РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 550/2011 НА КОМИСИЯТА
от 7 юни 2011 година
за определяне съгласно Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета на някои ограничения, приложими за използването на международни кредити за намалени емисии от проекти, отнасящи се за технологични газове
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета (1), и по-специално член 11а, параграф 9 от нея,
като има предвид, че:
(1)
Крайната цел на Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации по изменение на климата (РКООНИК), която беше одобрена с Решение 94/69/ЕО на Съвета от 15 декември 1993 г. за сключване на Рамковата конвенция на Обединените нации по изменение на климата (2), е да стабилизира концентрациите на парникови газове в атмосферата на равнище, което би предотвратило опасна антропогенна намеса в климатичната система. С оглед постигането на тази цел общото повишение на световната средногодишна температура на повърхността не трябва да е повече от 2 °C в сравнение със стойностите преди началото на индустриализацията, както бе прието на Конференцията по изменението на климата в Канкун през декември 2010 г. и в Копенхагенската спогодба. Последният доклад за оценка на Междуправителствения комитет по изменение на климата (IPCC) показва, че за постигането на тази цел емисиите на парникови газове в световен мащаб трябва да достигнат върхова стойност и да престанат да се увеличават най-късно до 2020 г. Това предполага повишаване на усилията в световен мащаб на всички страни с големи емисии.
(2)
Пазарите за права на емисии ще трябва да изиграят ключова роля, за да можем да посрещнем това предизвикателство. Те ще осигурят възможност за постигане на целите ни на по-ниска цена и за насърчаване на по-голяма амбиция. Освен това пазарите за права на емисии могат да бъдат ефективен начин за прехвърляне на финансови средства към развиващите се страни, така че да постигнем международния финансов пакет от 100 млрд. USD, договорен в Копенхаген. Това е свързано със сериозно увеличаване на мащаба на съществуващите механизми, в т.ч. реформа на Механизма за чисто развитие (CDM), с цел по-широко използване на стандартизирани базови линии и създаване на нови пазарни механизми.
(3)
Протоколът от Киото, който е одобрен с Решение 2002/358/ЕО на Съвета от 25 април 2002 г. за одобрение от името на Европейската общност на Протокола от Киото към Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации за промените на климата и съвместното изпълнение на ангажиментите, произтичащи от нея (3), определи целите за намаляване на емисиите на парникови газове за 39 страни по конвенцията за периода 2008-2012 г. и въведе два механизма за създаване на международни кредити за намалени емисии, които страните по конвенцията могат да използват за компенсиране на своите емисии. При съвместното изпълнение (JI) се създават единици редуцирани емисии (ERU), а при Механизма за чисто развитие (CDM) - съответно сертифицирани единици редуцирани емисии (CER).
(4)
JI и CDM са познати като „чисто компенсационни механизми“, при които намаляването на емисиите на парникови газове с един тон дава право за емитиране на един тон парникови газове на друго място. Въпреки че подобни системи като цяло помагат за понижаване на цената на снижаване на емисиите в световен мащаб, като позволяват действия в страни, където това е икономически по-целесъобразно, те не помагат за такова намаляване на емисиите, което е необходимо за постигане на целта за ограничаване на глобалното затопляне до 2 °C.
(5)
За да се ограничи глобалното затопляне до не повече от 2 °C, ЕС прие позицията, че ангажиментите на индустриализираните страни следва да бъдат допълнени от подходящи действия за смекчаване на последиците от страна на развиващите се страни, особено най-напредналите измежду тях. Паралелно с това постепенно следва да се създаде широк международен пазар за права на емисии на парникови газове (carbon market), който да може да доведе до необходимото глобално намаляване на емисиите по ефикасен начин, като се генерират международни кредити за намалявания на емисии под специфичен показател (benchmark), определен така, че да е под прогнозните емисии при липса на мерки за тяхното снижаване. Това изисква подходящи действия на развиващите се страни за смекчаване на въздействието върху климата. Въпреки че участието на най-слабо развитите страни в CDM би следвало да се засили, по-напредналите измежду развиващите се страни следва постепенно да преминат към участие в секторни пазарни механизми, а накрая и към системи за лимити и търговия с емисии (4).
(6)
Участието в JI и CDM, както и решенията за позволяване на използването на придобити по такива механизми кредити в системите за търговия с емисии, е доброволно. Следователно има разлика между кредитите за намалени емисии, които могат да бъдат генерирани в системите за търговия с емисии, и кредитите за намалени емисии, които страните по Протокола от Киото може да са решили да разрешат да бъдат използвани съгласно своето национално законодателство. Във връзка с това с Директива 2003/87/ЕО вече бе изключено използването на предписани емисионни единици, а с Директива 2004/101/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5) бе разрешено използването на някои кредити по JI и CDM, но с хармонизирани ограничения относно използването на международни кредити за намалени емисии по проекти от областта на ядрената енергетика, земеползването и горскостопанските дейности, и беше предвидена възможност държавите-членки да могат да позволяват на операторите да използват определени количества други видове международни кредити за намалени емисии. Директива 2003/87/ЕО предвижда да бъдат приети хармонизирани разпоредби за прилагане по отношение на ограниченията за използване на международни кредити за намалени емисии.
(7)
Използването на международни кредити за намалени емисии по проекти, отнасящи се за трифлуорометана (HFC-23) и диазотния оксид (N2O) от производството на адипинова киселина (по-долу „проекти, отнасящи се за технологични газове“), следва да бъде ограничено. Това е в съответствие със заключенията на Европейския съвет от октомври 2009 г. за насърчаване на развиващите се страни, и по-специално по-напредналите измежду тях, да предприемат подходящи действия за смекчаване на въздействието. По-голямата част от проектите, отнасящи се за технологични газове, се осъществяват в напредналите развиващи се страни, които имат достатъчно възможности сами да финансират тези нескъпоструващи намаления на емисии, а вече придобитите приходи от тези проекти в миналото би следвало да са достатъчни за тяхното по-нататъшно финансиране. Въвеждането на ограничения за използването на кредити за намалени емисии във връзка с технологични газове, по-специално ако то е последвано от съответните решения на международно равнище, би следвало да доведе до по-равномерно географско разпределение на ползите от механизмите, създадени по Протокола от Киото.
(8)
Проектите, отнасящи се за технологични газове, повдигат въпроси относно опазването на околната среда. Извънредно високите нива на възвращаемост от разграждането на HFC-23 водят до стимулиране на продължаващото производство и използване на хлородифлуорометан (HCFC-22) - вещество със силно разрушително действие върху озоновия слой, което представлява и парников газ - в регистрирани инсталации и при максималните нива, разрешени съгласно методиката за този вид проекти. В резултат на това производството на HCFC-22 вероятно е по-високо, отколкото би било при липса на такъв вид проекти. Това от своя страна поставя под въпрос възможността на „Корекцията на производството и потреблението на халогенирани въглеводороди (HCFC) от Монреал - 2007 г.“ съгласно Монреалския протокол относно веществата, които разрушават озоновия слой (6), да сложи началото на ускорено постепенно преустановяване на използването на HCFC-22 за употреби, различни от изходни суровини. То е несъвместимо и с финансирането от държавите-членки на постепенното преустановяване на производството на HCFC-22 чрез вноски към многостранния фонд по Монреалския протокол. Въпросните високи нива на възвръщаемост водят до изкривяване на икономическите стимули и на конкуренцията, както и до преместване на производството от производители на адипинова киселина, установени в ЕС, към регистрирани производители от трети държави. Много по-благоприятното третиране на производителите на адипинова киселина, участващи в механизмите от Киото, в сравнение с производителите, които се присъединяват към схемата на Съюза от 2013 г. нататък, ще повиши риска от подобно изместване на производството, както и от нетно повишаване на глобалните емисии. С оглед намаляване на изкривяването на икономическите стимули и на конкуренцията и избягване на изместването на емисиите на парникови газове са оправдани ограничения в използването на споменатите международни кредити за намалени емисии.
(9)
Международните кредити за намалени емисии по проекти, отнасящи се за технологични газове, нямат принос за преноса на технологии или за необходимата дългосрочна трансформация на енергийните системи в развиващите се страни. Снижаването на емисиите на посочените технологични газове чрез JI или CDM няма принос за намаляване по най-ефективен начин на глобалните емисии на парникови газове, защото високата възвръщаемост за разработващите проектите лица не се използва за намаляване на емисиите.
(10)
Прилагането на цялостно ограничаване на използването на специфични видове кредити за намалени емисии е предвидено в член 11а, параграф 9 от Директива 2003/87/ЕО. Подобно ограничаване е уместно да се прилага за проекти, отнасящи се за технологични газове. Цялостното ограничаване на използването най-добре решава въпроса с нежеланите последствия за конкуренцията и околната среда по отношение на въпросните кредити за намалени емисии, подобрява икономическата ефективност от намаляването на емисиите в световен мащаб и екологичните характеристики на пазара за права на емисии, като насърчава инвестициите в технологии с ниска въглеродна интензивност.
(11)
В съответствие с член 11а, параграф 9 от Директива 2003/87/ЕО мерките, предвидени в настоящия регламент, следва да се прилагат от 1 януари 2013 г., което съгласно цитирания член е повече от шест месеца и по-малко от три години от датата на тяхното приемане. Посочените мерки не засягат използването на кредити за намалени емисии във връзка с технологични газове с цел спазване на задълженията за намаляване на емисиите през 2012 г.
(12)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по изменение на климата,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Използването на международни кредити за намалени емисии от проекти, отнасящи се за разграждане на трифлуорометан (HFC-23) и диазотен оксид (N2O) от производството на адипинова киселина, за целите на член 11а от Директива 2003/87/ЕО, се забранява от 1 януари 2013 г., освен ако не става въпрос за използването на кредити за намалени емисии преди 2013 г. по съществуващи проекти от тези видове, използвани за емисии на инсталации по СТЕ на ЕС от 2012 г., което използване се разрешава до 30 април 2013 г. включително.
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила в деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 7 юни 2011 година.
UREDBA KOMISIJE (EU) št. 550/2011
z dne 7. junija 2011
o določanju nekaterih omejitev glede uporabe mednarodnih dobropisov iz projektov v zvezi z industrijskimi plini, skladno z Direktivo 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
ob upoštevanju Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES (1) in zlasti člena 11a(9) Direktive,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Končni cilj Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja (UNFCCC), odobrene s Sklepom Sveta 94/69/ES z dne 15. decembra 1993 o sklenitvi Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja (2), je doseči ustalitev koncentracij toplogrednih plinov v ozračju na takšni ravni, ki bo preprečila nevarno antropogeno poseganje v podnebni sistem. Da bi dosegli ta cilj, skupno letno globalno povišanje povprečne temperature zemeljskega površja ne sme presegati 2 °C nad predindustrijsko ravnjo, kot je bilo potrjeno na konferenci o podnebnih spremembah v Cancunu decembra leta 2010 in v københavnskem dogovoru. Zadnje poročilo o oceni Medvladnega foruma o podnebnih spremembah (IPCC) navaja, da morajo za dosego tega cilja globalne emisije toplogrednih plinov doseči najvišjo vrednost do leta 2020. To zahteva večja prizadevanja vseh držav z največ emisijami na globalni ravni.
(2)
Če želimo biti kos temu izzivu, bodo trgi ogljika imeli ključno vlogo. Omogočili nam bodo, da bomo dosegli svoje cilje z manj stroški in spodbujali še večje ambicije. Poleg tega so trgi ogljika lahko učinkovit način za prenos sredstev na države v razvoju in nas s tem približajo k uresničitvi mednarodnega finančnega svežnja v višini 100 milijard ameriških dolarjev, o katerem je bil sklenjen dogovor v Københavnu. Za uresničitev tega bo potrebno znatno izboljšati obstoječe mehanizme, vključno z reformo mehanizma čistega razvoja za povečanje uporabe standardiziranih referenčnih vrednosti in vzpostavitvijo novih tržnih mehanizmov.
(3)
Kjotski protokol, ki je bil odobren z Odločbo Sveta 2002/358/ES z dne 25. aprila 2002 o odobritvi Kjotskega protokola k Okvirni konvenciji Združenih narodov o spremembi podnebja v imenu Evropske skupnosti in skupnega izpolnjevanja iz njega izhajajočih obveznosti (3), je določil ciljne vrednosti zmanjšanja emisij za 39 pogodbenic za obdobje 2008-2012 in ustanovil dva mehanizma za vzpostavitev mednarodnih dobropisov, ki jih pogodbenice lahko uporabijo za zmanjšanje izpustov. Skupno izvajanje zagotavlja določitev enot zmanjšanja emisij, medtem ko mehanizem čistega razvoja zagotavlja določitev potrjenih zmanjšanj emisij.
(4)
Skupno izvajanje in mehanizem čistega razvoja sta t. i. mehanizma, ki temeljita zgolj na nadomestilih za emisije, v okviru katerih vsako zmanjšanje emisij toplogrednih plinov za eno tono pomeni pravico do povzročitve ene tone toplogrednih plinov nekje drugje. Tovrstni sistemi praviloma pripomorejo k zmanjšanju stroškov svetovnega zmanjševanja emisij s tem, ko omogočajo ukrepe v državah, kjer so ti stroškovno učinkovitejši, vendar pa pri prizadevanjih, potrebnih za zmanjšanje emisij, s katerimi bo dosežen cilj 2 °C, niso v pomoč.
(5)
Da bi zadržali globalno segrevanje pod 2 °C, Unija zavzema stališče, da bi bilo obveznosti industrializiranih držav treba pospremiti z ustreznimi blažilnimi ukrepi v državah v razvoju, zlasti v najnaprednejših izmed njih. Hkrati bi se moral postopoma razviti širok mednarodni trg ogljika, ki bo lahko realiziral potrebna svetovna zmanjšanja na učinkovit način, pri čemer bodo dodeljeni mednarodni dobropisi za zmanjšanja emisij, ki bodo pod referenčno vrednostjo, ki je nižja od emisij, pričakovanih brez ukrepov zmanjšanja. To pa zahteva ustrezne blažilne ukrepe držav v razvoju. Sodelovanje najmanj razvitih držav v mehanizmu čistega razvoja se mora okrepiti, naprednejše države v razvoju pa bi se postopoma morale začeti posvečati sodelovanju v sektorskih tržnih mehanizmih, nazadnje pa še v sistemih, ki delujejo po načelu „omejitev in trgovanje“ (4).
(6)
Sodelovanje v skupnem izvajanju in mehanizmu čistega razvoja je prostovoljno, tako kot tudi uporaba dobropisov v sistemih trgovanja z emisijami. Zato obstaja razlika med dobropisi, ki se lahko ustvarijo, in dobropisi, katerih uporabo so se podpisnice Kjotskega protokola odločile dovoliti v okviru svoje nacionalne zakonodaje. Zaradi tega je Direktiva 2003/87/ES že izključila uporabo dodeljenih količin, Direktiva 2004/101/ES Evropskega parlamenta in Sveta (5) pa je dovolila uporabo določenih dobropisov v okviru skupnega izvajanja in mehanizma čistega razvoja z usklajenimi omejitvami pri uporabi mednarodnih dobropisov od jedrskih, zemljiških in gozdarskih projektov in pod pogojem, da države članice upravljavcem lahko dovolijo uporabo določenih količin mednarodnih dobropisov druge vrste. Direktiva 2003/87/ES navaja usklajene določbe za izvajanje, ki bodo sprejete za omejitve uporabe mednarodnih dobropisov.
(7)
Uporabo mednarodnih dobropisov od projektov s trifluorometanom (HFC-23) in dušikovim oksidom (N2O) iz proizvodnje adipinske kisline (v nadaljnjem besedilu: projekti z industrijskimi plini) je treba omejiti. To je skladno s sklepi Evropskega sveta oktobra 2009, ki države v razvoju, zlasti naprednejše med njimi, pozivajo k sprejemanju ustreznih blažilnih ukrepov. Velika večina projektov z industrijskimi plini se izvaja v naprednejših izmed držav v razvoju, ki imajo dovolj zmožnosti, da te cenovno ugodne omejitve financirajo same, saj bi za to financiranje morala zadostovati sredstva, pridobljena v preteklih letih od taistih projektov. Uvedba omejitev uporabe dobropisov za industrijski plin, zlasti če ji sledijo ustrezni sklepi na mednarodnih ravneh, bi morala pomagati privesti do geografsko bolj uravnotežene porazdelitve koristi mehanizmov, ustanovljenih v okviru Kjotskega protokola.
(8)
Projekti z industrijskimi plini vzbujajo okoljske pomisleke. Izjemno visoka donosnost uničevanja HFC-23 privede do spodbujanja neprekinjene proizvodnje in uporabe klorodifluorometana (HCFC-22), toplogrednega plina z veliko močjo tanjšanja ozonskega plašča, v registriranih obratih na najvišji ravni, ki jo metodologija projektne dejavnosti še dopušča. Posledično je lahko proizvodnja HCFC-22 večja, kot bi bila brez projektnih dejavnosti. To pa spodkopava „Montrealsko prilagoditev proizvodnje in uporabe HCFC iz leta 2007“ v okviru Montrealskega protokola o snoveh, ki škodljivo delujejo na ozonski plašč (6), pri dosegi pospešene odprave HCFC-22 za uporabo, ki ni povezana s surovinami. Poleg tega je to v neskladju s financiranjem odprave proizvodnje HCFC-22 s strani držav članic prek prispevkov v multilateralni sklad v okviru Montrealskega protokola. Ti visoki donosi povzročajo izkrivljanja gospodarskih pobud in konkurence ter prehod proizvodnje s proizvajalcev adipinske kisline, ustanovljenih v Uniji, na registrirane proizvajalce v tretjih državah. Veliko ugodnejše obravnavanje proizvajalcev adipinske kisline v okviru kjotskih mehanizmov v primerjavi s proizvajalci, ki od leta 2013 vstopajo v shemo Unije, bo povečalo tveganje podobnih prehodov proizvodnje in neto povečanja emisij po svetu. Da bi se zmanjšala izkrivljanja gospodarskih pobud in konkurence ter da bi se izognili povečanju emisij toplogrednih plinov, so omejitve pri uporabi teh mednarodnih dobropisov upravičene.
(9)
Mednarodni dobropisi od projektov z industrijskimi plini ne prispevajo k prenosu tehnologij ali k potrebni dolgoročni pretvorbi energetskih sistemov v državah v razvoju. Omejevanje teh industrijskih plinov prek skupnega izvajanja in mehanizma čistega razvoja ne prispeva k zmanjšanju emisij na svetovni ravni na najučinkovitejši način, saj se visoki donosi razvijalcev projektov ne uporabijo za zmanjšanje emisij.
(10)
Uporaba popolne omejitve uporabe določenih dobropisov je določena v členu 11a(9) Direktive 2003/87/ES. V primeru projektov z industrijskimi plini je uporaba take omejitve ustrezna. Popolna omejitev uporabe je najučinkovitejši način za odpravo neželenih posledic teh dobropisov na okolje in konkurenco, izboljšavo stroškovne učinkovitosti zmanjšanja emisij na svetovni ravni in okoljske uspešnosti trga ogljika s spodbujanjem investicij v projekte z nizkimi izpusti ogljika.
(11)
V skladu s členom 11a(9) Direktive 2003/87/ES se ukrepi iz te uredbe uporabljajo od 1. januarja 2013, kar je, skladno z omenjenim členom, več kot šest mesecev in manj kot tri leta od datuma sprejetja. Ti ukrepi ne vplivajo na uporabo dobropisov za industrijski plin zaradi obveznosti skladnosti med letom 2012.
(12)
Ukrepi iz te uredbe so v skladu z mnenjem Odbora za podnebne spremembe -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
Člen 1
Od 1. januarja 2013 je uporaba mednarodnih dobropisov od projektov, ki vključujejo uničevanje trifluorometana (HFC-23) in dušikovega oksida (N2O) iz proizvodnje adipinske kisline za namene iz člena 11a Direktive 2003/87/ES, prepovedana, razen uporabe dobropisov v zvezi z zmanjšanji emisij do leta 2013 od obstoječih projektov tega tipa za uporabo v zvezi z emisijami naprav sistema EU ETS v letu 2012, ki jih je treba dovoliti do vključno 30. aprila 2013.
Člen 2
Ta uredba začne veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Bruslju, 7. junija 2011