996 г. с Министерско решение Τ/633 от 29 май 1996 г. Казиното обаче е продължило да взема намалената входна такса и я променя на 15 EUR едва след своята приватизация през април 1999 г. До приватизацията му казиното работи под управлението на EOT и впоследствие прилага решението на EOT от 1992 г., с което се определя входна цена за казино „Rhodes“ в размер на 1 500 GRD (30).
(26)
Частното казино „Thessaloniki“ е създадено и лицензирано съгласно Закон 2206/1994 през 1995 г. (31). То винаги е таксувало намалената цена от 6 EUR, прилагана от публичните казина („Mont Parnès“ и „Corfu“), въз основа на Законодателен указ 2687/1953 (32), с който се предвижда предприятията, учредени с чуждестранни инвестиции, да се ползват с режим, който е поне толкова благоприятен, колкото прилагания режим спрямо други подобни предприятия в страната (33). Когато въпросът е бил повдигнат в един момент, управителят на казиното (т.е. „Hyatt Regency“) е отправил искане входната цена за казино „Thessaloniki“ да бъде определена на същото ниво като тази в „Mont Parnès“, а именно 6 EUR. След получаване на становище от Държавния правен съвет (Становище 631/1997), искането е било прието. От издаването на лиценза през 1995 г. насам казино „Thessaloniki“ е длъжно да отчислява на държавата 80 % от номиналната стойност на входните билети (34).
III. ОСНОВАНИЕ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА РАЗСЛЕДВАНЕТО
(27)
Комисията започна официално разследване съгласно член 108, параграф 2 от ДФЕС поради наличието на сериозни съмнения за дискриминационен режим на данъчно облагане на няколко конкретно определени казина в Гърция, ползващи се с по-благоприятни данъчни условия спрямо други казина в страната.
(28)
Комисията счете, че оспорваната мярка се е отклонила от общите законови правила за установяване на нормалното ниво на облагане на таксите за вход в казината, което е подобрило конкурентната позиция на получателите.
(29)
Оспорваната мярка изглежда представлява загуба на публични приходи за гръцката държава и дава предимство на казината с по-ниска такса за вход. На аргумента на гръцките органи, че тези, които се възползват пряко от по-ниската цена за вход, са клиентите, Комисията отговори, че субсидирането на клиенти може да представлява държавна помощ за предприятие, при положение че е обвързано с условие за използването на конкретна стока или услуга, предоставена от това предприятие (35).
(30)
Комисията също така отбеляза, че степента на данъчно облагане не е определена според обстоятелствата, свързани с конкретните казина (36); Комисията временно заключи, че мярката е селективна (37).
(31)
Комисията счете, че е възможно оспорваната мярка да нарушава конкуренцията между казината в Гърция и на пазара за придобиване на предприятия в Европа. Комисията заяви, че напълно зачита правото на държавите-членки да регулират хазартната дейност на територията си, като спазват правото на ЕС, но не се съгласи, че от това следва, че разглежданата мярка не може да нарушава конкуренцията и да влияе на търговията между държавите-членки. Операторите в сектора често са международни хотелиерски групи, чието решение за инвестиране може да бъде повлияно от мярката, и казината могат да бъдат притегателно средство за туристи да посетят Гърция. Ето защо Комисията заключи, че мярката би могла да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки (38).
(32)
Комисията счете временно, че мярката представлява неправомерна помощ, тъй като е приведена в действие от гръцките органи без предварителното съгласие на Комисията и че помощта би могла да бъде възстановена съгласно разпоредбите на член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО („процедурният регламент“) (39).
(33)
Комисията не констатира наличието на основания да счита оспорваната мярка за съвместима с вътрешния пазар; мярката изглежда представлява необоснована оперативна помощ за казината, които са се възползвали от нея (40).
(34)
Комисията отбеляза, че ако се потвърдят нейните съмнения, че в мярката се съдържа несъвместима държавна помощ, съгласно член 14, параграф 1 от процедурния регламент тя ще бъде длъжна да разпореди Гърция да възстанови помощта от получателите, освен ако това не противоречи на общ принцип на правото (41).
IV. МНЕНИЯ, ПОЛУЧЕНИ ОТ ГРЪЦКИТЕ ОРГАНИ И ОТ ЗАИНТЕРЕСОВАНИ СТРАНИ
(35)
В хода на официалното разследване Комисията получи мнения от Гърция, от представителя на „Elliniko Kazino Parnithas AE“ („Mont Parnès“) и от представителите на частното казино в Loutraki („Loutraki“).
IV.1. Мнения на Гърция и на казино „Mont Parnès“
(36)
Мненията, внесени от представителя на казиното получател „Mont Parnès“, и тези, получени от гръцките органи, са идентични по същество и ще бъдат обобщени заедно в този раздел.
IV.1.1. Наличие на помощ
(37)
Както гръцките органи, така и казино „Mont Parnès“ отричат наличието на каквато и да било държавна помощ. Те твърдят, че държавата не пропуска никакви приходи, а ако пропуска, казината не печелят никакво предимство.
(38)
Гръцките органи твърдят, че диференцирането на цената е въпрос само на ценова регулация, тъй като събираният данък представлява еднакъв дял от съответната цена на издадените билети за вход.
(39)
Според гръцките органи целта при определянето на цена за вход и изискването за плащане към държавата не е да се съберат приходи за държавата, а да се възпрат лицата с ниски доходи да участват в хазартни игри. Фактът, че таксата за вход носи и държавен приход не променя характера ѝ на контролна мярка. Поради това гръцките органи са на мнение, че изискването входният билет да се издава с определена цена за клиентите, посещаващи игралните зони в казината, е административна контролна мярка, с която се налага такса, но която по същността си не е данък и не може да бъде считана за данъчна тежест, както е постановено в решение № 4027/1998 на Държавния съвет, Върховния административен съд в Гърция (42).
(40)
Що се отнася до разликите в цените за отделните казина, Гърция твърди, че икономическите и социалните обстоятелства в отделните казина са различни и не са съпоставими. Гръцките органи поддържат становището, че разликата в таксите е оправдана от съображения за обществения ред. По-специално те твърдят, че обстоятелствата на отделните казина оправдават и са в пълно съответствие с практиката за определяне на различна цена на билетите за казина, разположени в близост до големи градски центрове, и за казина в малките населени места, където живее най-вече селско население, което в по-голямата си част е с по-ниски доходи и степен на образование и което трябва да бъде разубедено да участва в хазартни игри в по-голяма степен, отколкото населението на градските региони.
(41)
Жалбоподателят „Loutraki“ отбелязва, че когато казино „Corfu“ е било приватизирано през 2010 г., цената за вход е била повишена от 6 EUR на 15 EUR, което според „Loutraki“ по-скоро противоречи на аргументите за обществения ред; гръцките органи отговарят, че отдалеченото географско местоположение на остров Корфу означава, че то не в конкуренция с никое от другите гръцки казина, така че конкуренцията не може да бъде нарушена. Освен това гръцките органи твърдят, че е наложително цената за вход да бъде възпираща, за да са защитени жителите на Корфу, тъй като промяната в условията за дейност на казиното след приватизацията неизбежно ще доведе до значително увеличаване на работното му време, общото му ниво на активност и привлекателността му.
(42)
Ако на казината с по-ниски цени е предоставено някакво предимство, в резултат на което те привличат повече клиенти, гръцките органи и „Mont Parnès“ оспорват гледната точка, че непременно трябва да е налице загуба на държавни приходи. Също така не е сигурно, че ако цената за вход беше по-висока, предполагаемите получатели на помощ щяха да генерират повече приходи за държавата, така че предполагаемата загуба на приходи е хипотетична. Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че ползата от по-ниската цена за вход е за клиента и че делът от цената, който казиното запазва, е по-голям в казината с такса за вход от 15 EUR, което е в полза на казината с по-високи цени.
(43)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че няма влияние върху конкуренцията или търговията, тъй като всяко казино обслужва местен пазар. Те оспорват възможността за конкуренция с други форми на хазарт, която се посочва като предполагаем вариант в решението за откриване на процедурата, и изтъкват, че понастоящем в Гърция хазартните игри по интернет са незаконни.
(44)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ поддържат становището, че дори и да се приеме, че намалената цена за вход от 6 EUR може да е повлияла или все още да влияе на решението на дадено чуждестранно дружество да инвестира в казино в Гърция, чуждестранното дружество винаги може да се възползва от Законодателен указ 2687/1953, както направи „Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloniki) AE“ с казино „Thessaloniki“.
(45)
Жалбоподателят твърди, че получателите имат възможност да предоставят безплатен вход, но въпреки това трябва да заплатят налога от 80 %, което според него показва много ясно, че мярката представлява държавна помощ; гръцките органи отговарят, че тази практиката се прилага по изключение, тъй като казината използват тази възможност, за да предложат безплатен вход най-вече на клиенти, които са VIP или известни личности, и че тази практика противоречи на данъчното право (Закон 2238/1994), защото плащането на 80 % от цената на билета на държавата от собствените ресурси на предприятието не се признава за продуктивен разход и не може да бъде приспаднат от приходите на дружеството, така че дружество, което прилага такава практика, понася съществена данъчна тежест.
(46)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ насочват допълнително вниманието на Комисията към други разлики между казината съгласно различни данъчни и регулаторни мерки. Според тях тези разлики са в полза на жалбоподателя „Loutraki“ и компенсират предимствата, от които се възползват получателите по мярката благодарение на по-ниската цена за вход. По-специално, всяко казино заплаща на държавата процент от годишната си брутна печалба, но съгласно закона „Loutraki“ заплаща по-малък процент от останалите. Комисията подчертава, че ако другите мерки, посочени от гръцките органи и „Mont Parnès“, наистина съществуват, те могат да представляват отделна мярка за помощ за „Loutraki“, при условие че са изпълнени всички условия на приложимото право на ЕС за държавните помощи. Във всеки случай обаче тези мерки са различни от оценяваната мярка и са извън обхвата на настоящото решение.
(47)
Накрая Гърция е посочила, че обмисля възможността за промяна в ценовата си политика за казината, за да няма дискриминация между тях. Тя обаче все още не е информирала Комисията, че се осъществява подобна промяна.
(48)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ не са представили никакви коментари във връзка със съвместимостта и законността на помощта.
IV.1.2. Количествено изражение и възстановяване на помощта
(49)
От друга страна, гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че дори да бъде констатирано, че оценяваната мярка е неправомерна и несъвместима държавна помощ, възстановяването на тази помощ би било в разрез с два принципа.
-
Възстановяването би било в разрез с принципа за разумните очаквания на гражданите. Въпросът за цената за вход в казината, и по-специално степента, до която цената за вход следва да представлява финансова тежест за казината, беше поставен пред Държавния съвет преди около 15 години (43). Държавният съвет постанови съгласно националното право, че цената за вход няма характера на данък, което непряко доказва, че тя не представлява икономическа тежест за казината. Така казината получатели можеха с основание да действат, като допускат, че не може да става въпрос за държавна помощ, произтичаща от диференцираните цени, които не са счетени за икономическа тежест съгласно националното право.
-
Възстановяването би било в разрез с принципа, че не трябва да се злоупотребява с дадено право. Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че като подава жалба пред Комисията цели петнадесет години след приемането на спорната мярка (през 1995 г.), „Loutraki“ злоупотребява с правото си да се обръща към Комисията, за да защитава интересите и правата си съгласно правилата за държавната помощ от ДФЕС.
(50)
Относно изчисляването на сумата, подлежаща на възстановяване, гръцките органи и „Mont Parnès“ оспорват предложеното от „Loutraki“ изчисление, според което разликата в данъка за клиент, таксуван в казината с висока цена и в казината с по-ниска цена, се умножава по броя на клиентите, посетили казината получатели. Те твърдят, че това изчисление е неправилно и произволно, тъй като не е сигурно дали въпросните казина получатели „Mont Parnès“, „Thessaloniki“ и „Corfu“ (44) биха имали същата клиентела при по-висока цена на билета.
IV.2. Мнения, получени от „Loutraki“
(51)
„Loutraki“ твърди, че мерките, предвидени от националното законодателство, представляват данъчна дискриминация в полза на някои казина, дотолкова доколкото към различни данъчни основи, а именно две различни цени за вход, определени от държавата, се прилага един данък в размер на 80 %, който трябва да се отчисли за държавата върху входа за казината. Цената за вход в казината получатели е значително по-ниска от цената в другите казина (6 EUR вместо 15 EUR), което представлява пропуснати приходи за държавата и предвид нарушената конкуренция, до която води, е равнозначна на държавна помощ.
(52)
По-нататък „Loutraki“ твърди, че мярката не е обективно обоснована, тъй като налагането на по-ниска цена за вход на казината получатели в действителност противоречи на социалната цел и на обосновката и спецификата на определянето на цена за вход в казината, което бе разгледано в Решение № 4027/1998 на Държавния съвет. „Loutraki“ е на мнение, че не може логично да се твърди, че е възможно да се постигнат административен контрол и социална защита чрез различно таксуване на билетите за вход - в казино „Mont Parnès“, само на около 20 км от центъра на Атина, входът струва 6 EUR, а в „Loutraki“, на около 85 км от центъра на Атина, входът струва 15 EUR; в казино „Thessaloniki“, само на 8 км от центъра на Солун, входът струва 6 EUR, а в Халкидики, на около 120 км от центъра на Солун, входът струва 15 EUR.
(53)
„Loutraki“ коментира, че преди Гърция е твърдяла, че намалената цена от 6 EUR за вход е оправдана от специалните обстоятелства за всяко казино получател, свързани главно с географското разположение (което определя дадени икономически, социални, демографски и други конкретни характеристики), но след приватизацията си през август 2010 г. казино „Corfu“ е започнало да прилага цена от 15 EUR без никакво обяснение защо тези специални обстоятелства вече не важат.
(54)
Що се отнася до количественото изражение на сумата, подлежаща на възстановяване, „Loutraki“ отстоява мнението, че въпросната сума е разликата в отчисления данък за всеки клиент, умножена по броя на клиентите, посещаващи в казината получатели.
(55)
Що се отнася до отделните мерки, посочени от Гърция и „Mont Parnès“, които по тяхно мнение са в полза на „Loutraki“, основната мярка от които е, че „Loutraki“ плаща по-малък дял годишна брутна печалба на държавата отколкото други казина, „Loutraki“ е на мнение, че на практика то е платило същата сума като конкурентите си съгласно отделно споразумение с органите.
V. ОЦЕНКА
(56)
Мярката, подложена на оценка, съдържа данъчна дискриминация в полза на определени казина, която гръцките органи са привели в действие чрез едновременно прилагане на редица разпоредби (45), чрез които се определят единен налог от 80 % върху цената за вход в казината и различни регулирани цени за публичните и частните казина, а именно 6 EUR за публичните казина и 15 EUR за частните, като по този начин частните казина се поставят в неблагоприятно конкурентно положение (46).
V.1. Наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(57)
За да установи дали дадена мярка представлява държавна помощ, попадаща в приложното поле на Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), Комисията трябва да прецени дали са изпълнени условията на член 107, параграф 1 от Договора. Член 107, параграф 1 гласи, че: „освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(58)
Съответно Комисията ще прецени дали оспорваната мярка изпълнява всички четири необходими условия, за да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1.
V.1.1. Предоставено предимство
(59)
Дадена мярка представлява държавна помощ, ако предоставя на получателите предимство, освобождаващо ги от такси, които по принцип трябва да бъдат поети от техните собствени бюджети.
(60)
Първоначално гръцките органи заявиха, че мярката е извън обхвата на правилата за държавна помощ, тъй като равнището на вноската, която всички работещи казина в Гърция трябва да плащат на държавата е еднакво - 80 % от стойността на всеки билет за вход, като се има предвид, че елементът на разлика в режимите идва от ценовата политика, предвидена от законодателството от 1994 г. и 1995 г., с което се определя цена за вход от 15 EUR в лицензираните съгласно Закон 2206/1994 казина.
(61)
Гръцките органи твърдят също така, че таксата за вход е само административна контролна мярка и не представлява данък, тъй като съгласно Решение № 4025/1998 на Държавния съвет определянето на цена за вход в казината има социален характер и не е данъчна мярка.
(62)
Преди всичко следва да се отбележи, че определянето на цените със Закон 2206/1994 не може да бъде описано просто като типична ценова политика, тъй като изглежда всички казина са свободни да таксуват клиентите с по-ниска цена за вход или дори да предоставят безплатен вход, въпреки че във всички случаи остават подчинени на задължението да плащат на държавата 80 % от стойността на издадения билет за вход, независимо колко в действителност е платил клиентът.
(63)
Във всеки случай, когато се прилагат правилата на ЕС за държавна помощ, няма значение дали мярката, предмет на оценка, е данък или мярка за ценообразуване, тъй като член 107 се отнася за помощ „под каквато и да било форма“, която предоставя предимство. Фактът, че нейната основна цел не е да генерира данъчен приход, сам по себе си не е достатъчен, за да създаде предпоставка такава мярка да не бъде определена като държавна помощ.
(64)
Дори да се приеме, че определянето на цена за вход в казината може да има социална цел, въпросът дали това представлява предимство, равнозначно на държавна помощ, трябва да бъде оценен от гледна точка на ефекта върху отделните предприятия, за да се определи дали някои предприятия участват с по-малък дял в публичните приходи. Предвид факта, че освобождаването от прилагане на общата цена за вход от 15 EUR е предоставено индивидуално на конкретни казина, и по-специално че налогът от 80 % следва да се плаща на държавата въз основа на по-ниската цена, която тези казина са длъжни да изискват (по принцип, вж. по-горе), налице е предоставено предимство на тези казина.
(65)
Комисията признава правото на държавите-членки да определят дадена мярка като данъчна или друга мярка съгласно националното си законодателство. Оценката на Комисията не е насочена по-никакъв начин към тълкуване на националното законодателство. При все това ефектът от тази мярка е възможността за редовно постоянно плащане на държавата на 80 % от цената на всеки билет за вход, издаден от всяко казино. Освен това Комисията отбелязва, че съгласно националното законодателство (по-специално Закон 2206/1994 и министерското решение от 1995 г.) дължимите суми следва да бъдат внасяни в съответната служба за данък върху приходите (47). Поради това, докато определението на мярката според националното законодателство остава незасегнати, Комисията е на мнение, че мярката има ефект, подобен на този от данъчна мярка. Съответно, единствено за целите на настоящото решение и на оценката съгласно правото на ЕС в областта на публичните помощи Комисията ще нарича мярката „данъчна мярка“, „данък“ или „данъчно облагане“.
(66)
Оценяваната мярка, а именно данъчната дискриминация в резултат на общия ефект от единния данък вход, наложен върху различни регулирани цени за вход, предоставя предимство на публичните казина в Гърция в сравнение с частните казина. Общият ефект от двете предприети от държавата действия е, че докато частните казина трябва да плащат на държавата данък вход от 12 EUR на човек (80 % от 15 EUR), публичните казина плащат само 4,80 EUR (80 % от 6 EUR). (48)
(67)
С тази мярка гръцката държава облекчава публичните казина от тежест, която те би трябвало да поемат, при положение че данъчното облагане е недискриминационно и неутрално по отношение на конкуренцията. По принцип в Гърция е въведено недискриминационно и неутрално по отношение на конкуренцията данъчно облагане със Закон 2206/1994 за създаване, организация, експлоатация и контрол на казината, с който се определя цена за вход от 15 EUR и дължим данък на държавата - 80 % от тази сума. Гръцката държава обаче не прилага тази недискриминационна и неутрална по отношение на конкуренцията система на данъчно облагане спрямо публичните казина (или частното казино „Thessaloniki“, което се третира по същия начин), и вместо това им е позволила да плащат само 4,80 EUR данък вход, като по този начин е облагодетелствала тези предприятия. Въпросните казина е трябвало да понасят по-лека данъчна тежест на посетител от общите си приходи. Общите им приходи включват не само приходи от вход (единствено от цената на билетите за вход), но и от другите им източници на доход като хазартни игри, настаняване, услуги, предоставяни от барове и ресторанти, представления и др.
(68)
Установена съдебна практика е концепцията за помощ да обхваща не само ползите, но и мерките, които в една или друга форма облекчават таксите, обикновено включени в бюджета на предприятието, и които по тази причина не са субсидии в строгия смисъл на думата, но са близки по характер и имат същия ефект (49). Такова предимство може да бъде предоставено чрез различни видове намаляване на данъчната тежест за предприятието, включително намаляване на данъчната основа.
(69)
В този случай казината „Corfu“, „Mont Parnès“ и „Thessaloniki“ (и казино „Rhodes“ до 1999 г.) (50) са получили предимство, подобно на намаляване на данъчната основа, тъй като, както беше обяснено по-горе, за тези казина има специални разпоредби, съгласно които данъкът, който плащат на посетител, е определен на по-ниско равнище от наложеното на другите казина.
(70)
Гръцките органи коментират, че клиентите пряко се облагодетелстват от по-ниската данъчна тежест. При все това, дори при положение че може да се твърди, че клиентите също са облагодетелствани в резултат от намалената данъчна тежест за вход, тъй като плащат по-ниска крайна цена, това не възпрепятства мярката да предоставя предимство на съответните предприятия, в този случай казината получатели, тъй като те плащат по-нисък по размер данък на посетител.
(71)
В свързаните с данъци дела е доказано, че освобождаването от данъци, които номинално се плащат от клиента, но се събират от доставчика, може евентуално да представлява държавна помощ, както могат да представляват такава помощ и други облекчения за клиентите при закупуване на определени стоки и услуги (51).
(72)
В съответствие с досегашната практика (52) Комисията смята, че намаленията на данъците за клиентите могат да представляват държавна помощ за предприятията, когато намалението зависи от използването на определена стока или услуга, предоставена от определено предприятие. Следователно аргументът, че клиентът се облагодетелства пряко, не е пречка да бъде констатирано наличие на държавна помощ.
(73)
Освен това, при положение че казината в Гърция спазват обичайната търговска практика да не таксуват входен билет и същевременно плащат данък вход на държавата (80 % от номиналната стойност на билета), предоставеното предимство на публичните казина от данъчната дискриминация е още по-голямо, тъй като разходът за допускане на клиент е значително по-висок за частните казина, където дължимият данък вход е 12 EUR, отколкото в публичните казина, които трябва да отчислят само 4,80 EUR от общите приходи от своята дейност.
(74)
Гръцките органи твърдят, че практиката да се предоставя безплатен вход в казината получатели в определени дни от седмицата е изключение. Тази практика обаче е специално предвидена в националното законодателство (министерското решение от 1995 г.). Гърция твърди, че практиката е предназначена за VIP лица или знаменитости, но Комисията има доказателства под формата на обществено достъпна информация, като листовки, предлагащи безплатен вход, разпространявани във вестници и в интернет, което показва, че безплатен вход се предоставя на всички клиенти в определени дни от седмицата всяка седмица като обичайна практика (казино „Thessaloniki“ например рекламира на своята интернет страница, че предоставя безплатен вход без прекъсване от неделя до четвъртък) (53). В такъв случай практиката за безплатен вход в казината получатели не изглежда изключение.
(75)
Гърция твърди, че практиката противоречи на националното данъчно право; Комисията посочва, че разрешението да се предоставя безплатен вход е изрично предвидено в националното законодателство относно казината и казината получатели очевидно се възползват от него.
(76)
Гърция твърди, че плащаните на държавата 80 % от цената на билета от собствените ресурси на казиното не се признават като продуктивни разходи и съгласно гръцкото данъчно законодателство не могат да бъдат приспаднати от приходите на дружеството, така че дружество, прилагащо такава практика, поема значителна данъчна тежест. Комисията е на мнение, че това разсъждение в действителност подкрепя твърдението на жалбоподателя, че поради значителната данъчна тежест в резултат от плащането на данък от собствените си приходи едно частно казино на практика не може да си позволи да предостави безплатен вход; това подкрепя аргумента, че е налице предимство за казината с по-ниска цена.
(77)
Гърция също така твърди, че тъй като казината запазват 20 % от неравностойната цена за вход, предимството се предоставя на казината с по-висока такса, което осигурява 3 EUR нетен приход, в сравнение с 1,20 EUR, получени от публичните казина. Този аргумент е подвеждащ, тъй като пренебрегва два факта от съществено значение за правилното разбиране на действителното антиконкурентно въздействие на мярката. От друга страна, фактът, че органите са определили по-ниско ниво на цените на билетите, включително данък вход, за някои казина, прави тези казина по-привлекателни за клиентите и това i) отклонява търсенето от модела, който би преобладавал, ако казината се конкурираха само според собствените си качества въз основа на индивидуалния обхват и качество на предлаганите услуги, и ii) ако се приеме, че всички останали условия са еднакви, това увеличава изкуствено броя на посетителите. От друга страна, както беше обяснено по-рано, приходите от вход са само ограничен дял от общите приходи, които привлеченият от казиното клиент генерира за предприятието, и от които казината трябва да плащат данък вход.
(78)
На последно място фактът, че данъчната дискриминация предоставя предимство, се признава в самите национални разпоредби в тази връзка. Както съобщават гръцките органи, на казино „Thessaloniki“ е позволено да взема по-ниска такса вход и да плаща по-нисък данък въз основа на Законодателния декрет от 1953 г., според който на предприятия, учредени с чуждестранен капитал, следва да бъде позволен най-благоприятният режим, определен за местните предприятия. Въпреки че гръцките органи отстояват мнението, че разглежданата мярка не предоставя предимство, те прилагат този законодателен акт по отношение на казино „Thessaloniki“ въз основа на това, че това е най-благоприятният режим, предоставен на местните предприятия, за разлика от по-тежкия, прилаган за частните казина.
(79)
От друга страна, гръцките органи и казино „Mont Parnès“ насочват вниманието към други различия между казината по отношение на данъчни или регулаторни мерки, които според тях са в полза на жалбоподателя „Loutraki“ и по този начин компенсират евентуалните предимства, от които се възползват получателите в резултат на по-ниската цена за вход (54). Комисията е на мнение, че твърдението, че една мярка (разлика в общото данъчно облагане) трябва да бъде компенсация за друга (разлика в цените за входни билети и съответно налагане на специален данък) не може да бъде приета като аргумент в подкрепа на становището, че оценяваната мярка не представлява помощ. Във всеки случай, както вече беше споменато, тези аспекти са различни от оценяваната мярка и са извън обхвана на настоящото решение (вж. параграф 46).
(80)
Комисията стига до заключението, че оценяваната мярка, а именно данъчната дискриминация в резултат на общия ефект от прилагането на единен данък вход към различни регулирани цени, предоставя предимство за казината с по-ниски цени.
V.1.2. Публични ресурси и участие на държавата
(81)
Посоченото по-горе предимството може да се припише на държавата и се финансира с публични ресурси.
(82)
Както беше обяснено по-горе, данъчната дискриминация е в резултат на поредица от административни актове, укази и нормативни разпоредби, приети от гръцката държава, включително по-специално: Закон 2206/1994; Министерското решение от 1995 г.; Закон 3139 от 30 април 2003 г.; Законодателен декрет 2687/1953; решенията на главния секретар на EOT (който управлява публичните казина), издадени в съответствие със Закон 1624/1951 и Декрет 4109/1960, а именно Решение № 535633 на EOT от 21 ноември 1991 г., с което се определя цена за вход в казино „Mont Parnès“ в размер на 2 000 GRD, и Решение № 508049 на EOT от 24 март 1992 г., с което се определя цена за вход в казината „Corfu“ и „Rhodes“ в размер на 1 500 GRD (в случая на „Corfu“ по-късно цената е променена на 2 000 GRD с Решение № 532691 от 24 ноември 1997 г.); както и на лицензите, предоставени на всяко от казината съгласно националното законодателство, в които се потвърждава съответната цена за вход и задължението за плащане на 80 % от цената, приложима за всяко конкретно казино.
(83)
Освен това данъчната дискриминация се финансира с публични ресурси. Ако държавата пропусне приходи, които би трябвало да събере от дадено предприятие при нормални обстоятелства, съответната мярка се финансира с публични ресурси.
(84)
По отношение на данъците предоставеното предимство на публичните казина в този случай е в резултат на изкуственото намаляване на данъчната основа, върху която се начислява 80 % данък вход, от обща номинална стойност 15 EUR за входен билет до 6 EUR при публичните казина.
(85)
Съдът постанови, че такова дискриминационно намаляване на данъчната основа води до загуба на данъчни приходи за държавата, което е равностойно на използване на публични ресурси в съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС (55). Като цяло в оценявания случай гръцката държава пропуска данъчни приходи от публичните казина в размер на 7,20 EUR на посетител, което представлява разликата между данъка в размер на 12 EUR на посетител, плащан на държавата от частните казина, и данъка в размер на 4,80 EUR на посетител, плащан на държавата от публичните казина. При оценката на предимството, получено от всяко казино получател, обаче могат да бъдат взети предвид някои изменения (обяснени по-подробно в раздел V.4 „Количествено изражение и възстановяване“: по-специално, изглежда, че до 2000 г. „Mont Parnès“ и „Corfu“ не са плащали никакъв данък вход на държавата, така че в този случай предимството възлиза на данъка от 12 EUR на посетител, плащан на държавата от частните казина).
(86)
Гърция твърди, че тъй като казината, прилагащи по-ниска цена, могат да привлекат повече клиенти, не е сигурно, че държавата пропуска приходи. Гърция е на мнение, че поради това мярката не представлява държавна помощ.
(87)
Както вече беше споменато в решението за откриване на процедурата, Комисията не приема този аргумент. В съответствие с досегашната си практика (56) Комисията счита, че фактът, че дадено намаление на данък по отношение на определени данъкоплатци може да доведе до увеличение на цялостното ниво на приходите, събрани чрез този данък, не означава непременно, че мярката не е финансирана от публични ресурси.
(88)
Аргументът на гръцките органи е погрешен по отношение на това, че критерият за сравнение, по който изпитват въздействието от данъчната дискриминация върху публичния бюджет, е повлиян от съдържащото се в мярката предимство. В доводите си гръцките органи вземат предвид динамичния ефект от намаление на цените, който би могъл да увеличи търсенето и в крайна сметка събрания данък, тъй като събраният данък е пропорционален на броя на посетителите. Но това сравнение е неточно, защото причината за нарастване на търсенето е самата неравнопоставеност, създадена от предимството, а именно фактът, че е налице по-ниска цена и от там по-ниска данъчна тежест на посетител.
(89)
Във всеки случай гръцките органи не представиха никакви доказателства, че чрез схемата за различни цени общите данъчни приходи от данък вход за казината се увеличават в максимална степен. Ако Комисията трябваше да приеме доводите, че намаляването на цената за вход на 6 EUR води до увеличаване на събирания данък, данъчните приходи щяха да са увеличени в максимална степен, ако всички билети за вход във всички казина, публични и частни, струват 6 EUR, което противоречи на гръцкото становище, че до това положение се достига в резултат на данъчната дискриминация, възникнала от различните цени.
(90)
Следователно оспорваното предимство е финансирано с публични ресурси.
V.1.3. Селективност
(91)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС, за да представлява дадена мярка държавна помощ, тя трябва да бъде конкретна или селективна, тоест да поставя в по-благоприятно положение „определени предприятия или производството на някои стоки“.
(92)
Съгласно съдебната практика на Съда (57), „що се отнася до оценката на условието за селективност, което е съставна част от концепцията за държавна помощ, от установената съдебна практика става ясно, че член 87, параграф 1 от ДЕО [настоящ член 107, параграф 1 от ДФЕС] изисква оценка на всяка помощ под каквато и да било форма съгласно конкретна законова схема, която „поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на някои стоки“ в сравнение с други предприятия, които са в правно и фактическо положение, съвместимо по смисъла на преследваната цел от въпросната система“ (58). Според постоянната съдебна практика на Съда в член 107, параграф 1 от ДФЕС не се прави разлика между причините или целите на държавната помощ, а те се определят въз основа на резултатите си (59). Съгласно опита на Комисията и съдебната практика на ЕС в данъчните спорове съответното селективното предимство може да възниква в резултат на изключение от данъчните разпоредби от законодателен, регулаторен или административен характер или от дискреционна практика на данъчните органи. От друга страна, селективният характер на дадена мярка може да бъде обоснован от „характера или общата схема на системата“ (60) и в такъв случай може да бъде счетено, че мярката не представлява държавна помощ.
(93)
На първо място Комисията констатира, че в случая, който се оценява, общата данъчна система е системата, която по принцип се прилага по отношение на всички казина, и е предвидена в Закон 2206/1994 и в решението на Министерския съвет за нейното прилагане от 1995 г. (факт, потвърден от гръцките органи; вж. параграф 19).
(94)
На второ място Комисията констатира, че въпросната мярка е в нарушение на общата данъчна система. Както е потвърдено от гръцките органи, специалните разпоредби, които се прилагат по отношение на публичните казина (и за частното казино „Thessaloniki“), се считат за изключения от общите разпоредби на Закон 2206/1994 и решението на Министерския съвет за неговото прилагане от 1995 г. (вж. по-горе параграф 19 и следващите).
(95)
Комисията посочва, че изискването да се плаща 80 % от цената за вход не се е прилагало по отношение на казината „Mont Parnès“ и „Corfu“ до 2003 г. Както бе отбелязано по-горе, изискването е започнало да се прилага по отношение на казината „Thessaloniki“ и „Rhodes“ след лицензирането им съгласно Закон 2206/1994, както следва - „Thessaloniki“ през 1995 г. и „Rhodes“ през 1996 г. Цената за вход от 6 EUR се запазва до настоящия момент за „Mont Parnès“ и „Thessaloniki“ и е останала 6 EUR до приватизацията на „Corfu“ през август 2010 г. и на „Rhodes“ през 1999 г. Изискването за плащане на 80 % и цената от 15 EUR за вход са станали обаче задължителни по закон за другите казина през 1995 г. и се изпълняват от този момент насам.
(96)
Поради това Комисията счита, че мярката е селективна.
(97)
На трето място Комисията констатира, че селективният характер на дадена мярка може да бъде обоснован от „характера или общата схема на системата“, тоест от степента, до която изключенията от данъчната система или разграниченията в рамките на системата възникват пряко от основните или от ръководните принципи на системата в съответната държавата-членка (това е третата стъпка от анализа на селективността). В съответствие с установената съдебна практика на Съда (61) Комисията счита, че мерки, създаващи разграничаване между предприятията, не представляват държавна помощ, когато това разграничаване произтича от характера и общата схема на системата на облагане, към която принадлежат. Тази обосновка въз основа на характера или цялостната структура на данъчната система отразява съответствието на конкретна данъчна мярка на присъщата логика на данъчната система като цяло. От друга страна, при практиката на Комисията и съдебната практика на Съда се използва тясно ограничен подход при такъв тип обосновка. Основанието, на което се позовават, трябва да е присъщо на данъчната система.
(98)
Гръцките органи заявяват, че индивидуалните особености на всяко едно казино са различни и че цените за вход са определени във връзка с тях, като целта е да се определи цена, която да възпира лица с ниски доходи да участват в хазартни игри.
(99)
Комисията не може да приеме тези аргументи. Доводът, че размерът на цената е определен и обоснован въз основа на особеностите на всяко едно казино, като целта е да се възпрат лица с ниски доходи да участват в хазартни игри, е несъвместим с факта, че и двете казина „Mont Parnès“ и „Thessaloniki“, които прилагат цена от 6 EUR, са в близост до големи населени места. Този довод е несъвместим и с разпоредбата, която изрично позволява допускането на клиенти без заплащане, при условие че 80 % от цената така или иначе се плаща на държавата.
(100)
Комисията констатира също така, че не е ясно защо тази по-ниска цена е необходима специално в случая с тези казина, а не се налага по отношение на останалите. Гръцките органи не обясняват икономическите изчисления за определяне на по-ниската цена за вход от 6 EUR вместо друга междинна сума или, ако се приеме, че все пак има специфични особености - които според Гърция се състоят главно в географското местоположение на конкретното казино - защо всички казина получатели са задължени да прилагат еднаква цена за вход (като общо правило, вж. по-горе) вместо цена, определена според тяхната индивидуална ситуация. Например, ако се твърди, че по-ниската цена за вход е обоснована от фактори, характерни за географското местоположение на всяко едно казино, тази причина по никакъв начин не може да се отнесе към казино „Thessaloniki“, което се ползва от този режим не във връзка с географското си местоположение, а във връзка с национална разпоредба, която позволява на предприятия, създадени с чуждестранен капитал, възможно най-благоприятния режим, прилаган спрямо местните предприятия. Следователно при определяне на цената за вход в казино „Thessaloniki“ неговото географско местоположение изглежда не е взето под внимание в нито един момент. Като друг пример казино „Corfu“ е започнало да прилага цена от 15 EUR за вход след приватизацията си през август 2010 г. Гръцките органи не обясниха по задоволителен начин защо специалните условия, посочени по-горе, вече не се прилагат и съответно защо по-ниската цена на билетите за вход вече не е била необходима.
(101)
Комисията заключава, че селективният характер на мярката, предмет на оценка, не се обосновава от характера или от общата схема на системата. Комисията счита, че оспорваната мярка включва елемент на дискриминация под формата на намаляване на данъчната основа, което води до създаване на данъчно предимство в полза на отделни избрани казина, и че тази дискриминация не се обосновава от логиката на съответната обща данъчна система в Гърция.
(102)
Комисията прави заключение, че е изпълнен критерият за селективност за целите на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
V.1.4. Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията
(103)
Дадена мярка представлява държавна помощ, ако засяга конкуренцията и търговията между държавите-членки. Независимо от правния статут на получателя или от начините на финансиране този критерий предполага, че получателят на средства по мярката извършва стопанска дейност.
(104)
Съгласно съдебната практика на Съда „за целта на категоризирането на дадена национална мярка като забранена държавна помощ, не е необходимо да се установи, че помощта има реално въздействие върху търговията между държавите-членки и че конкуренцията е действително нарушена, а само да се провери дали е възможно помощта да засегне тази търговия и да наруши конкуренцията. По-конкретно, когато помощ, предоставена от дадена държава-членка, укрепва позицията на едно предприятие в сравнение с другите предприятия, конкуриращи се в търговията в рамките на Общността, то тази търговия трябва да бъде считана за засегната от помощта. … Освен това не е необходимо самото предприятие получател да извършва търговска дейност в рамките на Общността. Помощ, предоставена от държава-членка на дадено предприятие, може да помогне за поддържане или разрастване на дейността в рамките на държавата и в резултат на това предприятия, създадени в друга държава-членка, имат по-малък шанс да навлязат на пазара на въпросната държава-членка“ (62). Освен това съгласно установената съдебна практика (63), за да се счита, че дадена мярка нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите-членки, е достатъчно получателят на помощта да се конкурира с други предприятия на пазари, отворени за конкуренция в рамките на вътрешния пазар (64). Комисията счита, че условията, определени в съдебната практика, са налице в конкретния случай поради следните причини.
(105)
Оспорваната мярка облекчава данъците, които получателят трябва да плаща в сравнение с другите казина в Гърция, като по този начин засилва относителната им финансова позиция и увеличава печалбата от инвестициите им в сравнение с положението, което би възникнало, ако се основават само на собствените си качества.
(106)
Както вече бе споменато, съгласно установената съдебна практика критерият, че помощта трябва да може да засяга търговията, е изпълнен, ако предприятието получател извършва стопанска дейност, която включва търговия между държавите-членки. За да се направи заключението, че е засегната търговията в рамките на Общността, е достатъчно помощта да укрепва позицията на предприятието в сравнение с тази на други дружества, конкуриращи се в търговията в рамките на Общността. Помощта може да е относително малка по размер, предприятието получател може да е средно по мащаб или неговият дял от пазара на Общността да е много малък, а би могло и получателят да не извършва износ или да изнася почти цялата си продукция извън пазара на Европейския съюз - нито едно от тези неща по никакъв начин не променя този извод (65).
(107)
Гърция твърди, че местоположението на казината и разстоянията между тях означава, че всяко обслужва определен местен пазар и следователно мярката не може да наруши конкуренцията или да засегне търговията между държавите-членки. Съгласно съдебната практика обаче не съществува праг, който да определя действителното или потенциалното въздействие върху конкуренцията и търговията между държавите-членки и поради това критерият за приложимостта на член 107, параграф 1 не зависи от местния или регионалния характер на предоставените услуги, нито от обхвата на сферата на въпросната дейност (66).
(108)
Гърция твърди също така, че пазарът на хазартни игри не е хармонизиран между държавите-членки, които следователно са свободни да го регулират на национално ниво. Гърция цитира съдебната практика на Съда, която позволява ограничаване на единния пазар за хазартни услуги с цел защита на потребителите от измама и престъпления (67).
(109)
Комисията напълно уважава правото на държавите-членки да определят целите на своите политики в сферата на хазарта, при условие че всички ограничения на свободата за предоставяне на услуги са уместни за постигане на набелязаните цели, не надхвърлят границата на необходимото за постигането им и се прилагат по недискриминационен начин. При все това Комисията не е съгласна с извода, че въпросната мярка не може да наруши конкуренцията и че не засяга търговията между държавите-членки.
(110)
Операторите в тази икономическа сфера на дейност често са международни групи хотели (68), конкуриращи се помежду си, чиито решения да инвестират в казина или в други хотелски съоръжения могат да бъдат засегнати от мярката, тъй като тя оказва влияние върху относителната рентабилност на групите и техните инвестиции. Казината често се отбелязват в туристическите дестинации, което показва, че наличието на казино може да привлече туристите да посетят Гърция. Министерството, което отговаря за казината в Гърция, е Министерството на туризма. Комисията отбелязва също така, че има и известно трансгранично движение на клиенти. Казината работят и в трансгранични условия - например казина, които предоставят подобни услуги на круизни кораби, свързващи Гърция с Италия и с други дестинации. В по-общ план лицата, които желаят да участват в хазартни игри, биха могли да избират дали да правят това в казино или по интернет. Хазартът по интернет е международен бизнес и участниците в Гърция могат да получат достъп до такъв вид услуги, предоставяни от оператори в други държави-членки. Всъщност хазартът по интернет е предмет на решението, на което се позовава Гърция (вж. параграф 108). Гръцките органи оспорват възможността за конкуренция с други форми на хазарт, цитирани в решението за откриване на процедурата, като посочват, че хазартът по интернет е незаконен в Гърция. При все това въпреки настоящата законодателна уредба в Гърция гръцките органи сами признават че хазартът по интернет е придобил „неконтролируеми размери“ (69). Трябва да се направи позоваване и на решението на Съда по дело Комисия/Гърция C-65/05, в което Съдът постанови, че Закон 3037/2002, предвиждащ забрана на хазарта по интернет в Гърция, поставя необосновано ограничение пред свободното създаване на дружества и пред свободното предоставяне на услуги (70).
(111)
Освен това общата икономическа криза засяга навиците на потребителите и средствата, с които разполагат за развлечения, като например ползването на услугите на казината. В този конкретен смисъл разграничаването в цените за вход има дори още по-силно неблагоприятно въздействие върху избора на потребителите и така дори е по-вероятно да се наруши конкуренцията на пазара на казината.
(112)
Органите и „Mont Parnès“ твърдят, че дори да се приеме, че намалената цена за вход от 6 EUR може да е повлияла или все още да повлияе на решението на дадено чуждестранно дружество дали да инвестира в казино в Гърция, чуждестранното дружество винаги би могло да се възползва от Законодателен указ 2687/1953; Комисията отбелязва, че прилагането на указа не се извършва автоматично и всъщност би позволило по-благоприятен режим за казината получатели (т.е. по-ниската цена за вход от 6 EUR) да бъде предоставен и на други предприятия. Така тази мярка може да задълбочи дори в по-голяма степен данъчната дискриминация, която се оценява тук Освен това Комисията отбелязва, че макар други казина да са могли да се позоват на Законодателен указ 2687/1953, ако са внесли капитал от чужбина и са подали заявление в указания срок, неговото прилагане е предмет на специфични произволни правила, което го превръща в селективна мярка. Единственият друг пример за потенциалното прилагане на закона, представен на вниманието на Комисията, се отнася за казиното на о. Сирос, което е подало заявление, но е получило отказ, тъй като заявлението е подадено след внасяне на чуждия капитал, а не преди това.
(113)
Освен това при приватизацията на казино „Mont Parnès“ договорът за продажба предвижда конкретно възможността за лиценз за второ казино в същия регион. Несъмнено вероятността за инвестиции в подобна дейност би зависила от условията за конкуренция със съществуващия оператор. Тъй като не може да се изключи възможността, че казината могат да се конкурират със сходни предприятия в други държави-членки, условието в член 107, параграф 1 от ДФЕС трябва да бъде счетено за изпълнено.
(114)
Комисията прави заключение, че оспорваната мярка може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки, като потенциално подобрява оперативните условия на получателите, участващи пряко в стопанска дейност и задължени да плащат този данък вход за казината в Гърция.
V.1.5. Заключение
(115)
Комисията заключава, че критериите за наличието на помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС са изпълнени и че мярката представлява държавна помощ в полза на казината с по-ниска цена за вход. Това са казината „Mont Parnès“, „Corfu“, „Thessaloniki“ и „Rhodes“. Комисията разбира, че казино „Rhodes“ вече не е получател, тъй като е прекратило налагането на по-ниска цена за вход, след като е приватизирано през април 1999 г. Комисията счита, че нито гръцките органи, нито „Mont Parnès“ са представили някакви доказателства, които да са достатъчни за промяна на това заключение.
V.2. Съвместимост на държавната помощ
(116)
Както е заявено в решението за откриване на процедурата, Комисията счита, че мярката не отговаря на нито едно от изключенията, описани в член 106 или в член 107 от ДФЕС.
(117)
До момента Гърция твърди, че не става въпрос за държавна помощ и не е предложила никакъв аргумент, с който да покаже защо определена помощ може да е съвместима.
(118)
Както беше обяснено по-горе, Комисията признава правото на държавите-членки да регламентират хазарта на своята територия при спазване на законодателството на ЕС и приема, че такова регламентиране, целящо да контролира и да ограничава хазарта, е законосъобразна цел на обществения ред. От друга страна, дори ако все пак това е била целта на помощта, Комисията не счита, че тя попада в приложното поле на член 106, параграф 2 от ДФЕС. Така или иначе, както беше отбелязано по-горе, аргументът, че мярката има за цел да ограничи хазарта, не може да се съвмести с факта, че казината, прилагащи 6 EUR за вход, са разположени най-близо до основни населени места в Гърция. Това не може да се съвмести и с изричната разпоредба, която позволява на казината да допускат клиенти без заплащане, предвид факта, че 80 % от цената така или иначе се внася в държавата.
(119)
Изключенията, предвидени в член 107, параграф 2 от ДФЕС, които се отнасят за помощи със социален характер, предоставени на отделни потребители, помощи за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия или извънредни събития, и помощи, предоставяни на отделни региони на Федерална република Германия, не са приложими в този случай.
(120)
Изключението, предвидено в член 107, параграф 3, буква а), което допуска отпускането на помощи за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на безработица, също е неприложимо, тъй като мярката, предмет на оценка, не съдържа условие получателите да извършват някаква дейност в региони със специални условия (71).
(121)
По същия начин оспорваната мярка не може да бъде считана за насърчаваща изпълнението на проект от общоевропейски интерес или че е насочена към преодоляване на сериозни затруднения в гръцката икономика, както е предвидено в член 107, параграф 3, буква б). Освен това мярката няма за цел да насърчава културата и опазването на наследството, както е предвидено в член 107, параграф 3, буква г).
(122)
Оспорваната мярка на последно място трябва да се разгледа по смисъла на член 107, параграф 3, буква в), с който се урежда разрешаването на помощи, имащи за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговията до степен, която противоречи на общия интерес. Трябва обаче да се отбележи, че оспорваната мярка не попада в никой от случаите, за които Комисията приема, че се отнася тази буква, или в насоките или рамките, определящи условията, при които даден вид помощи могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар.
(123)
Оспорваната мярка представлява оперативна помощ, която изкуствено засилва конкурентната позиция на определени предприятия в сравнение с други подобни предприятия и която не зависи от извършването от страна на получателите на някакво конкретно действие, насочено към постигането на цели на политика от общ интерес.
(124)
По-конкретно, предимството, предоставено от оспорваната мярка, не е свързано с инвестиции, със създаване на работни места или с конкретни проекти. Мярката само облекчава въпросните предприятията от таксите, които по принцип се плащат от подобни предприятия, и поради това трябва да бъде считана за оперативна помощ. Като общо правило, оперативната помощ не отговаря на критериите на член 107, параграф 3, буква в), тъй като нарушава конкуренцията в секторите, в които се отпуска, и същевременно поради своята същност не може да постигне нито една от целите, предвидени в тази разпоредба (72). Въпреки че по изключение такава помощ може да бъде предоставена в региони, които са допустими съгласно изключението в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, и въпреки че определени региони в Гърция са допустими по този член, Комисията има сериозни съмнения дали критериите, които биха позволили подобна оперативна помощ да бъде считана за съвместима, са изпълнени в този случай. В стандартната практика на Комисията такава помощ не може да бъде считана за съвместима с вътрешния пазар, тъй като тя не улеснява развитието на никакви дейности или икономически региони, не е ограничена във времето, не е планирано постепенно намаляване и не е пропорционална на това, което е необходимо, за да се разреши конкретен икономически проблем на въпросните региони.
(125)
Трябва да се направи заключение, че мярката, предмет на оценка, е несъвместима с вътрешния пазар.
V.3. Законосъобразност на помощта
(126)
Както е заявено в решението за откриване на процедурата, първите закони, пораждащи данъчната дискриминация между казината, са от 1994 г. и 1995 г. и съобразно с това Комисията разгледа въпроса дали мярката в нейната цялост представлява „съществуваща помощ“ по смисъла на член 108, параграф 1 от ДФЕС.
(127)
Данъчната дискриминация е била въведена незаконно - тоест от гледна точка на законодателството на ЕС относно публичните помощи - когато през 1995 г. гръцките органи решиха да освободят определени казина от общото правило, произтичащо от Закон 2206/1994 и от Министерското решение от 1995 г. По-конкретно, гръцките органи разрешиха на публичните казина „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Rhodes“ да продължат да налагат по-ниска цена за вход от 6 EUR вместо стандартната цена от 15 EUR и през 1995 г. също така специално предоставиха такъв по-благоприятен режим на казино „Thessaloniki“ съгласно Законодателния указ за чуждестранния капитал от 1953 г. Стандартната сума от 15 EUR беше наложена и действително е била спазвана от останалите пет частни казина, създадени и лицензирани съгласно Закон 2206/1994 от 1995 г. Освен това съгласно Закон 3139/2003 по-ниската цена за вход от 6 EUR специално се запази за казината „Mont Parnès“ и „Corfu“, което доведе до незаконно удължаване и утвърждаване на данъчната дискриминация. Казино „Thessaloniki“ се облагодетелства в резултат на дискриминацията, тъй като се ползва със същия режим като „Mont Parnès“ и „Corfu“, което е потвърдено с Указ 290/1995 на президента, издаден съгласно закона от 1953 г., както беше обяснено по-горе. Разпоредбите, които се прилагат за „Thessaloniki“, са тясно свързани с тези, прилагани за „Mont Parnès“ и „Corfu“. Гръцките органи съобщиха, че въпросът с цената за вход е бил повдигнат след 1995 г. и че управителят на казино „Thessaloniki“ е отправил молба цената в „Thessaloniki“ да бъде определена в същия размер като тази в „Mont Parnès“, а именно 6 EUR; след получаване на мнение от Държавния правен съвет (становище 631/1997) молбата му е била приета (73). Следователно може да се допусне, че ако режимът за „Mont Parnès“ и „Corfu“ беше променен през 2003 г., така че да бъдат задължени да прилагат цена от 15 EUR, тогава режимът за казино „Thessaloniki“ също щеше да бъде променен. Това обаче не се е случило и данъчната дискриминация е била запазена съгласно националните разпоредби.
(128)
Комисията никога не е била уведомявана и не е одобрявала никоя от гореописаните мерки, облагодетелствали конкретните казина, и със сигурност това не е извършено съгласно правилата на ЕС за публичните помощи.
(129)
Член 15 от Процедурния регламент (74) гласи, че правомощията на Комисията за възстановяване на помощ подлежат на давностен срок от 10 години. Давностният срок започва да тече в деня, в който неправомерната помощ бъде предоставена на получателя, било то като индивидуална помощ или като помощ по схема за помощи. Всяко действие, предприето от Комисията или от дадена държава-членка, която действа по искане на Комисията, по отношение на неправомерната помощ, прекъсва давностния срок. След всяко прекъсване срокът започва отново да тече. Давностният срок спира да тече, ако решението на Комисията е предмет на производство, висящо пред Съда на Европейския съюз. Всяка помощ, чийто давностен срок е изтекъл, се счита за „съществуваща помощ“. От друга страна, съгласно член 1, буква в) от същия регламент всички изменения на „съществуваща помощ“ представляват „нова помощ“.
(130)
Комисията констатира, че съгласно съдебната практика на съдилищата на ЕС „давностният срок, предвиден в член 15 от регламента за установяване на подробни правила за държавната помощ … по никакъв начин не изразява общ принцип, при който новата помощ се превръща в съществуваща помощ, а само изключва възможността за възстановяване на помощ, установена повече от 10 години преди Комисията да се намеси за първи път“ (75).
(131)
В настоящия случай нито Комисията е предприемала действие, нито Гърция е действала по искане на Комисията до 2009 г. Комисията предприема действие на 21 октомври 2009 г., когато препраща жалбата на Гърция и отправя искане към нея да поясни повдигнатите въпроси.
(132)
Следователно всяка помощ съгласно тази мярка, предоставена на 21 октомври 1999 г. или след тази дата (което е десет години преди датата, на която Комисията препраща жалбата на гръцката държава и отправя запитване за информация), е нова и неправомерна помощ, влязла в сила без предварително уведомление или решение на Комисията при спазване на член 15 от процедурния регламент относно възстановяването на помощта, както е обяснено подробно по-долу.
V.4. Количествено изражение и възстановяване на помощта
(133)
Оспорваната мярка е била въведена без предварително уведомяване на Комисията съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС. Следователно мярката представлява неправомерна помощ.
(134)
Член 14 от Процедурния регламент гласи, че когато се установи, че неправомерно предоставена държавна помощ е несъвместима с вътрешния пазар, помощта трябва да бъде възстановена от получателя, освен ако това не противоречи на общ принцип на правото. Възстановяването на помощта има за цел да възстанови конкурентното положение, съществувало преди предоставянето на помощта, доколкото това е възможно. Нито един от аргументите на гръцките органи или на „Mont Parnès“ не оправдават неспазването на този основен принцип.
(135)
Член 14, параграф 1 от процедурния регламент гласи, че „Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността“. В съдебната практика на Съда и практиката на Комисията във връзка с вземането на решения е установено по-специално, че дадено определение за възстановяване на помощ би нарушило общия принцип на правото на ЕС, ако с действията си Комисията е създала оправдани правни очаквания от страна на получателя, че помощта е предоставена съгласно правото на ЕС (76).
(136)
В определението на Първоинстанционния съд по дело Forum 187 asbl/Комисия е постановено, че „право да разчита на принципа за защита на оправданите правни очаквания има всяко лице в ситуация, в която органите на Общността са го накарали да има основателни очаквания. При все това дадено лице не може да пледира за нарушаване на принципа, освен ако не са му били дадени конкретни уверения от страна на администрацията … По същия начин, ако даден разумен и съзнателен оператор е могъл да предвиди приемането на мярка на Общността, която вероятно би засегнала интересите му, той не би могъл да пледира за този принцип, ако мярката е приета“ (77).
(137)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че всяко възстановяване на помощта в случая би било в противовес с принципа за оправданото доверие на гражданите в контекста на решение, прието от гръцкия Държавен съвет съгласно националното законодателство. Комисията констатира, че това е стъпка, предприета от националните органи, а не от органите на ЕС в рамките на съдебната практика, цитирана по-горе. Освен това решението на Държавния съвет се е основавало единствено на националното законодателство и в него не се разглеждат никакви въпроси за държавна помощ, нито класифицирането на мерки като публични помощи. Поради това Комисията не може да освободи страните от възстановяване на помощта въз основа на тези аргументи.
(138)
Гърция и „Mont Parnès“ твърдят, че „Loutraki“ се е забавило преди да подаде жалба до Комисията и по този начин е нарушило принципа, че не трябва да се злоупотребява с дадено право. Комисията заявява, че закъснението от страна на жалбоподателя по никакъв начин не може да попречи на възстановяването на неправомерната помощ, като се има предвид десетгодишният давностен срок, предвиден в член 15 от Процедурния регламент.
(139)
Съобразно с това Комисията не може да приеме аргументите, изложени от гръцките органи и „Mont Parnès“, за освобождаване от възстановяване на помощта по изключение.
(140)
Както е обяснено в настоящото решение, националните мерки от 1994 г. и 1995 г. налагат както изискването да се плаща на държавата 80 % от стойността на входните такси, така и стандартна цена от 15 EUR за входен билет за всички казина. От друга страна, нито изискването за плащане на 80 %, нито стандартната цена от 15 EUR са се прилагали за казината получатели, въпреки че и двете изисквания се прилагат за останалите казина от 1995 г. насам и се осъществяват на практика оттогава (всички частни казина получават лиценз през 1995 г. или през 1996 г. и започват да прилагат мярката по това време с изключение единствено на „Thessaloniki“). Тъй като данъчната дискриминация, породена от разликата в цените на входните билети и свързаните с нея плащания на 80 % на държавата, е започнала всъщност през 1995 г., може да се счита, че периодът, през който помощта е била предоставяна, е започнал през 1995 г.
(141)
Съгласно заключението, до което се стига в раздел V.3 „Законосъобразност на държавната помощ“, Комисията счита, че поради давностния срок от 10 години, предвиден в член 15 от Процедурния регламент, се изключва възстановяване на каквато и да е помощ, предоставена преди 21 октомври 1999 г.
(142)
Определянето на сумата за възстановяване трябва да се основава на факта, че, както е обяснено в настоящото решение (вж. също параграф 85), гръцката държава се е отказвала от приходи от данъци от публичните казина в размер на 7,20 EUR на входен билет, което представлява разликата между данъка от 12 EUR на входен билет, плащан на държавата от частните казина, и данъка от 4,80 EUR на входен билет, плащан на държавата от публичните казина.
(143)
При определянето на сумата, която да бъде възстановена от всяко казино, трябва обаче да се вземат под внимание определени аспекти, свързани със ситуацията на всяко отделно казино, както е обяснено по-долу:
-
Както бе обяснено в настоящото решение, изискването 80 % от цената за входен билет да се плащат на държавата, наложено с министерско решение от 1995 г., се е прилагало както за казино „Corfu“, така и за „Mont Parnès“ от датата, на която са били лицензирани съгласно Закон 2206/1994, т.е през 2003 г. съгласно Закон 3139/2003. От друга страна, от края на 2000 г. до лицензирането му през 2003 г. предприятието ETA е започнало доброволно да внася в държавата 80 % от цената на входните билети (като тази цена е 6 EUR) (78). От тази информация, предоставена от гръцките органи и предмет на по-нататъшни констатации, които гръцките органи биха могли да направят (потвърждаващи или противоречащи на горното), може да се направи заключение, че до 2000 г. не е плащан никакъв данък вход, дори на по-ниската стойност (80 % от 6 EUR). Следователно през първия период (от 21 октомври 1999 г. до края на 2000 г.) сумата, която трябва да бъде възстановена, трябва да се определи въз основа на сумата от 12 EUR, която е пълният размер на данъка, плащан от частните казина по времето, когато публичните казина изобщо не са плащали никакъв данък, умножена по броя на издадените билети през този период.
-
Казино „Thessaloniki“ е било лицензирано съгласно Закон 2206/1994 през 1995 г. (79) Изискването за плащане на държавата на 80 % от цената на билетите за вход се прилага за казино „Thessaloniki“ от лицензирането му през 1995 г. „Thessaloniki“ прилага по-ниската цена от 6 EUR за вход, каквато е в казината „Mont Parnès“ и „Corfu“. Сумата, която трябва да се възстанови от „Thessaloniki“, следва да бъде изчислена, като се умножи броят на издадените билети от 21 октомври 1999 г. насам по 7,20 EUR.
-
Казино „Rhodes“ е било лицензирано съгласно Закон 2206/1994 през 1996 г. От този момент то е започнало да продава входните билети на цена от 6 EUR, но я променя на 15 EUR след приватизацията си през април 1999 г. От коментарите, направени по време на официалното разследване, Комисията разбира, че казино „Rhodes“ е престанало да бъде получател по тази мярка след приватизирането си през април 1999 г., така че възстановяването на помощ от това казино не може да бъде осъществено поради давностния срок, предвиден в член 15 от Процедурния регламент.
(144)
Комисията не разполага с достатъчно данни, за да може да определи с точност сумите, които следва да бъдат възстановени от всяко казино получател. Нито една разпоредба от законодателството на ЕС обаче не изисква от Комисията да определя точния размер на помощта, която да бъде възстановена, когато нарежда възстановяване на държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар. Достатъчно е решението на Комисията да включва информация, която дава възможност на държавата-членка и на предприятието получател да определят размера сами без излишни затруднения. По тази причина Комисията има законно право да се ограничи до това да изтъкне, че е налице задължение за връщане на въпросната помощ и да остави на националните органи да изчислят точните суми, които да бъдат изплатени въз основа на насоките, дадени от Комисията в нейното решение.
(145)
Въз основа на информацията, представена от държавата-членка, Комисията предоставя необходимите насоки за възстановяване на помощта, както е посочено по-долу.
(146)
В таблицата по-долу се представя общ преглед на броя на билетите, издадени от всяко казино през всяка година (както е отбелязано в таблицата, представената информация е непълна), и предварително изчисление на сумите, които следва да бъдат възстановени от всяко казино, като това е предмет на допълнителни доказателства, които Гърция може да предостави, след като направи своите изчисления относно възстановяването.
Предполагаем брой билети, издадени от всяко казино
ГОДИНА
КАЗИНО
„Mont Parnès“
„Corfu“
„Thessaloniki“
„Rhodes“
1999 г.
(22.10.1999 г. - 31.12.1999 г.)
Липсва информация
[…] (80)
[…]
[…] (81)
2000 г.
Липсва информация
[…]
[…]
[…]
2001 г.
Липсва информация
[…]
[…]
[…]
2002 г.
Липсва информация
[…]
[…]
[…]
2003 г.
Липсва информация до 1 май 2003 г.
На 1 май 2003 г.:
[…]
[…]
[…]
[…]
2004 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2005 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2006 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2007 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2008 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2009 г. (до 22.10.2009 г.):
[…]
[…]
[…]
[…]
Общо до 22.10.2009 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
Билети, издадени след 22.10.2009 г.
Липсва информация
Липсва информация
Липсва информация
Липсва информация
Предварителна прогноза за сумата, която трябва бъде възстановена, по казина
(в млн. EUR, закръглено)
„Mont Parnès“
„Corfu“
„Thessaloniki“
„Rhodes“
Алгоритъм и изчисление
За 22.10.1999 г. -2000 г. (82):
брой билети
(х1) × 12 = A1
За 22.10.1999 г. -2000 г.:
брой билети
([…] билети) × 12 = A2 ([…] EUR)
За 22.10.1999 г. -22.10.2009 г.:
брой билети
([…] билети) × 7,20 = AB3 ([…] EUR)
Неприложимо
За 2000 г. - 22.10.2009 г.:
брой билети
(y1) × 7,20 = B1
За 2000 г. -22.10.2009 г.:
брой билети
([…] билети) × 7,20 = B2 ([…] EUR)
За 22.10.2009 г. -настоящия момент:
брой билети
(z1) × 7,20 = C1
За 22.10.2009 г. -настоящия момент:
брой билети
(z2) × 7,20 = C2
За 22.10.2009 г. -30.8.2010 г. (83):
брой билети
(z3) × 7,20 = C3
Обща сума за възстановяване
A1 + B1 + C1
Следва да се изчисли
A2 + B2 + C2
Следва да се изчисли
AB3 + C3
Следва да се изчисли
Неприложимо
Обща сума за възстановяване
Следва да се изчисли
(147)
В допълнение Комисията констатира, че член 108, параграф 3 от ДФЕС има суспензивно действие. Комисията не е получила никаква информация, с която да се потвърди, че оспорваната мярка е спряна до решението за откриване на процедурата. Следователно вероятно мярката се прилага от гръцките органи и към настоящия момент (84). Гърция следва да възстанови от получателите всяка помощ, предоставена до приемането на настоящото решение. Комисията отбелязва, че казино „Corfu“ е спряло да прилага цена от 6 EUR за вход и я увеличава на 15 EUR след приватизацията си през август 2010 г. Следователно при изчисляване на сумата, която следва да бъде възстановена, трябва да бъде взет под внимание само периодът до август 2010 г.
(148)
Предвид всички изложени по-горе аргументи Комисията следва да нареди на Гърция да възстанови несъвместимата държавна помощ, предоставена неправомерно на получателите. Комисията отбелязва, че Гърция трябва да прекрати всички останали данъчни облекчения, предоставени съгласно оценяваната мярка, считано от датата на приемане на настоящото решение.
(149)
Що се отнася до бъдещето, Гърция отбеляза, че проучва евентуално изменение в ценовата политика на казината, което ще има за цел да премахне дискриминацията между тях. Според Гърция оценяваната мярка ще бъде премахната с новия закон. При все това Гърция нито е уведомила Комисията за постигането на какъвто и да е напредък в тази насока, нито за осъществяването на някаква действителна промяна. Комисията счита, че приемането на такъв нов закон е изключително важно за разрешаването на проблемите с дискриминацията между казината в Гърция и насърчава Гърция незабавно да предприеме необходимите стъпки.
VI. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(150)
В контекста на съображенията, изложени по-горе, както и на съответната съдебна практика и характерните особености на случая, Комисията счита, че оспорваната мярка, представляваща данъчна дискриминация в полза на определени казина, която гръцките органи са привели в действие чрез едновременното прилагане на няколко разпоредби, с които:
-
се определя еднакъв налог от 80 % върху цената на входните билети, и
-
се определят различни регулирани цени за публичните и за частните казината, а именно 6 EUR за публичните казината и 15 EUR за частните,
представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Комисията счита също така, че оспорваната мярка се прилага в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС и следователно представлява неправомерна помощ.
(151)
Комисията отбелязва, че съгласно член 14 от процедурния регламент всяка неправомерна помощ може да бъде възстановена от получателя и ще нареди на Гърция да възстанови неправомерната помощ, получена от всяко едно от казината получатели. Комисията отбелязва, че давностният срок от десет години, предвиден в член 15 от процедурния регламент, не позволява възстановяване на помощ, предоставена преди 21 октомври 1999 г. Гърция следва да прекрати всички останали данъчни облекчения, предоставени съгласно мярката, която е предмет на настоящото решение, считано от датата на приемане на настоящото решение,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, представляваща данъчна дискриминация в полза на определени казина, която Гърция е привела в действие чрез едновременното прилагане на няколко частично задължителни разпоредби, с които:
-
се определя еднакъв налог от 80 % върху цената на входните билети,
-
се определят различни регулирани цени за публичните и за частните казина съответно от 6 EUR и от 15 EUR,
е била приведена неправомерно в действие в разрез с член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз и е несъвместима с вътрешния пазар, тъй като е предоставила на казината получатели „Regency Casino Mont Parnès“, „Regency Casino Thessaloniki“ и „Corfu“ (като се приема, че казино „Rhodes“ е престанало да бъде получател през април 1999 г.) неправомерно конкурентно предимство.
Член 2
1. Гърция възстановява от казината получатели несъвместимата помощ, посочена в член 1, която е била предоставяна от 21 октомври 1999 г. насам.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват лихви от датата, на която са били предоставени на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с индексация съгласно глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (85).
4. Гърция прекратява цялата останала данъчна дискриминация, породена от помощта, посочена в член 1, считано от датата на приемане на настоящото решение.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 1, е незабавно и ефективно.
2. Гърция гарантира прилагането на настоящото решение в срок от четири месеца от датата на уведомяване за него.
Член 4
1. В срок от два месеца от уведомяването за настоящото решение Гърция предоставя следната информация на Комисията:
а)
списък с получателите, които са получили помощ по схемата, описана в член 1, и общия размер на получената от всеки един от тях помощ по силата на оспорваната мярка, изчислен съгласно насоките, съдържащи се в настоящото решение;
б)
общата сума (главница и лихви), която следва да бъде възстановена от всеки получател;
в)
подробно описание на вече предприетите и на планираните мерки за изпълнение на настоящото решение;
г)
документи, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Гърция информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 1. При поискване от страна на Комисията Гърция предоставя незабавно информация за вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Гърция предоставя и подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Република Гърция.
Съставено в Брюксел на 24 май 2011 година.
SKLEP KOMISIJE
z dne 24. maja 2011
o državni pomoči Grčije nekaterim grškim igralnicam (državna pomoč C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09))
(notificirano pod dokumentarno številko C(2011) 3504)
(Besedilo v grškem jeziku je edino verodostojno)
(Besedilo velja za EGP)
(2011/716/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe,
ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,
po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenima določbama (1), in ob upoštevanju teh pripomb,
ob upoštevanju naslednjega:
I. POSTOPEK
(1)
Konzorcij DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (v nadaljnjem besedilu: pritožnik ali Loutraki) (2) je 8. julija 2009 pri Komisiji vložil pritožbo v zvezi z grško zakonodajo o vzpostavitvi sistema dajatev na vstopnine za igralnice in trdil, da sistem zagotavlja državno pomoč trem igralnicam, in sicer igralnici Regency Casino Mont Parnès, igralnici na Krfu in igralnici Regency Casino v Solunu (3). Z e-poštnim sporočilom z dne 7. oktobra 2009 je pritožnik navedel, da ne nasprotuje razkritju svoje identitete. 14. oktobra 2009 je potekal sestanek med osebjem Komisije in predstavniki pritožnika. Z dopisom z dne 26. oktobra 2009 je pritožnik predložil nadaljnje podrobnosti v podporo svoje pritožbe.
(2)
21. oktobra 2009 je Komisija posredovala pritožbo Grčiji in jo zaprosila, naj pojasni zastavljena vprašanja. Z dopisom z dne 17. novembra 2009 je Grčija zaprosila za več časa za odgovor in Komisija je njeno prošnjo odobrila z e-poštnim sporočilom z dne 18. novembra 2009. Grčija je Komisiji poslala odgovor 27. novembra 2009.
(3)
15. decembra 2009 je Komisija posredovala odgovor Grčije pritožniku. 29. decembra 2009 je pritožnik predložil svoje pripombe na odgovor Grčije.
(4)
Komisija je z dopisi z dne 25. februarja, 4. in 23. marca ter 13. aprila 2010 zaprosila Grčijo za nadaljnje informacije. Grčija je odgovorila z dopisi z dne 10. marca ter 1. in 21. aprila 2010.
(5)
Z odločitvijo z dne 6. julija 2010 („odločitev o začetku postopka“) je Komisija obvestila Grčijo, da bo začela formalni postopek preiskave na podlagi člena 108(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije v zvezi z ukrepom, ki ga je uvedla Grčija, namreč zaračunavanjem nižje stopnje davka na vstopnine za nekatere igralnice. Odločitev o začetku postopka je bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije in zainteresirane strani so bile pozvane k predložitvi svojih pripomb (4).
(6)
Grčija je z dopisom z dne 9. avgusta 2010 zaprosila za podaljšanje roka za odgovor, ki ga je Komisija odobrila z dopisom z dne 18. avgusta 2010. Komisija je pripombe Grčije na odločitev o začetku postopka prejela 6. oktobra 2010. Grški organi so 12. oktobra 2010 predložili dodatne informacije v zvezi s spornim ukrepom.
(7)
Po začetku preiskave je Komisija prejela pripombe dveh zainteresiranih strani: predstavniki igralnice Mont Parnès, ene od upravičenk ukrepa, so svoje pripombe podali z dopisom z dne 4. avgusta 2010, predstavniki zasebne igralnice Loutraki pa z dopisoma z dne 8. in 25. oktobra 2010.
(8)
Komisija je z dopisom z dne 29. oktobra 2010 posredovala te pripombe grškim organom, da bi jim dala možnost za odgovor. Z dopisom z dne 6. decembra 2010 so grški organi predložili svoje pripombe na pripombe tretjih oseb, v katerih so med drugim želeli pojasniti nekatere vidike uporabe zadevne sheme in razlago grške zakonodaje, pomembne za analizo primera.
II. UKREP, KI SE OCENJUJE
II.1 Ukrep
(9)
Ukrep vključuje davčno diskriminacijo v korist nekaterih igralnic, ki so jo grški organi začeli izvajati s sočasno uporabo številnih, deloma obveznih določb, ki:
-
določajo enotno 80-odstotno dajatev na ceno vstopnic in
-
določajo različne regulirane cene za igralnice v javni in zasebni lasti, in sicer 6 EUR za igralnice v javni lasti in 15 EUR za igralnice v zasebni lasti,
s čimer postavljajo igralnice v zasebni lasti v podrejen konkurenčni položaj (5).
(10)
Upravičenci ukrepa so javne igralnice in ena zasebna igralnica, tj. igralnica v Solunu, ki ji je z uporabo izjeme omogočena enaka obravnava kot javnim igralnicam, kot je podrobneje pojasnjeno v nadaljevanju.
II.2 Upravičenci
(11)
Upravičenci ukrepa, ki se analizira, so grške igralnice: Mont Parnès (6), igralnica v Solunu (7), na Krfu (8) in Rodosu (9).
(12)
V času odločitve o začetku postopka je nižja regulirana vstopnina v višini 6 EUR veljala samo za tri grške igralnice: igralnico Mont Parnès, katere 49 % je bilo privatiziranih, 51 % delnic pa je ostalo pod javnim nadzorom; igralnico v Solunu, ki je bila zasebna igralnica, vendar se je obravnavala kot javna; in igralnico na Krfu, ki je bila javna igralnica. Igralnici na Rodosu in Krfu sta prenehali koristiti ugodnosti ukrepa aprila 1999 (10) oziroma avgusta 2010 (11), saj sta potem, ko sta bili v celoti privatizirani, prenehali zaračunavati nižjo vstopnino.
II.3 Ustrezne določbe grške zakonodaje
(13)
Pred liberalizacijo trga leta 1994 so v Grčiji delovale samo tri igralnice, in sicer Mont Parnès, igralnici na Krfu in Rodosu. Takrat so bile igralnice javna podjetja, ki jih je kot klube v državni lasti upravljal grški urad za turizem (EOT) (12). Vstopnina je bila za te igralnice določena s sklepom generalnega sekretarja EOT, kot sledi (13):
-
Mont Parnès: leta 1991 je EOT določil vstopnino v višini 2 000 GRD (okoli 6 EUR) (14),
-
Krf: leta 1992 je EOT določil vstopnino v višini 1 500 GRD in jo leta 1997 prilagodil na 2 000 GRD,
-
Rodos: leta 1992 je EOT določil vstopnino v višini 1 500 GRD.
(14)
Trg je bil liberaliziran leta 1994 na podlagi zakona 2206/1994, ko se je obstoječim igralnicam v javni lasti pridružilo šest novoustanovljenih zasebnih igralnic (15). Zakon iz leta 1994 je določal izdajo skupno 14 dovoljenj za tri obstoječe igralnice v javni lasti, tj. igralnico na Rodosu, igralnico Mont Parnès in igralnico na Krfu, ter 11 zasebnih igralnic, ki naj bi se ustanovile (16). Vendar pa jih je od predvidenih 11 novih zasebnih igralnic dovoljenje prejelo samo šest, ki so začele z obratovanjem, in sicer igralnice v Halkidikiju, Lutrakiju, Solunu, Riu (Ahaja), Xanthiju (Trakija) in Syrosu (leta 1995 in 1996); preostalih pet dovoljenj je bilo preklicanih.
(15)
Člen 2(10) zakona 2206/1994 je predvideval določitev vstopnine za igralnice na določenih območjih z ministrskim odlokom; s tem sklepom bi bil določen tudi odstotek cene, ki bi predstavljal prihodek za grško državo. 16. novembra 1995 je bilo s sklepom finančnega ministra (17) določeno, da morajo od 15. decembra 1995 vsi upravljavci igralnic, za katere velja zakon št. 2206/1994, zaračunavati vstopnino (18) v višini 5 000 GRD (19) (okoli 15 EUR) (20). Sklep od upravljavcev igralnic zahteva, da plačajo 80 % nominalne vrednosti vsake vstopnice kot javno dajatev državi, medtem ko preostalih 20 %, vključno z DDV, predstavlja dohodek igralnice (21). Sklep določa, da lahko igralnice odobrijo prost vstop (22). Vendar pa morajo igralnice ne glede na to, koliko zaračunavajo potrošnikom, 80 % regulirane cene plačati državi (23). Sklep določa, da morajo igralnice plačevati dajatve na mesečni osnovi (24). Določa tudi posebne popuste za vstopnice, ki so veljavne 15 ali 30 dni (25).
(16)
Vse nove zasebne igralnice, ustanovljene od leta 1995 na podlagi zakona 2206/1994, uporabljajo ministrski odlok iz leta 1995 in zaračunavajo 15 EUR za vstopnino - kot splošno pravilo, kakor je razloženo v prejšnjem odstavku - z edino izjemo igralnice v Solunu, kot je podrobno razloženo v nadaljevanju.
(17)
Vendar pa so igralnice v državni lasti, tj. igralnica Mont Parnès ter igralnici na Krfu in Rodosu, še naprej delovale kot klubi EOT (26) in niso uporabljale zakonodaje iz leta 1994 in 1995 do izdaje dovoljenj, predvidenih z zakonom 2206/1994.
(18)
Iz opažanj in razlag nacionalnih pravil, ki so jih predložili grški organi, Komisija razume, da je sistem v praksi deloval na naslednji način.
(19)
Grški organi so pojasnili, da delovanje igralnic v Grčiji na splošno ureja zakon 2206/1994. Posebne določbe, ki veljajo za javne igralnice, ki so obstajale pred sprejetjem zakona 2206/1994, se štejejo za izjeme od uporabe splošnih določb zakona (in izvedbenega ministrskega odloka iz leta 1995) do privatizacije teh igralnic in izdaje dovoljenj, ki jih predvideva zakon.
(20)
Do datuma izdaje dovoljenja na podlagi zakona 2206/1994 se zato ministrski odlok iz leta 1995 ni uporabljal za javne igralnice niti glede standardne vstopnine v višini 15 EUR niti glede zahteve po nakazilu 80 % te cene državi. Javne igralnice so začele teh 80 % plačevati šele po izdaji dovoljenj, predvidenih z zakonom 2206/1994 (glej odstavek 23 in naslednje). Vendar ker se je za že obstoječe sklepe EOT o določitvi vstopnine v višini 6 EUR štelo, da predstavljajo posebno izjemo (že obstoječa posebnost), ki ni bila spremenjena s splošnimi določbami zakona 2206/1994 in ministrskim odlokom iz leta 1995, je vstopnina za javne igralnice izjemoma ostala 6 EUR in te igralnice so plačevale samo 80 % od 6 EUR. Sklepi EOT se niso uporabljali šele po privatizaciji, ko igralnice niso bile več v celoti v lasti države. Šele takrat so začele igralnice zaračunavati standardno vstopnino v višini 15 EUR in prevzele zakonsko odgovornost za plačilo 80 % od 15 EUR kot dajatve državi.
(21)
Čeprav se zdi, da bi to moralo biti pravilo, se je pojavila izjema v primeru delne privatizacije igralnice Mont Parnès, potrjene z zakonom 3139/2003 (ki je pozneje uvedel tudi ureditev za privatizacijo igralnice na Krfu): navedeni zakon je izrecno navajal, da vstopnina za igralnico Mont Parnès ostane 6 EUR.
(22)
Leta 2000 je EOT kot upravljavca igralnice na Krfu in igralnice Mont Parnès nadomestila družba Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis (grška družba za razvoj turizma, v nadaljnjem besedilu: ETA), ki je bila v celoti v lasti grške države, od konca leta 2000 do leta 2003, ko so bila igralnicama izdana dovoljenja na podlagi zakona 2206/1994, pa se je ETA začela sprva prostovoljno in kasneje v skladu s členom 24 zakona 2919/2001 postopoma prilagajati zahtevam, določenim za igralnice z zakonom 2206/1994, da bi igralnici, ki sta bili prej kluba v javni lasti, pripravila za popolno licenciranje in privatizacijo (27). V tem prehodnem obdobju je ETA nakazovala državi 80 % od cene vstopnic za igralnico Mont Parnès in igralnico na Krfu v višini 6 EUR.
(23)
Leta 2003 je bila igralnica Mont Parnès, ki je bila v javni lasti, preoblikovana v delniško družbo in 49 % njenega kapitala je bilo prodanih zasebnemu sektorju (28). Dovoljenje za igralnico Mont Parnès, predvideno z zakonom 2206/1994, je bilo izdano leta 2003 na podlagi zakona 3139/2003 (člen 1(1)). Isti zakon je ohranjal vstopnino za igralnico Mont Parnès v višini 6 EUR (člen 1(1)(vii)).
(24)
Enako je bilo v primeru igralnice na Krfu dovoljenje, predvideno z zakonom 2206/1994, družbi ETA izdano leta 2003 na podlagi zakona 3139/2003 (člen 1(3)), tako da ga je ETA lahko vključila v kasnejšo privatizacijo. Ista določba je navajala, da bo vstopnina za igralnico na Krfu določena z novim ministrskim odlokom, kar je pomenilo, da se ministrski odlok iz leta 1995 ni uporabljal. Po informacijah Komisije ni bil nikoli izdan noben nov ministrski odlok in igralnica na Krfu je še naprej zaračunavala 6 EUR vse do privatizacije avgusta 2010, ko je začela uporabljati ceno v višini 15 EUR (29).
(25)
V primeru igralnice na Rodosu je bilo dovoljenje, predvideno z zakonom 2206/1994, izdano leta 1996 z ministrskim odlokom Τ/633 z dne 29. maja 1996. Vendar pa je igralnica še naprej zaračunavala znižano vstopnino in jo spremenila na 15 EUR šele po svoji privatizaciji aprila 1999: do svoje privatizacije je delovala pod nadzorom EOT, nato pa je uporabljala sklep EOT iz leta 1992, ki je določal vstopnino za igralnico na Rodosu v višini 1 500 GRD (30).
(26)
Zasebna igralnica v Solunu je bila ustanovljena in je prejela dovoljenje na podlagi zakona 2206/1994 leta 1995 (31). Vseskozi je zaračunavala znižano vstopnino v višini 6 EUR, ki sta jo uporabljali javni igralnici (igralnica Mont Parnès in igralnica na Krfu), na podlagi zakonodajnega odloka 2687/1953 (32), ki določa, da za podjetja, ustanovljena s tujimi naložbami, veljajo vsaj tako ugodni pogoji, kot veljajo za druga podobna podjetja v državi (33). Ko je bila na določeni točki izpostavljena ta težava, je direktor igralnice (tj. Hyatt Regency) zahteval, da se vstopnina za igralnico v Solunu določi na isti stopnji kot za igralnico Mont Parnès, tj. 6 EUR. Po pridobljenem mnenju državnega pravnega sveta (mnenje 631/1997/ES) je bila ta zahteva sprejeta. Po izdaji dovoljenja leta 1995 je za igralnico v Solunu začela veljati zahteva po nakazilu 80 % nominalne vrednosti vstopnic državi (34).
III. RAZLOGI ZA ZAČETEK PREISKAVE
(27)
Komisija je začela formalni postopek preiskave iz člena 108(2) PDEU, ker je imela resne pomisleke v zvezi z obstojem diskriminacijske davčne obravnave nekaterih posebej določenih igralnic v Grčiji, ki so koristile ugodnejše davčne ureditve kot druge igralnice v državi.
(28)
Komisija je menila, da zadevni ukrep odstopa od splošnih zakonov, ki določajo običajne stopnje dajatev na vstopnine za igralnice, in s tem izboljšuje konkurenčni položaj upravičencev.
(29)
Sporni ukrep naj bi predstavljal izgubo javnega prihodka za grško državo in zagotavljal prednost igralnicam z nižjimi cenami. Na trditev grških organov, da je neposredni upravičenec nižje vstopnine stranka, je Komisija odgovorila, da subvencija za potrošnike lahko pomeni državno pomoč za podjetje, če je pogojena z uporabo določenega blaga ali storitve, ki ga zagotavlja to podjetje (35).
(30)
Komisija je tudi ugotovila, da ni dokazov, da bi bila stopnja obdavčitve določena glede na okoliščine posamezne igralnice (36). Komisija je začasno sklenila, da je ukrep selektiven (37).
(31)
Komisija je menila, da sporni ukrep lahko povzroči izkrivljanje konkurence med igralnicami v Grčiji ter na trgu za pridobivanje poslov v Evropi. Komisija je navedla, da v celoti spoštuje pravico držav članic, da na svojem ozemlju urejajo igralništvo v skladu s pravom EU, vendar se ni strinjala, da zadevni ukrep zaradi teh trditev ne bi mogel izkrivljati konkurence in vplivati na trgovino med državami članicami. Izvajalci v sektorju so pogosto mednarodne hotelske skupine, na katerih odločitev o naložbah bi ukrep lahko vplival, igralnice pa bi lahko v Grčijo privabljale turiste. Komisija je zato sklenila, da bi ukrep lahko izkrivljal konkurenco in vplival na trgovino med državami članicami (38).
(32)
Komisija je začasno sprejela stališče, da ukrep pomeni nezakonito pomoč, saj so ga grški organi začeli izvajati brez predhodne odobritve Komisije, in da bi bilo morda treba pomoč vrniti v skladu s členom 15 postopkovne uredbe (39).
(33)
Komisija ni navedla nobenih razlogov za domnevo, da je sporni ukrep skladen z notranjim trgom; pokazalo se je, da ukrep pomeni neupravičeno pomoč za tekoče poslovanje igralnic, ki so jim bile zagotovljene koristi (40).
(34)
Komisija je navedla, da bo morala v primeru, če se njen pomislek v zvezi z obstojem nezdružljive državne pomoči potrdi, v skladu s členom 14(1) postopkovne uredbe Grčiji odrediti, da od upravičencev izterja pomoč, razen če bi bilo to v nasprotju s splošnim načelom prava (41).
IV. PRIPOMBE, PREJETE OD GRŠKIH ORGANOV IN ZAINTERESIRANIH STRANI
(35)
Med formalnim postopkom preiskave je Komisija prejela pripombe Grčije, predstavnika Elliniko Kazino Parnithas AE (v nadaljnjem besedilu: Mont Parnès) in predstavnikov zasebne igralnice v Lutrakiju (v nadaljnjem besedilu: Loutraki).
IV.1 Pripombe Grčije in igralnice Mont Parnès
(36)
Pripombe, ki jih je predložil predstavnik upravičenke, tj. igralnice Mont Parnès, in pripombe, prejete od grških organov, so skoraj povsem enake in bodo skupaj povzete v tem oddelku.
IV.1.1 Obstoj pomoči
(37)
Grški organi in Mont Parnès zanikajo obstoj državne pomoči. Trdijo, da se država ne odreka nobenim dajatvam oziroma, tudi če se, igralnice s tem ne pridobijo nobene koristi.
(38)
Grški organi trdijo, da se razlike v cenah nanašajo samo na ureditev cen, saj povišan davek predstavlja enoten delež ustrezne cene izdanih vstopnic.
(39)
Po navedbah grških organov namen določitve vstopnine in zahtevanja plačila državi ni povečati prihodka države, ampak odvrniti osebe z nizkim dohodkom od iger na srečo. Dejstvo, da zaračunavanje vstopnine ustvarja tudi javni prihodek, ne spreminja njegove narave kot nadzornega ukrepa. Grški organi so v skladu s tem zavzeli stališče, da je zahteva, da se obiskovalcem ob vstopu v igralniške prostore igralnic izda vstopnica po določeni ceni, upravni nadzorni ukrep, ki nalaga dajatev, vendar ni v obliki davka in ga ni mogoče šteti za davčno obremenitev, kot je bilo odločeno v sodbi št. 4027/1998 državnega sveta, vrhovnega upravnega sodišča v Grčiji (42).
(40)
Glede razlik med cenami različnih igralnic Grčija trdi, da se ekonomske in socialne okoliščine različnih igralnic razlikujejo in niso primerljive. Grški organi trdijo, da je razlikovanje med cenami upravičeno zaradi javnopolitičnih razlogov: menijo zlasti, da okoliščine različnih igralnic upravičujejo in so v celoti skladne s prakso določanja različnih cen vstopnic za igralnice, ki se nahajajo blizu velikih urbanih središč in za igralnice na podeželju, kjer živi pretežno kmečko prebivalstvo, ki ima povečini nižje dohodke in stopnjo izobrazbe ter je bolj potrebno odvračanja od iger na srečo kot prebivalci urbanih območij.
(41)
Pritožnik, tj. Loutraki, je ugotovil, da je po privatizaciji igralnice na Krfu leta 2010 vstopnina narasla s 6 EUR na 15 EUR, kar je po mnenju Loutrakija v nasprotju z argumenti javne politike; grški organi so odgovorili, da oddaljen geografski položaj otoka Krf pomeni, da ne konkurira nobeni drugi grški igralnici, zato ne more izkrivljati konkurence. Grški organi so tudi trdili, da je nujno, da je vstopnina odvračilna, da se zaščiti prebivalce Krfa, saj bo sprememba pogojev poslovanja igralnice po privatizaciji neizogibno povzročila drastično povečanje časa obratovanja, splošnega obsega dejavnosti in njene privlačnosti.
(42)
Če igralnice z nižjimi cenami uživajo kakršno koli prednost, ker privlačijo več potrošnikov, grški organi in Mont Parnès nasprotujejo mnenju, da to nujno pomeni izgubo javnega prihodka. Prav tako ni gotovo, da bi v primeru, če bi bila vstopnina višja, domnevni upravičenci ustvarili večji prihodek za državo, zato je domnevna izguba prihodka hipotetična. Grški organi in Mont Parnès trdijo, da ugodnost nižje vstopnine koristi stranka in da je delež cene, ki ga obdrži igralnica, večji v igralnicah, ki zaračunavajo vstopnino v višini 15 EUR, kar predstavlja ugodnost za igralnice z višjimi cenami.
(43)
Grški organi in Mont Parnès trdijo, da ni vpliva na konkurenco ali trgovino, ker vse igralnice delujejo na lokalnem trgu. Oporekajo možnosti konkurence z drugimi oblikami iger na srečo, ki je navedena v odločitvi o začetku postopka, in poudarjajo, da so internetne igre na srečo v Grčiji nezakonite.
(44)
Grški organi in Mont Parnès trdijo, da četudi bi bilo sprejeto, da bi znižana vstopnina v višini 6 EUR lahko vplivala ali je vplivala na odločitev tuje družbe za naložbo v igralnico v Grčiji, bi imela tuja družba še vedno možnost, da uporabi zakonodajni odlok 2687/1953, kot je storila družba Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloniki) AE v primeru igralnice v Solunu.
(45)
Pritožnik zatrjuje, da lahko upravičenci omogočijo prost vstop, vendar morajo še vedno plačati 80 % dajatve, kar po njegovih besedah zelo jasno kaže, da ukrep pomeni državno pomoč; grški organi odgovarjajo, da je taka praksa izjema, saj igralnice uporabljajo to možnost za nudenje brezplačne vstopnine predvsem VIP gostom in slavnim osebam, ter da je ta praksa v nasprotju z davčnim pravom (zakonom 2238/1994), saj plačilo 80 % cene vstopnice državi iz lastnih sredstev podjetja ni priznano kot produktiven izdatek in ga ni mogoče odšteti od prihodka družbe, tako da družba, ki izvaja tako prakso, ustvarja znatno davčno obremenitev.
(46)
Organi in Mont Parnès so Komisijo opozorili tudi na druge razlike med igralnicami, za katere veljajo različni davčni in ureditveni ukrepi. Navajajo, da te razlike zagotavljajo prednost pritožniku, tj. Loutrakiju, in izničijo prednosti, ki jih imajo upravičenci zaradi nižje vstopnine. Vse igralnice plačujejo del letnega bruto dobička državi, vendar Loutraki v skladu z zakonom plačuje manjši delež kot druge igralnice. Komisija zlasti poudarja, da če dejansko obstajajo drugi ukrepi, ki jih navajajo grški organi in Mont Parnès, ti lahko predstavljajo ločen ukrep pomoči v korist Loutrakija, če so izpolnjeni vsi pogoji veljavne zakonodaje EU o državni pomoči. Vendar pa se v vsakem primeru razlikujejo od zadevnega ukrepa in ne spadajo na področje uporabe tega sklepa.
(47)
Grčija je navedla, da razmišlja o možnosti spremembe svoje politike določanja cen za igralnice, da bi odpravila diskriminacijo med njimi. Vendar pa Komisije še ni obvestila o izvajanju kakršne koli take spremembe.
(48)
Grški organi in Mont Parnès niso predložili nobenih pripomb glede združljivosti in zakonitosti katere koli pomoči.
IV.1.2 Določitev višine pomoči in njena izterjava
(49)
Poleg tega grški organi in Mont Parnès trdijo, da četudi bi se ugotovilo, da zadevni ukrep pomeni nezakonito in nezdružljivo državno pomoč, bi bilo vračilo te pomoči v nasprotju z dvema načeloma:
-
Bilo bi v nasprotju z načelom razumnih pričakovanj državljanov. Vprašanje vstopnine za igralnice in predvsem obseg, v katerem bi morala biti vstopnina finančna obremenitev za igralnice, je obravnaval državni svet pred približno 15 leti (43). Državni svet je v skladu z nacionalno zakonodajo odločil, da vstopnina ni v obliki davka, kar je posredno pokazalo, da ne predstavlja finančne obremenitve za igralnice. Upravičene igralnice bi tako lahko razumno ukrepale na podlagi predpostavke, da državna pomoč ne izhaja iz razlik med temi cenami, ki se v skladu z nacionalno zakonodajo niso štele za ekonomsko obremenitev.
-
Bilo bi v nasprotju z načelom, da se pravice ne sme zlorabljati. Grški organi in Mont Parnès trdijo, da je Loutraki zato, ker je pri Komisiji vložil pritožbo šele petnajst let po sprejetju zadevnega ukrepa (leta 1995), zlorabljal svojo pravico, da zaprosi Komisijo, da brani njegove interese in pravice v skladu s pravili o državni pomoči iz PDEU.
(50)
Glede izračuna zneska, ki ga je treba vrniti, so grški organi in Mont Parnès izpodbijali izračun, ki ga je predlagal Loutraki in po katerem se razlika v davku na stranko, ki ga plačujejo igralnice z višjimi in nižjimi cenami, pomnoži s številom strank. Trdijo, da je izračun pomanjkljiv in arbitraren, saj ni nujno, da bi imele domnevne upravičene igralnice, tj. igralnica Mont Parnès ter igralnici v Solunu in na Krfu (44), ob višjih cenah vstopnic enako število strank.
IV.2 Pripombe, ki jih je predložil Loutraki
(51)
Loutraki trdi, da ukrep, določen v nacionalni zakonodaji, pomeni davčno diskriminacijo v korist nekaterih igralnic, v kolikor se enotna dajatev na vstopnine v višini 80 %, ki jo je treba plačati državi, uporablja za različne davčne osnove, tj. dve različni ceni vstopnic, ki jih je določila država. Vstopnina za upravičene igralnice je znatno nižja od cene za druge igralnice (6 EUR namesto 15 EUR), kar predstavlja izgubo prihodka za državo in zaradi izkrivljanja konkurence, ki jo povzroča, pomeni državno pomoč.
(52)
Loutraki nadalje trdi, da ukrep ni objektivno utemeljen, saj je uvedba nižje cene za vstopnino za upravičene igralnice dejansko v nasprotju s socialnim ciljem ter z upravičenostjo in značilnostmi določanja višine vstopnine za igralnice, ki je bilo obravnavano v sodbi državnega sveta št. 4027/1998. Loutraki navaja, da ni mogoče razumno trditi, da je upravni nadzor in socialno zaščito mogoče doseči z zaračunavanjem različnih cen za vstopnice - v igralnici Mont Parnès, ki je od središča Aten oddaljena samo okoli 20 km, je vstopnina 6 EUR, medtem ko je cena v igralnici v Lutrakiju, ki se nahaja okoli 85 km od središča Aten, 15 EUR; v igralnici v Solunu, ki je od središča mesta oddaljena samo okoli 8 km, je vstopnina 6 EUR, medtem ko znaša vstopnina v igralnici v kraju Halkidiki, okoli 120 km od središča Soluna, 15 EUR.
(53)
Loutraki ugotavlja, da je Grčija predhodno trdila, da so znižano vstopnino v višini 6 EUR upravičevale posebne okoliščine vseh upravičenih igralnic, kar se nanaša predvsem na geografski položaj (ki je določal nekatere ekonomske, socialne, demografske in druge posebne značilnosti), vendar pa je igralnica na Krfu po privatizaciji avgusta 2010 začela zaračunavati 15 EUR, ne da bi pojasnila, zakaj posebne okoliščine ne veljajo več.
(54)
Glede določitve višine zneska za vračilo Loutraki meni, da je zadevni znesek razlika davka, obračunanega na stranko, pomnožena s številom strank v upravičenih igralnicah.
(55)
Glede ločenih ukrepov, ki sta jih navedla Grčija in Mont Parnès in ki po njunem mnenju zagotavljajo koristi Loutrakiju, predvsem domnevnega plačevanja manjšega deleža letnega bruto dobička, Loutraki trdi, da v skladu z ločenim sporazumom z organi v praksi plačuje enak znesek kot konkurenti.
V. OCENA
(56)
Zadevni ukrep obsega davčno diskriminacijo v korist nekaterih igralnic, ki so jo grški organi začeli izvajati s sočasno uporabo številnih določb (45), ki določajo enotno dajatev v višini 80 % vstopnine za igralnice in različne regulirane cene za igralnice v javni in zasebni lasti, in sicer 6 EUR za igralnice v javni lasti in 15 EUR za igralnice v zasebni lasti, s čimer postavljajo igralnice v zasebni lasti v podrejen konkurenčni položaj (46).
V.1 Obstoj državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU
(57)
Da bi ugotovila, ali ukrep pomeni državno pomoč iz Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU), mora Komisija oceniti, ali izpolnjuje pogoje iz člena 107(1) te pogodbe. Člen 107(1) navaja, da „razen če Pogodbi ne določata drugače, je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami“.
(58)
Komisija bo ustrezno ocenila, ali sporni ukrep izpolnjuje vse štiri zahtevane pogoje, da bi lahko pomenil državno pomoč v smislu člena 107(1).
V.1.1 Selektivna prednost
(59)
Da bi ukrep pomenil državno pomoč, mora upravičencem nuditi ugodnost oprostitve dajatev, ki običajno bremenijo njihov proračun.
(60)
Grški organi so trdili, da ukrep ne sodi v področje uporabe pravil o državni pomoči, ker je stopnja prispevka, ki ga morajo vse igralnice, ki delujejo v Grčiji, plačevati državi, enotna in znaša 80 % vrednosti vsake vstopnice, medtem ko element razlikovanja pri obravnavanju izhaja iz politike določanja cen, določene v letih 1994 in 1995 z zakonodajo, ki je na podlagi zakona 2206/1994 določila vstopnino za igralnice na 15 EUR.
(61)
Grški organi so tudi trdili, da je vstopnina samo upravni nadzorni ukrep in po svoji naravi ni davek, saj ima določanje višine vstopnine za igralnice v skladu s sodbo št. 4025/1998 državnega sveta socialni značaj in ni davčni ukrep.
(62)
Treba je predvsem poudariti, da določanja cen v skladu z zakonom 2206/1994 ni mogoče enostavno opisati kot značilne politike določanja cen, saj se zdi, da lahko vse igralnice prosto zaračunajo potrošnikom nižjo vstopnino ali celo odobrijo prost vstop, čeprav v vseh primerih za njih velja obveznost plačila 80 % vrednosti izdanih vstopnic državi, ne glede na to, kaj je bilo dejansko zaračunano potrošniku.
(63)
V vsakem primeru pri uporabi pravil EU o državni pomoči ni pomembno, ali je zadevni ukrep davek ali ukrep določanja cen, saj se člen 107 uporablja za pomoč „v kakršni koli obliki“, ki zagotavlja ugodnost. Dejstvo, da njegov osnovni cilj ni ustvariti davčni prihodek, samo po sebi ne zadostuje, da se tak ukrep ne bi štel za državno pomoč.
(64)
Četudi se priznava, da ima lahko določanje višine vstopnine za igralnice socialni cilj, je treba vprašanje, ali pomeni korist, ki pomeni državno pomoč, oceniti v smislu učinkov na posamezna podjetja, da se določi, ali nekatera podjetja prispevajo manj k javnemu prihodku. Glede na to, da je bila izjema od uporabe splošne vstopnine v višini 15 EUR odobrena individualno nekaterim igralnicam in zlasti da je treba državi plačati dajatev v višini 80 % na podlagi nižje cene, ki jo te igralnice morajo zaračunati (načeloma, glej zgoraj), je tem igralnicam zagotovljena korist.
(65)
Komisija priznava pravico držav članic, da opredelijo ukrep kot davčni ukrep ali kako drugače v skladu z njihovo nacionalno zakonodajo. Ocena Komisije nikakor ni namenjena razlagi nacionalne zakonodaje. Vendar pa je učinek tega ukrepa ta, da omogoča redno plačevanje 80 % cene vsake vstopnice, ki jo izda vsaka igralnica, državi. Poleg tega Komisija navaja, da je treba v skladu z nacionalno zakonodajo (zlasti zakonom 2206/1994 in ministrskim odlokom iz leta 1995) dolgovane zneske plačati pri ustreznem davčnem uradu (47). Ker to ne vpliva na opredelitev ukrepa po nacionalni zakonodaji, Komisija ugotavlja, da ima ukrep podobne učinke kot davčni ukrep. V skladu s tem bo Komisija izključno za namene tega sklepa in ocene v skladu z zakonodajo EU o državni pomoči v tem sklepu ukrep imenovala „davčni ukrep“, „davek“ ali „obdavčitev“.
(66)
Zadevni ukrep, tj. davčna diskriminacija, ki jo ustvarja skupni učinek enotnega davka na vstopnino, ki se uporablja za različne regulirane vstopnine, zagotavlja igralnicam v Grčiji, ki so v lasti države, prednost pred tistimi v zasebni lasti. Skupni učinek obeh državnih ukrepov je, da medtem ko morajo igralnice v zasebni lasti plačevati državi davek na vstopnino v višini 12 EUR na osebo (80 % od 15 EUR), igralnice, ki so v lasti države, plačujejo samo 4,80 EUR (80 % od 6 EUR) (48).
(67)
S tem ukrepom grška država razbremeni javne igralnice bremena, ki bi ga sicer morale nositi, če bi bila obdavčitev nediskriminacijska in konkurenčno nevtralna. Nediskriminacijska in konkurenčno nevtralna obdavčitev je bila v Grčiji načeloma vzpostavljena z zakonom 2206/1994 o ustanovitvi, organizaciji, delovanju in nadzoru igralnic, ki določa vstopnino v višini 15 EUR in davek, ki ga je treba plačati državi v višini 80 % te stopnje. Vendar pa grška država ni uporabljala tega nediskriminacijskega in konkurenčno nevtralnega sistema obdavčitve za javne igralnice (ali zasebno igralnico v Solunu, ki se obravnava enako) in je igralnicam namesto tega dovoljevala, da so plačevale davek na vstopnino v višini samo 4,80 EUR: s tem je dajala prednost tem podjetjem. Te igralnice so morale plačevati manjši davek na osebo od svojih skupnih prihodkov. Njihov skupni prihodek ne vključuje samo prihodka od vstopnin (izključno od cene vstopnic), temveč tudi od njihovih drugih virov dohodka, kot so igre na srečo, nastanitve, storitve bara in restavracije, predstave itd.
(68)
Po ustaljeni sodni praksi pojem pomoči ne obsega samo pozitivnih dejanj, ampak tudi ukrepe, ki v različnih oblikah zmanjšujejo obremenitve, ki so jim praviloma podvržena podjetja, in ki tako ne pomenijo subvencije v strogem smislu te besede, vendar so jim po naravi in učinku enaki (49). Taka prednost se lahko zagotovi z različnimi vrstami znižanja davčne obremenitve podjetja, vključno z znižanjem davčne osnove.
(69)
V tem primeru so igralnica na Krfu, igralnica Mont Parnès in igralnica v Solunu (ter do leta 1999 tudi igralnica na Rodosu) (50) deležne koristi, podobne znižanju davčne osnove, saj, kot je bilo pojasnjeno, za te igralnice obstajajo posebne določbe, v skladu s katerimi je davek, ki ga plačujejo na osebo, določen na stopnji, ki je nižja od stopnje za druge igralnice.
(70)
Grški organi so ugotovili, da je neposredni upravičenec nižje davčne obremenitve stranka. Vendar čeprav bi bilo mogoče trditi, da so stranke deležne tudi ugodnosti zaradi znižane davčne obremenitve na vstopnino, saj plačajo nižjo skupno ceno, to ne preprečuje zagotavljanja prednosti zadevnim podjetjem, v tem primeru upravičenim igralnicam, saj plačujejo nižji davek na stranko.
(71)
V davčnih primerih se je izkazalo, da oprostitev davkov, ki jih nominalno plača potrošnik, vendar pobere ponudnik storitev, lahko pomeni državno pomoč, kar velja tudi za druge spodbude potrošnikom za nakup določenega blaga in storitev (51).
(72)
V skladu s preteklo prakso Komisija meni, da znižanja davkov na potrošnike lahko pomenijo državno pomoč za podjetja, če je znižanje pogojeno z uporabo določenega blaga ali storitev, ki jih zagotavlja določeno podjetje (52). Tako argument, da je neposredni upravičenec stranka, ni ovira za ugotovitev državne pomoči.
(73)
Poleg tega je glede na običajno poslovno prakso igralnic v Grčiji, da se odrečejo ceni vstopnice, čeprav državi plačajo davek na vstopnino (80 % nominalne vrednosti vstopnice), prednost, dodeljena javnim igralnicam z davčno diskriminacijo, celo večja, saj so stroški sprejema stranke precej višji za zasebne igralnice, kjer je davek, ki ga je treba plačati za vstopnino, 12 EUR, kot za javne igralnice, ki morajo financirati samo 4,80 EUR od skupnega prihodka svojega poslovanja.
(74)
Grški organi trdijo, da je praksa omogočanja prostega vstopa v upravičene igralnice ob določenih dnevih v tednu zgolj izjema. Vendar pa je izrecno določena v nacionalni zakonodaji (ministrski odlok iz leta 1995). Grčija je trdila, da je ta praksa rezervirana za VIP goste ali slavne osebe, vendar ima Komisija dokaze v obliki javno dostopnih informacij, kot so letaki za prost vstop v časopisih in na internetu, ki dokazujejo, da je prost vstop ob določenih dnevih v tednu, vsak teden, omogočen vsem strankam in da je to običajna praksa (igralnica v Solunu je na primer na svoji spletni strani oglaševala, da omogoča prost vstop od nedelje do četrtka) (53). Tako se zdi, da med upravičenimi igralnicami praksa prostega vstopa ni izjema.
(75)
Grčija trdi, da je ta praksa v nasprotju z nacionalno davčno zakonodajo; Komisija poudarja, da je dovoljenje za omogočanje prostega vstopa izrecno določeno v nacionalni zakonodaji v zvezi z igralnicami in upravičenci ga očitno izkoriščajo.
(76)
Grčija trdi, da 80 % cene vstopnice, ki jih igralnica plača državi iz lastnih sredstev, ni priznanih kot produktivni izdatek in ga po grški davčni zakonodaji ni mogoče odšteti od prihodkov igralnice, tako da se igralnica, ki izvaja to prakso, izpostavlja znatni davčni obremenitvi. Komisija ugotavlja, da taka obrazložitev dejansko podpira trditev pritožnika, da si zasebna igralnica zaradi znatne davčne obremenitve, ki je posledica plačevanja davka iz lastnega prihodka, dejansko ne more privoščiti, da bi odobrila prost vstop; tako podpira trditev, da je igralnicam z nižjimi cenami dodeljena prednost.
(77)
Grčija tudi trdi, da ker igralnice ohranijo 20 % neenotne vstopnine, je prednost zagotovljena igralnicam, ki zaračunavajo višjo ceno, ki zagotavlja čisti prihodek v višini 3 EUR, medtem ko javne igralnice prejmejo 1,20 EUR. Ta trditev je zavajajoča, saj ne upošteva dveh dejstev, ki sta bistvenega pomena za pravilno razumevanje resničnih protikonkurenčnih učinkov ukrepa. Po drugi strani pa so zaradi dejstva, da so organi za nekatere igralnice določili nižje cene vstopnic, vključno z davkom na vstopnino, te igralnice bolj privlačne za stranke in to (i) odvrača zahtevo od vzorca, ki bi prevladal, če bi igralnice konkurirale samo na podlagi svojih lastnih prednosti, individualnega obsega in kakovosti nudenih storitev, ter (ii) ob enakih pogojih umetno povečuje njihovo število obiskovalcev. Po drugi strani, kot je bilo pojasnjeno, je prihodek od vstopnin samo majhen del skupnih prihodkov, ki ga stranka igralnice ustvari za podjetje in od katerega mora igralnica plačati davek na vstopnino.
(78)
Dejstvo, da davčna diskriminacija zagotavlja prednost, priznavajo tudi ustrezne nacionalne določbe. Kot so poročali grški organi, je igralnici v Solunu dovoljeno, da zaračunava nižjo vstopnino in da plačuje nižji davek na podlagi zakonodajnega odloka iz leta 1953, po katerem so podjetja, ustanovljena s tujim kapitalom, upravičena do najugodnejše obravnave, ki so je deležna domača podjetja. Čeprav grški organi menijo, da zadevna shema ni koristna, kljub temu uporabljajo to zakonodajo za igralnico v Solunu z utemeljitvijo, da predstavlja najugodnejšo obravnavo, zagotovljeno domačim podjetjem, v nasprotju z bolj zahtevno, ki se uporablja za druge zasebne igralnice.
(79)
Prav tako so grški organi in Mont Parnès opozorili na druge razlike med igralnicami v smislu davka ali ureditvenih ukrepov, ki po njihovem mnenju zagotavljajo korist pritožniku, tj. Loutrakiju, in tako izničijo vse prednosti, ki jih uživajo upravičenci zaradi nižje cene vstopnine (54); Komisija ugotavlja, da trditve, da bi bilo treba en ukrep (razliko v splošni obdavčitvi) izravnati z drugim (razliko med cenami vstopnic in posebnim davkom na te vstopnice), ni mogoče sprejeti kot argumenta za stališče, da zadevni ukrep ne pomeni pomoči. V vsakem primeru, kot je bilo že navedeno, se ti vidiki razlikujejo od zadevnega ukrepa in ne spadajo v področje uporabe tega sklepa (glej uvodno izjavo 46).
(80)
Komisija je sklenila, da zadevni ukrep, tj. davčna diskriminacija, ustvarjena s skupnim učinkom enotnega davka na vstopnino, ki se uporablja za neenake regulirane cene, zagotavlja korist igralnicam z nižjimi cenami vstopnin.
V.1.2 Državna sredstva in pripisljivost ukrepa državi
(81)
Zgoraj navedeno korist je mogoče pripisati državi in se financira iz državnih sredstev.
(82)
Kot je bilo pojasnjeno, je davčna diskriminacija posledica vrste upravnih aktov, odlokov in uredb, ki jih je sprejela grška država, vključno zlasti z: zakonom 2206/1994; ministrskim odlokom iz leta 1995; zakonom 3139 z dne 30. aprila 2003; zakonodajnim odlokom 2687/1953; sklepi generalnega sekretarja EOT (ki upravlja javne igralnice), izdanimi v skladu z zakonom 1624/1951 in odlokom 4109/1960, tj. sklepom EOT 535633 z dne 21. novembra 1991, ki določa vstopnino za igralnico Mont Parnès v višini 2 000 GRD, in sklepom EOT 508049 z dne 24. marca 1992, ki določa vstopnino za igralnici na Krfu in Rodosu v višini 1 500 GRD (v primeru igralnice na Krfu je cena v skladu s sklepom 532691 z dne 24. novembra 1997 prilagojena na 2 000 GRD); ter dovoljenji, izdanimi vsem igralnicam na podlagi nacionalne zakonodaje, ki potrjujejo ustrezno vstopnino in obveznost plačila 80 % cene, ki velja za posamezno igralnico.
(83)
Poleg tega se davčna diskriminacija financira iz državnih sredstev. Če se država odreče prihodkom, ki bi jih zbrala od podjetja v normalnih okoliščinah, se zadevni ukrep financira iz državnih sredstev.
(84)
V davčnem smislu korist, zagotovljena javnim igralnicam, v tem primeru izhaja iz umetnega zmanjšanja davčne osnove, na kateri je odmerjen 80-odstotni davek na vstopnino, s splošne nominalne vrednosti vstopnice 15 EUR na 6 EUR za javne igralnice.
(85)
Sodišče je odločilo, da tako diskriminacijsko znižanje davčne osnove vodi v izgubo davčnega prihodka države, ki je enaka porabi državnih sredstev za namene člena 107(1) PDEU (55). V splošnem se v obravnavanem primeru grška država odreka davčnemu prihodku od javnih igralnic, ki znaša 7,20 EUR na vstopnino, kar pomeni razliko med davkom v višini 12 EUR na vstopnino, ki ga državi plačujejo zasebne igralnice, in davkom v višini 4,80 EUR na vstopnino, ki ga državi plačujejo javne igralnice. Vendar pa je treba pri ocenjevanju koristi, zagotovljene vsakemu upravičencu, upoštevati določene prilagoditve (podrobneje razložene v oddelku V.4, tj. „Določitev višine pomoči in njena izterjava“: zlasti se je pokazalo, da igralnica Mont Parnès in igralnica na Krfu do leta 2000 državi nista plačali nobenega davka na vstopnino, tako da je v tem primeru korist enaka davku v višini 12 EUR na vstopnino, ki ga državi plačujejo zasebne igralnice).
(86)
Grčija je trdila, da ker lahko igralnice, ki zaračunavajo nižjo ceno, s tem privabijo več strank, ni nujno, da se država odreče prihodku. Grčija meni, da zato ukrep ne pomeni državne pomoči.
(87)
Kot je navedeno v odločitvi o začetku postopka, Komisija ne sprejme tega argumenta in v skladu s svojo predhodno prakso meni, da dejstvo, da lahko znižanje davka pri nekaterih davkoplačevalcih povzroči povečanje splošne stopnje prihodka, ustvarjenega s tem davkom, ne pomeni nujno, da ukrep ni financiran iz državnih sredstev (56).
(88)
Trditev grških organov je zmotna, saj je merilo, po katerem preskušajo učinke davčne diskriminacije na državni proračun, pristransko, ker je korist sestavni del ukrepa. Pri svoji obrazložitvi so grški organi upoštevali dinamičen učinek znižanja cene, ki bi lahko povečal povpraševanje in s tem pobrani davek, saj je pobrani davek sorazmeren s številom vstopnic. Vendar je ta primerjava napačna, saj korist ustvarja to neenakost, tj. dejstvo, da obstaja nižja cena in s tem nižja davčna obremenitev na vstopnino, kar povečuje povpraševanje.
(89)
V vsakem primeru grški organi niso zagotovili nobenega dokaza, da vzorec neenakih cen povečuje kolikor je mogoče skupni davčni prihodek od davka na vstopnino, ki se zaračunava igralnicam. Če bi Komisija sledila obrazložitvi, da znižanje cene vstopnine na 6 EUR ustvarja povečanje pobranega davka, bi se davčni prihodek še bolj povečal, če bi bila cena vseh vstopnic 6 EUR v vseh igralnicah, javnih in zasebnih, kar je v nasprotju z grško trditvijo, da se ta točka doseže kot rezultat davčne diskriminacije, ki izhaja iz neenakih cen.
(90)
V skladu s tem se domnevna korist financira iz državnih sredstev.
V.1.3 Selektivnost
(91)
Da bi ukrep pomenil državno pomoč, mora biti v skladu s členom 107(1) PDEU specifičen ali selektiven tako, da daje prednost „nekaterim podjetjem ali proizvodnji določenega blaga“.
(92)
V skladu s sodno prakso Sodišča (57)„glede presoje pogoja selektivnosti, ki je sestavni del pojma državne pomoči, iz ustaljene sodne prakse izhaja, da člen 87(1) ES [zdaj člen 107(1) PDEU] predpisuje, da se v okviru določenega pravnega sistema ugotovi, ali nacionalni ukrep lahko daje prednost ‚posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga‘ v primerjavi z drugimi, ki so glede na cilje, ki jih ta ureditev zasleduje, v dejansko in pravno primerljivem položaju“ (58). Sodišče je večkrat odločilo, da člen 107(1) PDEU ne razlikuje med vzroki oziroma cilji državne pomoči, ampak jih določa glede na njihove učinke (59). Glede na lastno prakso Komisije in sodno prakso EU v davčnih zadevah lahko navedena selektivna prednost izhaja iz izjeme od davčnih predpisov zakonske, nadzorne ali upravne narave, ali iz diskrecijske prakse s strani davčnih organov. Vendar pa je mogoče selektivno naravo ukrepa upravičiti z „naravo ali splošno shemo sistema“ in v tem primeru se lahko šteje, da ukrep ne pomeni državne pomoči (60).
(93)
Prvič, Komisija ugotavlja, da je splošni davčni sistem v zadevnem primeru sistem, ki načeloma velja za vse igralnice in ki je določen z zakonom 2206/1994 in izvedbenim ministrskim odlokom iz leta 1995 (kar so potrdili grški organi, glej uvodno izjavo 19).
(94)
Drugič, Komisija ugotavlja, da zadevni ukrep pomeni odmik od splošnega davčnega sistema. Kot so potrdili grški organi, se posebne določbe, ki veljajo za javne igralnice (in zasebno igralnico v Solunu), štejejo za izjeme od splošnih določb zakona 2206/1994 in izvedbenega ministrskega odloka iz leta 1995 (glej uvodno izjavo 19 in naslednje).
(95)
Komisija poudarja, da zahteva po plačilu 80 % vstopnine do leta 2003 ni veljala za igralnico Mont Parnès in igralnico na Krfu. Kot je bilo ugotovljeno, je zahteva začela veljati za igralnici v Solunu in na Rodosu, ko jima je bilo izdano dovoljenje na podlagi zakona 2206/1994, in sicer igralnici v Solunu leta 1995 in igralnici na Rodosu leta 1996. Vstopnina je v igralnici Mont Parnès in igralnici v Solunu ostala 6 EUR vse do danes, v igralnici na Krfu do njene privatizacije avgusta 2010, v igralnici na Rodosu pa do privatizacije leta 1999. Vendar sta bili zahteva po plačilu 80 % in zahteva po vstopnini v višini 15 EUR za druge igralnice zavezujoči od leta 1995 in sta se tako tudi uporabljali.
(96)
Komisija zato meni, da je ukrep selektiven.
(97)
Tretjič, Komisija ugotavlja, da je selektivni značaj ukrepa mogoče upravičiti z „naravo ali splošno shemo sistema“, torej z obsegom, v katerem izjeme pri davčnem sistemu ali razlikovanja v sistemu izhajajo neposredno iz osnovnih ali vodilnih načel sistema v zadevni državi članici (to je tretji korak pri analizi selektivnosti). Komisija v skladu z uveljavljeno sodno prakso Sodišča meni, da ukrepi, ki uvajajo razlikovanje med podjetji, ne pomenijo državne pomoči, če to razlikovanje izhaja iz narave in splošne sheme davčnega sistema, katerega del so (61). Ta utemeljitev na podlagi narave ali splošne strukture davčnega sistema odraža usklajenost določenega davčnega ukrepa z interno logiko davčnega sistema na splošno. Vendar sta praksa Komisije in sodna praksa Sodišča zavzeli zelo restriktiven pristop k tovrstni utemeljitvi. Razlogi morajo izhajati iz davčnega sistema.
(98)
Grški organi so navedli, da se okoliščine posameznih igralnic razlikujejo in da je višina vstopnine določena v skladu z okoliščinami ob upoštevanju cilja odvračanja oseb z nizkim dohodkom od igranja iger na srečo.
(99)
Komisija ne more sprejeti teh argumentov. Trditev, da je višina vstopnine določena in upravičena glede na okoliščine vsake posamezne igralnice ob upoštevanju cilja odvračanja oseb z nizkim dohodkom od igranja iger na srečo, ni skladna z dejstvom, da sta igralnica Mont Parnès in igralnica v Solunu, ki zaračunavata vstopnino v višini 6 EUR, blizu najgosteje naseljenih območij. Prav tako ni skladna z določbo, ki izrecno omogoča sprejem strank v igralnico brez plačila vstopnine, če se 80 % vstopnine kljub temu nakaže državi.
(100)
Komisija tudi ugotavlja, da ni jasno, zakaj je ta nižja cena potrebna v primeru teh igralnic, ne pa tudi v primeru drugih igralnic. Grški organi niso pojasnili ekonomskega izračuna za določitev nižje vstopnine v višini 6 EUR namesto srednje visoke vstopnine oziroma, ob predpostavki, da dejansko obstajajo posebne okoliščine - ki po mnenju Grčije vključujejo predvsem geografski položaj posamezne igralnice - zakaj morajo vse upravičene igralnice zaračunavati enako vstopnino (kot splošno pravilo, glej zgoraj), namesto da bi bila cena prilagojena njihovemu individualnemu položaju. Na primer, če se dokaže, da nižjo vstopnino upravičujejo dejavniki, povezani z geografskim položajem vsake od igralnic, pa te utemeljitve nikakor ni mogoče uporabiti v primeru igralnice v Solunu, za katero se zdi, da je deležna take obravnave brez upoštevanja njenega geografskega položaja, vendar z upoštevanjem nacionalne določbe, ki dovoljuje podjetjem, ustanovljenim s tujim kapitalom, najugodnejšo obravnavo, ki velja za domača podjetja. Tako se zdi, da se pri določanju višine vstopnine za igralnico v Solunu nikoli ni upošteval njen geografski položaj. Še en primer je igralnica na Krfu, ki je začela zaračunavati 15 EUR za vstopnino po svoji privatizaciji avgusta 2010. Grški organi niso zadovoljivo pojasnili, zakaj zgoraj navedene posebne okoliščine zdaj ne veljajo več in zakaj nižja cena vstopnic posledično ni bila več potrebna.
(101)
Komisija je sklenila, da selektivni značaj zadevnega ukrepa ni upravičen z naravo ali splošno shemo sistema. Komisija meni, da sporni ukrep vključuje element diskriminacije v obliki znižanja davčne osnove, kar je individualno določenim igralnicam zagotovilo davčno korist, in da ta diskriminacija ni upravičena z logiko zadevnega splošnega davčnega sistema v Grčiji.
(102)
Komisija je sklenila, da je merilo selektivnosti za namene člena 107(1) PDEU izpolnjeno.
V.1.4 Izkrivljanje konkurence in vpliv na trgovino
(103)
Da bi ukrep pomenil državno pomoč, mora vplivati na konkurenco in trgovino med državami članicami. Ne glede na pravni status upravičenca ali vire financiranja to merilo predpostavlja, da upravičenec ukrepa opravlja gospodarsko dejavnost.
(104)
V skladu s sodno prakso Sodišča „pri opredelitvi nacionalnega ukrepa za državno pomoč ni treba ugotavljati stvarnega vpliva pomoči na trgovino med državami članicami niti dejanskega izkrivljanja konkurence, ampak je treba le preučiti, ali te pomoči lahko vplivajo na to trgovino in izkrivljanje konkurence. Zlasti kadar pomoč države članice okrepi položaj enega podjetja v razmerju do drugih konkurenčnih podjetij v trgovini znotraj Skupnosti, se šteje, da pomoč na ta podjetja vpliva. Poleg tega ni potrebno, da upravičeno podjetje sodeluje v trgovini znotraj Skupnosti. Kadar namreč država članica odobri pomoč podjetju, lahko s tem ohrani ali poveča njegovo notranjo dejavnost, tako da zmanjša možnosti podjetij s sedežem v drugih državah članicah, da vstopijo na trg te države članice“ (62). Poleg tega v skladu z ustaljeno sodno prakso (63) za to, da ukrep izkrivlja konkurenco, zadostuje, da prejemnik pomoči tekmuje z drugimi podjetji na trgih, ki so odprti za konkurenco na domačem trgu (64). Komisija meni, da so v tem primeru pogoji, določeni v sodni praksi, izpolnjeni iz naslednjih razlogov.
(105)
Zadevni ukrep znižuje davke, ki jih morajo plačevati upravičenci, v primerjavi z drugimi igralnicami v Grčiji, s čimer krepi njihov konkurenčni finančni položaj in dobičkonosnost njihovih naložb je večja, kot bi bila, če bi temeljila samo na njihovih lastnih prednostih.
(106)
Kot je bilo navedeno, je po ustaljeni sodni praksi merilo, da mora biti pomoč sposobna vplivati na trgovino, izpolnjeno, če podjetje, ki je prejemnik pomoči, opravlja gospodarsko dejavnost, ki vključuje trgovino med državami članicami. Za oblikovanje sklepa, da ukrep vpliva na trgovino v Evropi, zadostuje, da pomoč krepi položaj podjetja v primerjavi s položajem drugih podjetij, ki z njim konkurirajo v trgovini znotraj Evrope. Tudi če je znesek pomoči razmeroma majhen, če prejemnik ni velik ali je njegov delež evropskega trga zelo majhen ali če prejemnik ne opravlja izvoza ali dejansko izvaža vse svoje proizvode na neevropske trge, to ne spremeni tega sklepa (65).
(107)
Grčija je trdila, da lokacija igralnic in oddaljenost med njimi pomeni, da vsaka oskrbuje lokalni trg in da zato ukrep ne more izkrivljati konkurence ali vplivati na trgovino med državami članicami. Vendar pa v skladu s sodno prakso ni nobenega praga, ki bi določal dejanski ali potencialni vpliv na konkurenco in na trgovino med državami članicami, zato to merilo za uporabo člena 107(1) ni odvisno od lokalne ali regionalne narave storitev, ki se opravljajo, ali od velikosti zadevnega področja dejavnosti (66).
(108)
Grčija je tudi trdila, da trg iger na srečo ni usklajen med državami članicami, ki ga lahko zato prosto regulirajo na nacionalni ravni. Grčija navaja sodno prakso Sodišča, ki dovoljuje omejitev enotnega trga za storitve na področju igralništva za zaščito potrošnikov pred goljufijami in kriminalom (67).
(109)
Komisija v celoti upošteva pravico držav članic, da določijo cilje svoje politike na področju igralništva pod pogojem, da so kakršne koli omejitve svobode pri zagotavljanju storitev primerne za doseganje ciljev, ne presegajo okvirov, ki so potrebni za doseganje teh ciljev, in se uporabljajo nediskriminacijsko. Vendar pa se Komisija ne strinja, da iz tega sledi, da zadevni ukrep ne more izkrivljati konkurence in ne vpliva na trgovino med državami članicami.
(110)
Ponudniki storitev v tej panogi so pogosto mednarodne hotelske skupine (68), ki si medsebojno konkurirajo in na katerih odločitve za naložbe v igralnice ali druge hotelske storitve lahko ukrep vpliva, saj vpliva na primerjalno dobičkonosnost skupin in njihove naložbe. Igralnice se pogosto nahajajo na turističnih destinacijah, kar kaže, da lahko prisotnost igralnice privablja turiste, da obiščejo Grčijo. Ministrstvo, pristojno za igralnice v Grčiji, je Ministrstvo za turizem. Komisija tudi ugotavlja, da obstaja določena stopnja čezmejne mobilnosti strank. Storitve igralnic se izvajajo tudi v čezmejnem okolju - na primer, igralnice izvajajo take storitve na ladjah za križarjenje, ki povezujejo Grčijo z Italijo in drugimi destinacijami. Bolj splošno, osebe, ki želijo igrati igre na srečo, imajo možnost izbire med igranjem iger na srečo v igralnici in na spletu. Spletno igralništvo je mednarodni posel in igralci v Grčiji lahko dostopajo do tovrstnih storitev, ki jih zagotavljajo ponudniki storitev v drugih državah članicah. Spletno igralništvo je bilo predmet sodbe, ki jo je navedla Grčija (glej odstavek 108). Grški organi so oporekali možnosti konkurence z drugimi oblikami igralništva, navedenimi v odločitvi o začetku postopka, pri čemer so poudarili, da je internetno igralništvo v Grčiji nezakonito. Vendar so grški organi ugotovili, da je internetno igralništvo kljub trenutnemu pravnemu položaju v Grčiji naraslo „do neobvladljivih razsežnosti“ (69). Omeniti je treba tudi sodbo Sodišča v zadevi C-65/05 Komisija proti Grčiji (70), v kateri je Sodišče odločilo, da zakon 3037/2002, namenjen prepovedi internetnega igralništva v Grčiji, pomeni neupravičeno oviranje svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev.
(111)
Nadalje, vsesplošna gospodarska kriza vpliva na navade potrošnikov in razpoložljiv dohodek za prostočasne dejavnosti, kot je uporaba storitev igralnic. V teh posebnih razmerah imajo razlike v višini vstopnine še bolj izkrivljajoč učinek na izbiro potrošnikov in tako obstaja še večja verjetnost izkrivljanja konkurence na trgu igralnic.
(112)
Organi in Mont Parnès so trdili, da tudi če se sprejme, da bi znižana vstopnina v višini 6 EUR lahko vplivala ali je vplivala na odločitev tujega podjetja o naložbi v igralnico v Grčiji, bi tuje podjetje vedno imelo možnost, da uporabi zakonodajni odlok 2687/1953; Komisija ugotavlja, da uporaba tega odloka ni samodejna in bi dejansko dovoljevala ugodnejšo obravnavo, ki so je deležne upravičene igralnice (tj. nižjo vstopnino v višini 6 EUR), tudi drugih podjetij. Ta ukrep lahko tako še naprej širi davčno diskriminacijo, ki je predmet ocene. Komisija tudi ugotavlja, da čeprav bi zakonodajni odlok 2687/1953 lahko uporabljale tudi druge igralnice, če bi vložile tuji kapital in pravočasno vložile zahtevek, je njegova uporaba odvisna od posebnih samovoljnih pravil, zaradi kateri je ukrep selektiven. Edini drug primer morebitne uporabe zakona, ki je pritegnil pozornost Komisije, je povezan z igralnico na otoku Syros, ki je vložila zahtevek, ki pa je bil zavrnjen, ker je bil vložen po uvozu tujega kapitala in ne pred tem.
(113)
Nadalje, ko je bila igralnica Mont Parnès privatizirana, je bila v prodajni pogodbi izrecno navedena možnost pridobitve dovoljenja za še eno igralnico na istem območju. Jasno je, da bi bila verjetnost naložbe v tako dejavnost odvisna od konkurenčnih pogojev obstoječega ponudnika storitev. Ker ni mogoče izključiti, da bi igralnice lahko konkurirale podobnim podjetjem v drugih državah članicah, je treba ta pogoj iz člena 107(1) PDEU šteti za izpolnjenega.
(114)
Komisija je sklenila, da sporni ukrep lahko izkrivlja konkurenco in vpliva na trgovino med državami članicami z morebitnim izboljšanjem pogojev poslovanja upravičencev, ki so neposredno vključeni v gospodarske dejavnosti in so dolžni plačati davek na vstopnino v igralnice v Grčiji.
V.1.5 Sklepne ugotovitve
(115)
Komisija je sklenila, da so merila za obstoj pomoči v smislu člena 107 PDEU izpolnjena in da ukrep pomeni državno pomoč v korist igralnic z nižjimi vstopninami. To so igralnica Mont Parnès ter igralnice na Krfu, v Solunu in na Rodosu. Komisija se strinja, da igralnica na Rodosu ni več upravičenka, saj je po svoji privatizaciji aprila 1999 prenehala zaračunavati nižjo vstopnino. Komisija meni, da niti grški organi niti Mont Parnès niso predložili nobenih argumentov, ki bi zadostovali za spremembo tega sklepa.
V.2 Združljivost pomoči
(116)
Kot je navedeno v odločitvi o začetku postopka, Komisija meni, da ukrep ne izpolnjuje pogojev za katero koli izjemo iz členov 106 ali 107 PDEU.
(117)
Grčija je doslej trdila, da ukrep ne vključuje nobene pomoči in ni predložila nobenega argumenta, s katerim bi dokazala, zakaj je katera koli pomoč združljiva.
(118)
Kot je bilo pojasnjeno, Komisija priznava pravico držav članic do ureditve igralništva na njihovem ozemlju v skladu s pravom EU in se strinja, da je taka ureditev, namenjena nadzoru in odvračanju od igralništva, legitimen cilj javne politike. Vendar, tudi če bi bil to dejansko namen pomoči, Komisija meni, da pomoč kljub temu ne bi spadala v področje uporabe člena 106(2) PDEU. Vendar v vsakem primeru, kot je poudarjeno zgoraj, trditev, da je cilj ukrepa odvračati ljudi od igranja iger na srečo, ne more biti združljiva z dejstvom, da igralnice, ki zaračunavajo vstopnino v višini 6 EUR, vključujejo igralnice, ki so najbližje najgosteje naseljenim območjem v Grčiji. Prav tako ne more biti združljiva z izrecno določbo, ki igralnicam omogoča, da sprejmejo stranke brez plačila vstopnine, če 80 % cene kljub temu nakažejo državi.
(119)
Izjeme iz člena 107(2) PDEU za pomoč socialne narave, dodeljeno posameznim potrošnikom, pomoč za povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče ali izredni dogodki, in pomoč, dodeljeno nekaterim območjem Zvezne republike Nemčije, se v tem primeru ne uporabljajo.
(120)
Prav tako se ne uporablja izjema iz člena 107(3)(a), na podlagi katere lahko pomoč spodbuja gospodarski razvoj območij, kjer je življenjska raven izredno nizka ali kjer je podzaposlenost velika, saj ukrep, ki se ocenjuje, ni pogojen s prejemniki, ki opravljajo kakršno koli dejavnost na območjih s posebnimi okoliščinami (71).
(121)
Na enak način spornega ukrepa ni mogoče šteti za ukrep pospeševanja izvedbe projekta skupnega evropskega interesa ali odpravljanja resne motnje v gospodarstvu Grčije, kakor predvideva člen 107(3)(b). Prav tako namen ukrepa ni pospeševanje kulture in ohranjanja kulturne dediščine iz člena 107(3)(d).
(122)
Sporni ukrep je treba nenazadnje preučiti tudi v smislu člena 107(3)(c), ki predvideva odobritev pomoči za pospeševanje razvoja nekaterih gospodarskih dejavnosti, kadar taka pomoč ne škoduje trgovinskim pogojem v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi. Vendar pa je treba poudariti, da sporni ukrep ne spada v nobenega od primerov, v katerih je Komisija odobrila uporabo te točke, ali v okvir katere koli smernice ali okvira, ki določajo okoliščine, v katerih se lahko določene vrste pomoči štejejo za združljive z notranjim trgom.
(123)
Sporni ukrep pomeni pomoč za tekoče poslovanje, ki umetno krepi konkurenčni položaj nekaterih podjetij v primerjavi z drugimi podobnimi podjetji in ki ni odvisna od uspešnosti katerega koli posebnega ukrepa upravičencev, namenjenega doseganju političnih ciljev skupnega interesa.
(124)
Korist, zagotovljena s spornim ukrepom, ni povezana z naložbami, ustvarjanjem delovnih mest ali posebnimi projekti, temveč zadevna podjetja preprosto razbremenjuje dajatev, ki jih običajno plačujejo podobna podjetja, zato jo je treba šteti za pomoč za tekoče poslovanje. Praviloma pomoč za tekoče poslovanje ne izpolnjuje zahtev iz člena 107(3)(c), ker izkrivlja konkurenco v sektorjih, v katerih je dodeljena, in, po svoji naravi, ni sposobna doseči katerega koli izmed ciljev, določenih v zadevni določbi (72). Čeprav se taka pomoč izjemoma lahko dodeli na območjih, ki so upravičena v skladu z izjemo iz člena 107(3)(c) PDEU, in čeprav so nekatera območja v Grčiji upravičena, Komisija resno dvomi, da so zahteve, v skladu s katerimi bi se taka pomoč za tekoče poslovanje lahko štela za združljivo, v tem primeru izpolnjene. Po običajni praksi Komisije se taka pomoč ne more šteti za združljivo z notranjim trgom, ker ne pospešuje razvoja katere koli dejavnosti ali gospodarskega območja, ni časovno omejena, ni načrtovano postopno zmanjšanje in ni sorazmerna s tistim, kar je potrebno za odpravo določene gospodarske ovire zadevnih območij.
(125)
Treba je skleniti, da zadevni ukrep ni združljiv z notranjim trgom.
V.3 Zakonitost pomoči
(126)
Kot je navedeno v odločitvi o začetku postopka, prvi zakoni, ki ustvarjajo davčno diskriminacijo med igralnicami, izvirajo iz leta 1994 in 1995, Komisija pa je v skladu s tem preučila, ali ukrep v celoti predstavlja „obstoječo pomoč“ v smislu člena 108(1) PDEU.
(127)
Davčna diskriminacija je bila nezakonito uvedena - to je za namene zakonodaje EU o državni pomoči - leta 1995, ko so grški organi odločili, da nekaterim igralnicam dovolijo uporabo izjeme od splošnega pravila, ki izhaja iz zakona 2206/1994 in ministrskega odloka iz leta 1995. Zlasti so grški organi javni igralnici Mont Parnès in javnima igralnicama na Krfu in Rodosu dovolili, da še naprej uporabljajo nižjo vstopnino v višini 6 EUR namesto standardne cene 15 EUR, ter leta 1995 izrecno odobrili to ugodnejšo obravnavo igralnici v Solunu na podlagi zakonodajnega odloka o tujem kapitalu iz leta 1953. Standardna cena 15 EUR je bila uvedena in učinkovito upoštevana s strani petih drugih zasebnih igralnic, ki so bile od leta 1995 ustanovljene in pridobile dovoljenje v skladu z zakonom 2206/1994. Poleg tega je bila na podlagi zakona 3139/2003 nižja vstopnina v višini 6 EUR izrecno ohranjena za igralnico Mont Parnès in igralnico na Krfu, s čimer se je davčna diskriminacija nezakonito podaljšala in potrdila. Igralnici v Solunu diskriminacija zagotavlja koristi, saj se obravnava enako kot igralnica Mont Parnès in igralnica na Krfu, kar je bilo potrjeno s predsedniškim odlokom 290/1995, izdanim v skladu z zakonom iz leta 1953, kot je bilo že pojasnjeno. Režim, ki velja za igralnico v Solunu, je tesno povezan z režimoma, ki veljata za igralnico Mont Parnès in igralnico na Krfu. Grški organi so poročali, da je bilo po letu 1995 izpostavljeno vprašanje višine vstopnine in direktor igralnice v Solunu je zahteval, da se cena za igralnico v Solunu določi na enaki ravni kot za Mont Parnès, tj. 6 EUR; po pridobitvi mnenja državnega pravnega sveta (mnenje 631/1997/ES) je bila ta zahteva sprejeta (73). Zato se lahko predpostavlja, da če bi se obravnava igralnice Mont Parnès in igralnice na Krfu leta 2003 spremenila, tako da bi morali zaračunavati ceno v višini 15 EUR, bi se spremenila tudi obravnava igralnice v Solunu. Vendar se to ni zgodilo in davčna diskriminacija se je ohranila na podlagi nacionalnih določb.
(128)
Nobeden od ukrepov, ki zagotavljajo korist nekaterim igralnicam in so opisani zgoraj, ni bil nikoli priglašen ali odobren s strani Komisije, zlasti ne na podlagi pravil EU o državni pomoči.
(129)
Člen 15 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (74) navaja, da imajo pooblastila Komisije za zahtevo po vračilu pomoči desetletni zastaralni rok. Zastaralni rok začne teči na dan, ko je dodeljena nezakonita pomoč upravičencu kot individualna pomoč ali kot pomoč v okviru sheme pomoči. Kakršen koli ukrep glede nezakonite pomoči, ki ga sprejme Komisija ali država članica na zahtevo Komisije, prekine zastaralni rok. Po vsaki prekinitvi začne rok teči znova. Zastaranje se zadrži tako dolgo, dokler je odločba Komisije v postopku pred Sodiščem Evropske unije. Kakršna koli pomoč, pri kateri se je zastaralni rok iztekel, se šteje za „obstoječo pomoč“. Vendar v skladu s členom 1(c) iste uredbe kakršna koli sprememba „obstoječe pomoči“ pomeni „novo pomoč“.
(130)
Komisija ugotavlja, da v skladu s sodno prakso sodišč EU „zastaralni rok iz člena 15 uredbe o postopkih glede državne pomoči […] nikakor ne izraža splošnega načela, s katerim se nova pomoč spremeni v obstoječo pomoč, ampak zgolj izključuje vračilo pomoči, dodeljene več kot 10 let pred prvim posredovanjem Komisije“ (75).
(131)
V zadevnem primeru Komisija ni ukrepala do leta 2009, prav tako pa na zahtevo Komisije ni ukrepala Grčija. Komisija je ukrepala 21. oktobra 2009, ko je posredovala pritožbo Grčije in zaprosila Grčijo, naj pojasni vprašanja, ki jih je zastavila.
(132)
Zato je vsaka pomoč, dodeljena na podlagi tega ukrepa na dan 21. oktobra 1999 ali po tem datumu (kar je deset let pred datumom, ko je Komisija posredovala pritožbo grški državi in zahtevala informacije), nova in nezakonita pomoč, ki se je začela uporabljati brez predhodnega obvestila ali sklepa Komisije, ob upoštevanju člena 15 postopkovne uredbe glede vračila, kot je podrobneje pojasnjeno v nadaljevanju.
V.4 Določitev višine pomoči in njena izterjava
(133)
Sporni ukrep je bil uveden brez predhodne priglasitve Komisiji v skladu s členom 108(3) PDEU. Zato ta ukrep pomeni nezakonito pomoč.
(134)
Člen 14 postopkovne uredbe navaja, da če je bila pomoč dodeljena nezakonito in ni združljiva z notranjim trgom, jo morajo upravičenci vrniti, razen če bi bilo to v nasprotju s splošnim načelom prava. Vračilo pomoči je namenjeno ponovni vzpostavitvi konkurenčnega položaja, ki je obstajal pred dodelitvijo pomoči, če je to mogoče. Nobeden od argumentov, ki so jih izpostavili grški organi ali Mont Parnès, ne upravičuje odklona od tega osnovnega načela.
(135)
Člen 14(1) Uredba (ES) št. 659/1999 določa, da „Komisija ne zahteva vračila pomoči, če bi bilo to v nasprotju s splošnim načelom prava Skupnosti“. V skladu s sodno prakso in prakso odločanja Komisije vračilo pomoči krši splošno načelo zakonodaje EU, ker upravičenec zaradi ukrepov Komisije upravičeno ocenjuje, da je bila pomoč dodeljena v skladu z zakonodajo EU (76).
(136)
Sodišče je v sodbi v zadevi Forum 187 navedlo, da ima „pravico zahtevati varstvo legitimnega pričakovanja vsak posameznik, ki je v položaju, iz katerega izhaja, da je uprava Skupnosti s tem, da mu je dala natančna zagotovila, ustvarila utemeljena pričakovanja. Vendar se nikakor ni mogoče sklicevati na kršitev tega načela ob pomanjkanju natančnih jamstev, ki naj bi mu jih zagotovila uprava […]. Poleg tega, če lahko razumen in preudaren gospodarski subjekt predvidi sprejetje ukrepa, ki lahko vpliva na njegove interese, se ob njegovem sprejetju na to načelo ne more sklicevati (77)“.
(137)
Grški organi in Mont Parnès so trdili, da bi bilo vsako vračilo pomoči v zadevnem primeru v nasprotju z načelom upravičenega zaupanja državljana glede na odločitev grškega državnega sveta v skladu z nacionalno zakonodajo; Komisija ugotavlja, da gre za nacionalni ukrep, ki ga je sprejel nacionalni organ, in ne za ukrep, ki bi ga sprejel organ EU v okviru zgoraj navedene sodne prakse. Poleg tega je sodba Sodišča temeljila izključno na nacionalni zakonodaji in ni obravnavala nobenega vprašanja glede državne pomoči ali opredelitve katerega koli ukrepa kot državne pomoči. Komisija zato ne more odpraviti vračila na podlagi teh argumentov.
(138)
Grčija in Mont Parnès sta trdila, da je Loutraki okleval pred vložitvijo pritožbe pri Komisiji in s tem kršil načelo, da se pravice ne sme zlorabljati; Komisija ugotavlja, da oklevanje s strani pritožnika v nobenem primeru ne more preprečiti izterjave nezakonite pomoči, pri čemer se upošteva desetletni zastaralni rok, določen v členu 15 postopkovne uredbe.
(139)
Komisija zato ne more sprejeti argumentov, ki so jih za izredno oprostitev vračila predložili grški organi in Mont Parnès.
(140)
Kot je pojasnjeno v tem sklepu, so nacionalni ukrepi iz leta 1994 in 1995 uvedli zahtevo po plačilu 80 % vrednosti vstopnine in standardno ceno vstopnic v višini 15 EUR za vse igralnice. Vendar pa za upravičene igralnice ni veljala niti zahteva po plačilu 80 % niti standardna cena v višini 15 EUR, čeprav sta obe zahtevi od leta 1995 veljali za druge igralnice in sta se od takrat uporabljali v praksi (vse zasebne igralnice so prejele dovoljenje leta 1995 oziroma leta 1996 in takrat začele izvajati ukrepe z edino izjemo igralnice v Solunu). Ker se je davčna diskriminacija, ki je posledica razlik v cenah vstopnic in s tem povezanih plačil 80 % državi, dejansko začela leta 1995, se lahko šteje, da se je obdobje, v katerem je bila pomoč dodeljena, začelo leta 1995.
(141)
V skladu s sklepom iz oddelka V.3, tj. „Zakonitost pomoči“, Komisija meni, da desetletni zastaralni rok, določen v členu 15 postopkovne uredbe, preprečuje izterjavo kakršne koli pomoči, dodeljene pred 21. oktobrom 1999.
(142)
Izračun zneska, ki ga je treba vrniti, mora temeljiti na dejstvu, da se grška država, kot je pojasnjeno v tem sklepu (glej tudi odstavek 85), odreka davčnemu prihodku iz javnih igralnic v višini 7,20 EUR na vstopnino, kar je razlika med davkom v višini 12 EUR na vstopnino, ki ga državi plačujejo zasebne igralnice, in davkom v višini 4,80 EUR na vstopnino, ki ga državi plačujejo javne igralnice.
(143)
Vendar je treba pri izračunu zneska, ki ga mora vrniti vsaka igralnica, upoštevati nekatere vidike, povezane s položajem posamezne igralnice, kot je pojasnjeno v nadaljevanju.
-
Kot je pojasnjeno v tem sklepu, se zahteva po nakazilu 80 % cene vstopnic državi, uvedena z ministrskim odlokom iz leta 1995, uporablja za igralnico na Krfu in igralnico Mont Parnès od dneva, ko jima je bilo izdano dovoljenje v skladu z zakonom 2206/1994, tj. leta 2003 na podlagi zakona 3139/2003. Vendar je ETA od konca leta 2000 in do izdaje dovoljenja leta 2003 prostovoljno nakazovala državi 80 % cene vstopnic (cena vstopnic je bila 6 EUR) (78). Na podlagi teh informacij, ki so jih predložili grški organi, in ob upoštevanju kakršnih koli nadaljnjih opažanj grških organov (ki potrjujejo zgoraj navedeno ali mu nasprotujejo) je mogoče skleniti, da do leta 2000 ni bil plačan noben davek na vstopnino niti pri znižani ceni (80 % od 6 EUR). Zato je treba za prvo obdobje (od 21. oktobra 1999 do konca leta 2000) znesek, ki ga je treba vrniti, izračunati tako, da se znesek v višini 12 EUR, ki je celoten davek, ki so ga plačevale zasebne igralnice v času, ko javne igralnice niso plačevale nobenega davka, pomnoži s številom vstopnic, izdanih v tem obdobju.
-
Igralnica v Solunu je prejela dovoljenje na podlagi zakona 2206/1994 leta 1995 (79). Zahteva po nakazilu 80 % cene vstopnic državi je za igralnico v Solunu veljala vse od izdaje dovoljenja leta 1995. Igralnica v Solunu je zaračunavala znižano vstopnino v višini 6 EUR, ki sta jo zaračunavali igralnica Mont Parnès in igralnica na Krfu. Znesek, ki ga mora igralnica v Solunu vrniti, se zato izračuna tako, da se število vstopnic, izdanih od 21. oktobra 1999 naprej, pomnoži s 7,20 EUR.
-
Igralnica na Rodosu je prejela dovoljenje na podlagi zakona 2206/1994 leta 1996. Takrat je začela za vstopnice zaračunavati 6 EUR, vendar je to ceno aprila 1999, ko je bila privatizirana, zvišala na 15 EUR. Na podlagi opažanj, predloženih med formalnim postopkom preiskave, Komisija ugotavlja, da igralnica na Rodosu od svoje privatizacije aprila 1999 ni več upravičenka, zato vračilo s strani te igralnice onemogoča zastaralni rok, določen v členu 15 postopkovne uredbe.
(144)
Komisija nima dovolj podatkov, da bi lahko natančno ocenila zneske, ki jih morajo vrniti posamezne upravičene igralnice. Vendar nobena določba zakonodaje EU ne določa, da mora Komisija, če zahteva vračilo pomoči, ki je razglašena za nezdružljivo z notranjim trgom, določiti natančen znesek pomoči, ki ga je treba vrniti. Zadostuje, da sklep Komisije vključuje informacije, ki državi članici in podjetju prejemniku omogočajo, da sama, brez večjih težav, izračunata ta znesek. Komisija se lahko zato zakonito omeji na izjavo, da je treba zadevno pomoč povrniti in prepušča nacionalnim organom, da izračunajo natančne zneske, ki jih je treba povrniti, na podlagi navodil, ki jih je Komisija zagotovila v svojem sklepu.
(145)
Na podlagi informacij, ki jih je predložila država članica, Komisija v nadaljevanju zagotavlja potrebna navodila za vračilo.
(146)
Spodnja preglednica predstavlja splošni pregled števila vstopnic, izdanih v posameznih igralnicah vsako leto (kot je navedeno v preglednici, predstavljeni podatki niso popolni), in predhodno oceno zneskov, ki jih mora vrniti vsaka igralnica, ob upoštevanju kakršnih koli nadaljnjih opažanj, ki bi jih Grčija morda želela predložiti po svojih izračunih v zvezi z vračilom.
Ocenjeno število vstopnic, izdanih v posameznih igralnicah
LETO
IGRALNICA
Mont Parnès
Krf
Solun
Rodos
1999
(22.10.1999- 31.12.1999)
ni podatkov
[…] (80)
[…]
[…] (81)
2000
ni podatkov
[…]
[…]
[…]
2001
ni podatkov
[…]
[…]
[…]
2002
ni podatkov
[…]
[…]
[…]
2003
ni podatkov do 1. maja 2003
na dan 1. maja 2003:
[…]
[…]
[…]
[…]
2004
[…]
[…]
[…]
[…]
2005
[…]
[…]
[…]
[…]
2006
[…]
[…]
[…]
[…]
2007
[…]
[…]
[…]
[…]
2008
[…]
[…]
[…]
[…]
2009 (do 22.10.2009):
[…]
[…]
[…]
[…]
Skupaj do 22.10.2009
[…]
[…]
[…]
[…]
Vstopnice, izdane po 22.10.2009
ni podatkov
ni podatkov
ni podatkov
ni podatkov
Predhodna ocena zneska, ki ga je treba vrniti, na igralnico
(milijon EUR, zaokroženo)
Mont Parnès
Krf
Solun
Rodos
Algoritem in izračun
za obdobje 22.10.1999-2000 (82):
število vstopnic
(x1) × 12 = A1
za obdobje 22.10.1999-2000:
število vstopnic
([…] vstopnic) × 12 = A2 ([…] EUR)
za obdobje 22.10.1999-22.10.2009:
število vstopnic
([…] vstopnice) × 7,20 = AB3 ([…] EUR)
ni na voljo
za obdobje 2000-22.10.2009:
število vstopnic
(y1) × 7,20 = B1
za obdobje 2000-22.10.2009:
število vstopnic
([…] vstopnic) × 7,20 = B2 ([…] EUR)
za obdobje od 22.10.2009 do zdaj:
število vstopnic
(z1) × 7,20 = C1
za obdobje od 22.10.2009 do zdaj:
število vstopnic
(z2) × 7,20 = C2
za obdobje 22.10.2009-30.8.2010 (83):
število vstopnic
(z3) × 7,20 = C3
Skupni znesek, ki ga je treba vrniti
A1 + B1 + C1
se izračuna
A2 + B2 + C2
se izračuna
AB3 + C3
se izračuna
ni na voljo
Skupni znesek, ki ga je treba vrniti
se izračuna
(147)
Komisija nadalje ugotavlja, da ima člen 108(3) PDEU odložilni učinek. Komisija ni prejela nobenih informacij, da je bil sporni ukrep od odločitve o začetku postopka začasno preklican. Predvidoma so tako grški organi ukrep izvajali neprekinjeno vse do danes (84). Vsako pomoč, dodeljeno do sprejetja tega sklepa, mora Grčija izterjati od upravičenke. Komisija ugotavlja, da je igralnica na Krfu prenehala zaračunavati ceno 6 EUR za vstopnino in jo je po svoji privatizaciji avgusta 2010 spremenila na 15 EUR. Pri izračunu zneska, ki ga je treba vrniti, je treba zato upoštevati samo obdobje do avgusta 2010.
(148)
Ob upoštevanju zgornjih argumentov mora Komisija Grčiji odrediti vračilo nezdružljive državne pomoči, ki je bila nezakonito dodeljena upravičencem. Komisija poudarja, da mora Grčija ukiniti vse preostale davčne koristi, zagotovljene na podlagi zadevnega ukrepa, z začetkom veljavnosti od datuma sprejetja tega sklepa.
(149)
Glede prihodnosti je Grčija navedla, da razmišlja o možni spremembi politike določanja cen za igralnice, ki bi odpravila diskriminacijo med igralnicami. Po besedah Grčije bo ta nova zakonodaja ukinila zadevni ukrep. Vendar Grčija ni obvestila Komisije o kakršnem koli napredku v tej smeri ali o kakršnih koli dejansko izvedenih spremembah. Komisija je prepričana, da je sprejetje nove tovrstne zakonodaje bistvenega pomena za razrešitev vprašanj diskriminacije med igralnicami v Grčiji, in spodbuja Grčijo, da nemudoma sprejme potrebne ukrepe.
VI. SKLEPNE UGOTOVITVE
(150)
Ob upoštevanju zgoraj navedenih vidikov, zadevne sodne prakse in posebnih značilnosti primera Komisija meni, da sporni ukrep, ki vključuje davčno diskriminacijo v korist nekaterih igralnic, ki jo grški organi izvajajo s sočasno uporabo številnih določb, ki:
-
določajo enotno dajatev v višini 80 % cene vstopnic in
-
določajo različne regulirane cene za igralnice v javni in zasebni lasti, tj. 6 EUR oziroma 15 EUR,
pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU. Komisija tudi ugotavlja, da se sporni ukrep izvaja s kršitvijo člena 108(3) PDEU in zato pomeni nezakonito pomoč.
(151)
Komisija ugotavlja, da se na podlagi člena 14 Uredbe (ES) št. 659/1999 vsaka nezakonita pomoč lahko izterja od prejemnika, Grčiji pa bo odredila vračilo nezakonite pomoči, ki jo je prejela vsaka od upravičenih igralnic. Komisija ugotavlja, da desetletni zastaralni rok, določen v členu 15 postopkovne uredbe, onemogoča vračilo kakršne koli pomoči, dodeljene pred 21. oktobrom 1999. Grčija mora ukiniti vse preostale davčne koristi, zagotovljene na podlagi ukrepa, ki je predmet tega sklepa, z začetkom veljavnosti od datuma sprejetja tega sklepa -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
Državna pomoč, ki vključuje davčno diskriminacijo v korist nekaterih igralnic, ki jo je Grčija začela izvajati s sočasno uporabo številnih, deloma obveznih, določb, ki:
-
določajo enotno dajatev v višini 80 % cene vstopnic in
-
določajo različne regulirane cene za igralnice v javni in zasebni lasti, tj. 6 EUR oziroma 15 EUR,
se izvaja nezakonito, tj. s kršitvijo člena 108(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije, in ni združljiva z notranjim trgom, saj postavlja upravičene igralnice Regency Casino Mont Parnès, Regency Casino v Solunu in igralnico na Krfu (ob upoštevanju, da igralnica na Rodosu od aprila 1999 ni več upravičenka) v nedovoljen konkurenčni položaj.
Člen 2
1. Grčija od upravičenih igralnic izterja nezdružljivo pomoč iz člena 1, ki je bila dodeljena od 21. oktobra 1999.
2. Zneski, ki jih je treba vrniti, vključujejo obresti od datuma, ko so bili dani na razpolago upravičencu, do datuma njihovega dejanskega vračila.
3. Obresti se izračunajo z obrestnoobrestnim računom v skladu z določbami iz poglavja V Uredbe Komisije (ES) št. 794/2004 (85).
4. Grčija ukine vso preostalo davčno diskriminacijo, nastalo zaradi pomoči iz člena 1, z začetkom veljavnosti na dan sprejetja tega sklepa.
Člen 3
1. Vračilo pomoči iz člena 1 se izvede takoj in učinkovito.
2. Grčija zagotovi, da se ta sklep izvede v štirih mesecih od datuma, ko je bila o njem uradno obveščena.
Člen 4
1. V dveh mesecih po prejemu uradnega obvestila o tem sklepu Grčija predloži Komisiji naslednje informacije:
(a)
seznam upravičencev, ki so prejeli pomoč na podlagi sheme iz člena 1, in skupni znesek pomoči, ki ga je prejel vsak izmed njih na podlagi spornega ukrepa, izračunan v skladu s smernicami v tem sklepu;
(b)
skupni znesek (glavnica in obresti vračila), ki ga je treba izterjati od vsakega upravičenca;
(c)
podroben opis že sprejetih in načrtovanih ukrepov za uskladitev s tem sklepom;
(d)
dokumente, ki dokazujejo, da je bilo upravičencem odrejeno vračilo pomoči.
2. Grčija obvešča Komisijo o napredku glede sprejetih nacionalnih ukrepov za izvajanje tega sklepa, dokler se vračanje pomoči iz člena 1 ne zaključi. Grčija na zahtevo Komisije takoj predloži informacije o že sprejetih in načrtovanih ukrepih za uskladitev s tem sklepom. Zagotovi tudi podrobne informacije o zneskih pomoči in obrestih za vračilo, ki jih je upravičenec že vrnil.
Člen 5
Ta sklep je naslovljen na Helensko republiko.
V Bruslju, 24. maja 2011