РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1259/2010 НА СЪВЕТА
от 20 декември 2010 година
относно осъществяването на засилено сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 81, параграф 3 от него,
като взе предвид Решение 2010/405/ЕС на Съвета от 12 юли 2010 г. за разрешаване на засилено сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла (1),
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взе предвид становището на Европейския парламент,
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет,
в съответствие със специална законодателна процедура,
като има предвид, че:
(1)
Съюзът си е поставил за цел да поддържа и развива пространство на свобода, сигурност и правосъдие, в рамките на което е гарантирано свободното движение на хора. С оглед на постепенното изграждане на това пространство Съюзът трябва да приеме мерки в областта на съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси с трансгранично значение, особено когато това е необходимо за правилното функциониране на вътрешния пазар.
(2)
Съгласно член 81 от Договора за функционирането на Европейския съюз тези мерки трябва да включват мерки, които целят да осигурят съвместимост на правилата, приложими в държавите-членки по отношение на стълкновението на закони.
(3)
На 14 март 2005 г. Комисията прие Зелена книга относно приложимото право и компетентността при бракоразводните дела. Зелената книга постави началото на широки обществени консултации относно възможни решения на проблемите, които могат да възникнат в сегашната ситуация.
(4)
На 17 юли 2006 г. Комисията предложи регламент за изменение на Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета (2) по отношение на компетентността и за въвеждане на правила, отнасящи се до приложимото право при брачни дела.
(5)
На заседанието си в Люксембург от 5 и 6 юни 2008 г. Съветът констатира липсата на единодушие по това предложение и наличието на непреодолими трудности, които правят невъзможно постигането на единодушие към дадения момент и в близко бъдеще. Съветът установи, че целите на предложението не могат да бъдат постигнати в разумен срок, като се прилагат съответните разпоредби на Договорите.
(6)
Впоследствие Белгия, България, Германия, Гърция, Испания, Франция, Италия, Латвия, Люксембург, Унгария, Малта, Австрия, Португалия, Румъния и Словения отправиха искане към Комисията, в което посочиха, че възнамеряват да установят помежду си засилено сътрудничество в областта на приложимото право при брачни дела. На 3 март 2010 г. Гърция оттегли своето искане.
(7)
На 12 юли 2010 г. Съветът прие Решение 2010/405/ЕС, с което се разрешава засилено сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла.
(8)
Съгласно член 328, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз, при установяване на засилено сътрудничество то е отворено за всички държави-членки, при условие че се зачитат евентуалните условия за участие, определени в решението за разрешаването му. То е отворено за тях и във всеки друг момент, при условие че се зачитат както посочените условия, така и вече приетите в тази насока актове. Комисията и държавите-членки, участващи в засиленото сътрудничество, се стремят да насърчават участието в него на възможно най-голям брой държави-членки. Настоящият регламент следва да е задължителен в своята цялост и да се прилага пряко само в участващите държави-членки в съответствие с Договорите.
(9)
Настоящият регламент следва да създаде ясна и пълна правна рамка в областта на приложимото право при развод и законна раздяла в участващите държави-членки и да осигури на гражданите подходяща степен на правна сигурност, предвидимост и гъвкавост, както и да предотврати случаи, в които единият съпруг подава молба за развод преди другия, за да осигури провеждането на производството по определено право, което той счита за по-благоприятно за защита на собствените си интереси.
(10)
Материалният обхват и разпоредбите на настоящия регламент следва да съответстват на Регламент (ЕО) № 2201/2003. Той обаче не следва да се прилага по отношение на унищожаването на брака.
Настоящият регламент следва да се прилага само по отношение на прекратяването или отслабването на брачните връзки. Правото, определено от стълкновителните норми в настоящия регламент, следва да се прилага за основанията за развод и законна раздяла.
Преюдициални въпроси като правоспособност и действителност на брака и въпроси като последици от развода или законната раздяла за имуществото, името, родителската отговорност, задълженията за издръжка или други евентуални допълнителни мерки следва да се определят от стълкновителните норми, приложими в съответната участваща държава-членка.
(11)
За да може да се определи точно териториалният обхват на настоящия регламент, следва да се посочат държавите-членки, които участват в засиленото сътрудничество.
(12)
Настоящият регламент следва да има универсален характер, т.е. следва да бъде възможно неговите единни стълкновителни норми да определят за приложимо правото на участваща държава-членка, правото на неучастваща държава-членка или правото на държава, която не е член на Европейския съюз.
(13)
Настоящият регламент следва да се прилага независимо от вида на сезирания съд или трибунал. Където е приложимо, съдът следва да се счита за сезиран в съответствие с Регламент (ЕО) № 2201/2003.
(14)
За да се предостави на съпрузите възможност да изберат приложимо право, с което имат тесни връзки, или, при липса на такъв избор, за да може това право да се приложи към техния развод или законна раздяла, въпросното право следва да се прилага, дори ако не е правото на участваща държава-членка. В случай на определяне на правото на друга държава-членка мрежата, създадена с Решение 2001/470/ЕО на Съвета от 28 май 2001 г. за създаване на Европейска съдебна мрежа по граждански и търговски дела (3), би могла да поеме роля в подпомагането на съдилищата относно съдържанието на чуждия закон.
(15)
Увеличаването на мобилността на гражданите изисква по-голяма гъвкавост и по-голяма правна сигурност. За да се постигне тази цел, настоящият регламент следва да укрепи самостоятелността на страните в областта на развода и законната раздяла, като им остави определена възможност за избор на приложимото право при техния развод или законна раздяла.
(16)
Съпрузите следва да имат възможност да избират като приложимо право при развод и законна раздяла правото на държава, с която имат особена връзка, или правото на сезирания съд. Избраното от съпрузите право трябва да е в съответствие с основните права, признати в Договорите и в Хартата на основните права на Европейския съюз.
(17)
Преди да определят приложимото право, за съпрузите е важно да имат достъп до актуализирана информация относно основните характеристики на националното право и правото на Съюза, както и относно производствата, уреждащи развода и законната раздяла. За да гарантира достъпът до подходяща и качествена информация, Комисията редовно актуализира тази информация в публичната информационна система в интернет, създадена с Решение 2001/470/ЕО на Съвета.
(18)
Информираният избор на двамата съпрузи е един от основните принципи на настоящия регламент. Всеки един от съпрузите следва да знае точно какви са правните и социалните последици от избора на приложимото право. Възможността да се избере приложимото право по взаимно съгласие следва да не засяга правата и равните възможности на двамата съпрузи. Ето защо съдиите в участващите държави-членки следва да съзнават значението на информирания избор на двамата съпрузи по отношение на правните последици от сключеното споразумение за избор на приложимо право.
(19)
Правилата относно материалната и формалната действителност следва да се определят по такъв начин, че да се улесни информираният избор на съпрузите и съгласието им да се зачита, с цел да се гарантира правна сигурност, както и по-добър достъп до правосъдие. Що се отнася до формалната действителност, следва да се въведат някои предпазни мерки, за да се гарантира, че съпрузите осъзнават последиците от своя избор. Като минимално изискване споразумението за избор на приложимо право следва да бъде изготвено в писмена форма, да бъде датирано и подписано от двете страни. Ако обаче правото на участващата държава-членка, където е обичайното местопребиваване на двамата съпрузи към момента на сключване на споразумението, предвижда допълнителни изисквания за форма, тези изисквания следва да бъдат спазени. Например, подобни допълнителни изисквания за форма могат да съществуват в участваща държава-членка, в която споразумението се включва в брачен договор. Ако към момента на сключване на споразумението съпрузите имат обичайно местопребиваване в различни участващи държави-членки, които предвиждат различни изисквания за форма, би било достатъчно да бъдат спазени изискванията за форма на една от тези държави-членки. Ако към момента на сключване на споразумението само единият от съпрузите има обичайно местопребиваване в участваща държава-членка, която предвижда допълнителни изисквания за форма, последните следва да бъдат спазени.
(20)
Споразумение за определяне на приложимото право, следва да може да бъде сключено и изменено най-късно при сезиране на съда и дори по време на съдопроизводството, ако правото на сезирания съд предвижда тази възможност. В такъв случай следва да бъде достатъчно изборът на правото да бъде отбелязан в протокола съгласно правото на сезирания съд.
(21)
Когато не е направен избор на приложимо право, настоящият регламент следва да въведе хармонизирани стълкновителни норми въз основа на скала със степенувани критерии за привързване, които се основават на наличието на тесни връзки между съпрузите и съответното право, с цел да се гарантират правната сигурност и предвидимостта и да се предотвратят случаи, в които единият съпруг подава молба за развод преди другия, за да може производството да се урежда от определено право, което той счита за по-благоприятно за защита на собствените си интереси. Тези критерии за привързване следва да бъдат избрани така, че да гарантират производството за развод или законна раздяла да се урежда от право, с което съпрузите имат тесни връзки.
(22)
Когато настоящият регламент посочва гражданството като критерий за привързване с оглед прилагането на правото на дадена държава, въпросът как да се постъпва в случай на множествено гражданство следва да се остави да бъде решен от националното право при пълно зачитане на общите принципи на Европейския съюз.
(23)
Ако съдът бъде сезиран, за да преобразува законна раздяла в развод, и при липса на избор на приложимо право от страните, при развода следва да се прилага същото право, което е било приложено при законната раздяла. Тази приемственост би предоставила на страните по-голяма предвидимост и би укрепила правната сигурност. Ако правото, което е било приложено при законната раздяла, не предвижда преобразуване на законната раздяла в развод, разводът следва да се урежда от стълкновителните норми, които се прилагат при липса на избор от страните. Това не следва да пречи на съпрузите да се опитват да получат развод въз основа на други разпоредби от настоящия регламент.
(24)
В някои случаи, например когато приложимото право не предвижда развод или не предоставя на единия от съпрузите, заради пола му, равни права на достъп до развод или до законна раздяла, следва въпреки това да се приложи правото на сезирания съд. Това обаче не следва да засяга клаузата за обществен ред.
(25)
По съображения от обществен интерес следва да се даде възможност на съдилищата на държавите-членки при изключителни обстоятелства да откажат прилагането на разпоредба на чуждото право, когато в конкретен случай прилагането ѝ би било в явно противоречие с обществения ред на сезирания съд. При все това съдилищата не следва да могат да прилагат изключението за обществен ред с цел неприлагането на разпоредба на правото на друга държава, когато това би било в противоречие с Хартата на основните права на Европейския съюз, и по-специално с член 21 от нея, който забранява всяка форма на дискриминация.
(26)
Когато в настоящия регламент се посочва, че правото на участващата държава-членка, в която е сезираният съд, не предвижда развод, това следва да се тълкува в смисъл, че в правото на съответната държава-членка изобщо не съществува правният институт „развод“. В такъв случай съдът не следва да бъде задължен да постановява развод по силата на настоящия регламент.
Когато в настоящия регламент се посочва, че правото на участващата държава-членка, в която е сезираният съд, не приема даден брак за действителен за целите на производството за развод, това следва да се тълкува, inter alia, в смисъл, че такъв брак не съществува в правото на съответната държава-членка. В такъв случай съдът не следва да бъде задължен да постановява развод или законна раздяла по силата на настоящия регламент.
(27)
Тъй като има държави и участващи държави-членки, в които успоредно съществуват две или повече правни системи или набор от правила, отнасящи се до въпросите, уредени от настоящия регламент, следва да се предвиди разпоредба, която да урежда степента, в която разпоредбите на настоящия регламент се прилагат за различните териториални единици на тези държави и участващи държави-членки или спрямо различните категории лица от тези държави и участващи държави-членки.
(28)
При отсъствие на правила, определящи приложимото право, страните, избрали правото на държавата, чието гражданство има едната от страните, следва в същото време да посочат за правото на коя териториална единица са се договорили, в случай че държавата, чието право е избрано, съдържа различни териториални единици, всяка от които има собствена правна система или набор от правила във връзка с развода.
(29)
Тъй като целите на настоящия регламент, а именно повишаване на правната сигурност, на предвидимостта и на гъвкавостта при брачни дела с международен характер, и съответно улесняването на свободното движение на хора в рамките на Съюза, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен самостоятелно от държавите-членки и поради това могат, поради мащаба и последиците от настоящия регламент, да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приема мерки, когато е подходящо чрез засилено сътрудничество, в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тези цели.
(30)
Настоящият регламент зачита основните права и принципите, признати в Хартата на основните права на Европейския съюз, и по-специално в член 21 от нея, в който се посочва, че е забранена всяка форма на дискриминация, основана по-специално на пол, раса, цвят на кожата, етнически или социален произход, генетични характеристики, език, религия или убеждения, политически или други мнения, принадлежност към национално малцинство, имотно състояние, рождение, увреждане, възраст или сексуална ориентация. Настоящият регламент следва да се прилага от съдилищата на участващите държави-членки, като се зачитат тези права и принципи,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБХВАТ, ВРЪЗКА С РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 2201/2003, ОПРЕДЕЛЕНИЯ И ВСЕОБЩО ПРИЛАГАНЕ
Член 1
Обхват
1. Настоящият регламент се прилага в случаи на стълкновение на закони в областта на развода и законната раздяла.
2. Настоящият регламент не се прилага по следните въпроси, дори когато те възникват само като преюдициален въпрос във връзка с производства за развод или законна раздяла:
а)
правоспособност на физически лица;
б)
съществуване, действителност или признаване на брака;
в)
унищожаване на брака;
г)
имена на съпрузите;
д)
имуществени последици от брака;
е)
родителска отговорност;
ж)
задължения за издръжка;
з)
попечителство или наследяване.
Член 2
Връзка с Регламент (ЕО) № 2201/2003
Настоящият регламент не засяга приложението на Регламент (ЕО) № 2201/2003.
Член 3
Определения
За целите на настоящия регламент:
1.
„участваща държава-членка“ означава държава-членка, която участва в засиленото сътрудничество в областта на приложимото право при развод и законна раздяла по силата на Решение 2010/405/ЕС или по силата на решение, прието съгласно член 331, параграф 1, втора или трета алинея от Договора за функционирането на Европейския съюз.
2.
терминът „съд“ обхваща всички органи на участващите държави-членки, които са компетентни по въпросите, попадащи в обхвата на настоящия регламент.
Член 4
Всеобщо прилагане
Правото, определено с настоящия регламент, се прилага дори когато не е право на участваща държава-членка.
ГЛАВА II
ЕДИННИ ПРАВИЛА ЗА ПРИЛОЖИМОТО ПРАВО ПРИ РАЗВОД И ЗАКОННА РАЗДЯЛА
Член 5
Избор на приложимо право от страните
1. Съпрузите могат да се договорят да определят приложимото право при развод и законна раздяла, при условие че то е едно от следните:
а)
правото на държавата, в която съпрузите имат обичайно местопребиваване към момента на сключване на споразумението, или
б)
правото на държавата на последното обичайно местопребиваване на съпрузите, доколкото единият от тях все още пребивава там към момента на сключване на споразумението, или
в)
правото на държавата, чийто гражданин е един от съпрузите към момента на сключване на споразумението, или
г)
правото на сезирания съд.
2. Без да се засяга параграф 3, споразумението за определяне на приложимото право може да бъде сключено и изменяно по всяко време, но не по-късно от момента на сезиране на съда.
3. Ако правото на сезирания съд предвижда това, съпрузите могат също да определят приложимото право пред съда в хода на съдебното производство. В такъв случай споразумението се отбелязва в протокола съгласно правото на сезирания съд.
Член 6
Съгласие и материална действителност
1. Наличието и действителността на споразумение относно избора на право или на отделна разпоредба от това споразумение се определят от правото, което би било приложимо съгласно настоящия регламент, ако споразумението или разпоредбата биха били действителни.
2. Въпреки това, за да установи, че не е изразил съгласие, всеки един от съпрузите може да се позове на правото на държавата, в която има обичайното си местопребиваване към момента на сезиране на съда, ако от обстоятелствата е видно, че не е оправдано последиците от неговите действия да се определят в съответствие с правото, определено в параграф 1.
Член 7
Формална действителност
1. Споразумението, посочено в член 5, параграфи 1 и 2, се изготвя в писмена форма и се датира и подписва от двамата съпрузи. Всяко предаване по електронен път, което позволява трайно съхранение на споразумението, се счита за равностойно на писмена форма.
2. Ако обаче правото на участващата държава-членка, в която е обичайното местопребиваване на двамата съпрузи към момента на сключване на споразумението, предвижда допълнителни изисквания за форма за този тип споразумения, тези изисквания се прилагат.
3. Ако към момента на сключване на споразумението съпрузите имат за обичайно местопребиваване различни участващи държави-членки и ако съответното право на тези държави предвижда различни изисквания за форма, споразумението се смята за действително по отношение на формата, ако отговаря на условията, посочени в правото на една от тези държави.
4. Ако към момента на сключване на споразумението само единият от съпрузите има за обичайно местопребиваване участваща държава-членка и ако в тази държава се предвиждат допълнителни изисквания за форма за този вид споразумения, тези изисквания се прилагат.
Член 8
Приложимо право при липса на избор от страните
При липса на избор по смисъла на член 5 разводът и законната раздяла се уреждат от:
а)
правото на държавата на обичайно местопребиваване на съпрузите към момента на сезиране на съда; или, ако не е изпълнено това,
б)
правото на държавата на последно обичайно местопребиваване на съпрузите, при условие че това пребиваване е приключило не повече от една година преди сезирането на съда, и ако единият от съпрузите все още живее в тази държава към момента на сезиране на съда; или, ако не е изпълнено това,
в)
правото на държавата, чиито граждани са съпрузите към момента на сезиране на съда; или, ако не е изпълнено това,
г)
правото на държавата на сезирания съд.
Член 9
Преобразуване на законната раздяла в развод
1. В случай на преобразуване на законна раздяла в развод, правото, приложимо при развода, е правото, което е било приложено при законната раздяла, освен ако страните не са договорили друго в съответствие с член 5.
2. Ако обаче правото, което е било приложено при законната раздяла, не предвижда преобразуване на законната раздяла в развод, се прилага член 8, освен ако страните не са договорили друго в съответствие с член 5.
Член 10
Прилагане на правото на сезирания съд
Когато приложимото право по силата на член 5 или член 8 не предвижда развод или не осигурява на единия от съпрузите, поради неговия пол, равни права на достъп до развод или до законна раздяла, се прилага правото на сезирания съд.
Член 11
Изключване на препращане
Когато в настоящия регламент се предвижда прилагане на правото на държава, това се отнася до прилагане на правните норми,които са в сила в тази държава, с изключение на нормите на нейното международно частно право.
Член 12
Обществен ред
Прилагането на разпоредба на правото, определено като приложимо по силата на настоящия регламент, може да бъде отказано, само ако това прилагане е явно несъвместимо с обществения ред в държавата на сезирания съд.
Член 13
Различия в националното право
Нищо в настоящия регламент не задължава съдилищата на участваща държава-членка, чието право не предвижда развод или не приема въпросния брак за действителен за целите на производството за развод, да постановяват развод по силата на прилагането на настоящия регламент.
Член 14
Държави с две или повече правни системи - интертериториални стълкновения на закони
Когато една държава включва няколко териториални единици, всяка от които има собствена правна система или набор от правила по въпросите, уредени от настоящия регламент:
а)
всяко позоваване на правото на тази държава се тълкува, за целите на определянето на приложимото право съгласно настоящия регламент, като позоваване на правото, което е в сила в съответната териториална единица;
б)
всяко позоваване на обичайното местопребиваване в тази държава се тълкува като отнасящо се за обичайното местопребиваване в дадена териториална единица;
в)
всяко позоваване на гражданство се отнася до териториалната единица, определена от правото на дадената държава, или, при отсъствие на приложими правила, до териториалната единица, избрана от страните, или, при отсъствие на избор, до териториалната единица, с която един или и двамата съпрузи имат най-тясна връзка.
Член 15
Държави с две или повече правни системи - интерперсонални стълкновения на закони
Във връзка с държава, в която съществуват две или повече правни системи или набор от правила, приложими за различни категории лица и отнасящи се до въпросите, уредени от настоящия регламент, всяко позоваване на правото на такава държава се тълкува като отнасящо се за правната система, определена от действащите в дадената държава правила. При отсъствие на такива правила се прилага правната система или набор от правила, с която (които) един или и двамата съпрузи имат най- тясна връзка.
Член 16
Неприлагане на настоящия регламент към вътрешните стълкновения на закони
От участваща държава-членка, в която за въпросите, уредени от настоящия регламент, се прилагат различни правни системи или набори от правила, не се изисква да прилага настоящия регламент по отношение на стълкновенията на закони, възникващи единствено между тези различни правни системи или набори от правила.
ГЛАВА III
ДРУГИ РАЗПОРЕДБИ
Член 17
Информация, предоставена от участващите държави-членки
1. До 21 септември 2011 г. участващите държави-членки съобщават на Комисията своите национални разпоредби, ако съществуват такива, относно:
а)
изискванията за форма, приложими за споразуменията относно избора на приложимо право съгласно член 7, параграфи 2-4; и
б)
възможността за определяне на приложимото право в съответствие с член 5, параграф 3.
Участващите държави-членки информират Комисията за всички последващи изменения на тези разпоредби.
2. Комисията оповестява изпратената съгласно параграф 1 информация по подходящ начин, по-специално чрез уебсайта на Европейската съдебна мрежа по граждански и търговски дела.
Член 18
Преходни разпоредби
1. Настоящият регламент се прилага само за съдебните производства и за посочените в член 5 споразумения, които са образувани или съответно сключени след 21 юни 2012 г.
Въпреки това споразумение за избор на приложимо право, сключено преди 21 юни 2012 г., също поражда действие, при условие че отговаря на изискванията на членове 6 и 7.
2. Настоящият регламент не засяга споразуменията за избор на приложимо право, сключени в съответствие с правото на участваща държава-членка, чийто съд е сезиран преди 21 юни 2012 г.
Член 19
Връзка с влезли в сила международни конвенции
1. Без да се засягат задълженията на участващите държави-членки съгласно член 351 от Договора за функционирането на Европейския съюз, настоящият регламент не засяга прилагането на международните конвенции, по които една или повече участващи държави-членки са страни към момента на приемането на настоящия регламент или към момента на приемането на решението съгласно член 331, параграф 1, трета алинея от Договора за функционирането на Европейския съюз, и които установяват правила за уреждане на стълкновения на закони, отнасящи се до развод или законна раздяла.
2. Въпреки това, в отношенията между участващите държави-членки настоящият регламент има предимство пред конвенции, сключени изключително между две или повече от тях, доколкото такива конвенции засягат въпроси, уредени от настоящия регламент.
Член 20
Клауза за преразглеждане
1. До 31 декември 2015 г. и след това на всеки пет години Комисията представя на Европейския парламент, на Съвета и на Европейския икономически и социален комитет доклад относно прилагането на настоящия регламент. При необходимост докладът се придружава от предложения за адаптиране на настоящия регламент.
2. За тази цел участващите държави-членки съобщават на Комисията съответната информация относно прилагането на настоящия регламент от техните съдилища.
ГЛАВА IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 21
Влизане в сила и дата на прилагане
Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 21 юни 2012 г., с изключение на член 17, който се прилага от 21 юни 2011 г.
За онези участващи държави-членки, участващи в засиленото сътрудничество по силата на решение, прието в съответствие с член 331, параграф 1, втора или трета алинея от Договора за функционирането на Европейския съюз, настоящият регламент се прилага от датата, посочена в съответното решение.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко в участващите държави-членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Брюксел на 20 декември 2010 година.
UREDBA SVETA (EU) št. 1259/2010
z dne 20. decembra 2010
o izvajanju okrepljenega sodelovanja na področju prava, ki se uporablja za razvezo zakonske zveze in prenehanje življenjske skupnosti
SVET EVROPSKE UNIJE JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti člena 81(3) Pogodbe,
ob upoštevanju Sklepa Sveta 2010/405/EU z dne 12. julija 2010 o odobritvi okrepljenega sodelovanja na področju prava, ki se uporablja za razvezo in prenehanje življenjske skupnosti (1),
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,
ob upoštevanju mnenja Evropskega parlamenta,
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora,
v skladu s posebnim zakonodajnim postopkom,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Unija si je zastavila cilj ohranjanja in razvijanja območja svobode, varnosti in pravice, v katerem je zagotovljeno prosto gibanje oseb. Za postopno vzpostavitev takšnega območja mora Unija sprejeti ukrepe na področju pravosodnega sodelovanja v civilnih zadevah s čezmejnimi elementi, zlasti če je to potrebno za pravilno delovanje notranjega trga.
(2)
V skladu s členom 81 Pogodbe o delovanju Evropske unije med te ukrepe spadajo tudi ukrepi, katerih cilj je zagotoviti združljivost predpisov, ki se uporabljajo v državah članicah glede kolizije zakonov.
(3)
Komisija je 14. marca 2005 sprejela zeleno knjigo o pravu, ki se uporablja in sodni pristojnosti v zadevah, povezanih z razvezo zakonske zveze. S tem se je začelo obsežno javno posvetovanje o možnih rešitvah za težave, ki bi lahko nastale v sedanjih razmerah.
(4)
Komisija je 17. julija 2006 predlagala spremembe Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 (2) glede sodne pristojnosti in uvedbe pravil v zvezi s pravom, ki se uporablja v zakonskih sporih.
(5)
Svet je na zasedanju v Luksemburgu 5. in 6. junija 2008 ugotovil, da soglasja o predlogu ni in da ga zaradi nepremostljivih težav ne bo mogoče doseči ne takoj ne v bližnji prihodnosti. Ugotovil je tudi, da ciljev tega predloga z uporabo ustreznih določb Pogodb ne bo mogoče uresničiti v razumnem času.
(6)
Belgija, Bolgarija, Nemčija, Grčija, Španija, Francija, Italija, Latvija, Luksemburg, Madžarska, Malta, Avstrija, Portugalska, Romunija in Slovenija so Komisiji nato poslale prošnjo, v kateri so sporočile, da nameravajo vzpostaviti okrepljeno sodelovanje na področju prava, ki se uporablja v zakonskih sporih. Grčija je 3. marca 2010 svojo prošnjo umaknila.
(7)
Svet je 12. julija 2010 sprejel Sklep 2010/405/EU o odobritvi okrepljenega sodelovanja na področju prava, ki se uporablja za razvezo in prenehanje življenjske skupnosti.
(8)
V skladu s členom 328(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije se lahko v okrepljeno sodelovanje ob vzpostavitvi vključi vsaka država članica, ki izpolnjuje morebitne pogoje za sodelovanje, določene v sklepu o odobritvi. Vanj se lahko vključi tudi kadar koli pozneje, ob upoštevanju navedenih pogojev in v tem okviru že sprejetih aktov. Komisija in države članice, ki že sodelujejo v okrepljenem sodelovanju, zagotovijo, da se spodbudi sodelovanje čim več držav članic. Ta uredba bi morala biti v celoti zavezujoča in bi jo bilo treba neposredno uporabljati samo v sodelujočih državah članicah v skladu s Pogodbama.
(9)
S to uredbo bi bilo treba oblikovati jasen in celovit pravni okvir na področju prava, ki se uporablja za razvezo zakonske zveze in prenehanje življenjske skupnosti v sodelujočih državah članicah, državljanom zagotoviti ustrezne rešitve glede pravne varnosti, predvidljivosti in prilagodljivosti, ter preprečiti primere, v katerih bi eden od zakoncev vložil tožbo za razvezo zakonske zveze pred drugim z namenom, da bi si zagotovil postopek v skladu s pravom, ki je po njegovem mnenju z vidika njegovih interesov ugodnejše.
(10)
Vsebinsko področje uporabe te uredbe in njene določbe bi morali biti skladni z Uredbo (ES) št. 2201/2003. Vendar se ta uredba ne bi smela uporabljati za razveljavitev zakonske zveze.
Ta uredba bi se morala uporabljati le za primere razpadlih ali razrahljanih zakonskih vezi. Za razloge za razvezo zakonske zveze in prenehanje življenjske skupnosti bi se moralo uporabljati pravo, ki ga določajo kolizijska pravila iz te uredbe.
Predhodna vprašanja, kot sta pravna sposobnost in veljavnost zakonske zveze, ter vprašanja, kot so premoženjske posledice razveze zakonske zveze ali prenehanja življenjske skupnosti, ime, starševska odgovornost, preživninske obveznosti ali drugi morebitni pomožni ukrepi, bi morala določati kolizijska pravila, ki se uporabljajo v sodelujoči zadevni državi članici.
(11)
Za jasno določitev teritorialnega področja uporabe te uredbe je treba navesti države članice, vključene v okrepljeno sodelovanje.
(12)
Obstajati bi morala možnost univerzalne uporabe te uredbe, kar pomeni, da bi enotna kolizijska pravila omogočala določitev prava sodelujoče države članice, prava države članice, ki ne sodeluje ali prava države, ki ni članica Evropske unije.
(13)
To uredbo bi bilo treba uporabljati ne glede na vrsto sodišča, ki mu je zadeva predložena. Po potrebi bi bilo treba šteti, da se je pred sodiščem začel postopek v skladu z Uredbo (ES) št. 2201/2003.
(14)
Da bi zakoncema omogočili svobodno izbiro prava, ki se uporablja in s katerim sta tesno povezana ali, če nimata možnosti izbire, da se to pravo uporablja za njuno razvezo zakonske zveze ali prenehanje življenjske skupnosti, bi bilo treba to pravo uporabljati tudi, če to ni pravo sodelujoče države članice. Kadar se določi pravo druge države članice, bi lahko mreža, ustanovljena s Sklepom Sveta 2001/470/ES z dne 28. maja 2001 o ustanovitvi Evropske pravosodne mreže v civilnih in gospodarskih zadevah (3), sodiščem dajala informacije glede vsebine tujega prava.
(15)
Zaradi vse večje mobilnosti državljanov je potrebna večja prožnost in hkrati tudi večja pravna varnost. Za dosego tega cilja bi morala ta uredba strankam v zadevah v zvezi z razvezo zakonske zveze in prenehanjem življenjske skupnosti zagotoviti večjo avtonomnost, in sicer tako, da bi jim do neke mere omogočala izbiro prava, ki bi se naj uporabilo za razvezo zakonske zveze ali prenehanje življenjske skupnosti.
(16)
Zakonca bi morala imeti možnost, da kot pravo, ki se uporabi za razvezo zakonske zveze in prenehanje življenjske skupnosti, izbereta pravo države, s katero imata posebne vezi, ali pravo sodišča, pred katerim poteka postopek. Pravo, ki ga izbereta zakonca, mora biti skladno s temeljnimi pravicami, ki so priznane s Pogodbama in z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah.
(17)
Preden se določi pravo, ki se uporablja, je pomembno, da imata zakonca dostop do najnovejših informacij glede bistvenih vidikov nacionalne zakonodaje in prava Unije ter postopkov na področju razveze zakonske zveze in prenehanja življenjske skupnosti. Da se zagotovi dostop do ustreznih in kakovostnih informacij, jih Komisija redno posodablja na spletnem informacijskem sistemu za javnost, ki je bil vzpostavljen s Sklepom Sveta 2001/470/ES.
(18)
Seznanitev obeh zakoncev o možnosti izbire je temeljno načelo te uredbe. Vsak zakonec bi moral natančno vedeti, kakšne so pravne in socialne posledice izbire prava, ki se uporablja. Možnost, da se zakonca sporazumno dogovorita o pravu, ki se uporablja, ne bi smelo posegati v njune pravice in enake možnosti. Zato bi se morali sodniki iz sodelujočih držav članic zavedati pomena seznanitve zakoncev o možnostih izbire v zvezi s pravnimi posledicami sklenjenega dogovora o izbiri prava.
(19)
Določiti je treba pravila o materialni in formalni veljavnosti, da bi se omogočila lažja seznanitev zakoncev o možnostih izbire in zagotovilo spoštovanje njunega soglasja, s čimer se zagotovita pravna varnost in boljši dostop do sodstva. Na področju formalne veljavnosti bi bilo treba uvesti določena jamstva, s katerimi bi se zagotovilo zavedanje zakoncev o posledicah svoje izbire. Stranki bi morali dogovor o izbiri prava, ki se uporabi, skleniti v pisni obliki z datumom in podpisom. Če pa so v pravu sodelujoče države članice, v kateri imata zakonca ob sklenitvi dogovora običajno prebivališče, določena dodatna formalna pravila, bi bilo treba uporabiti ta pravila. Taka dodatna formalna pravila lahko na primer obstajajo v sodelujoči državi članici, kjer je dogovor vključen v pogodbo o ureditvi premoženjskopravnih razmerij med zakoncema. Če imata zakonca ob sklenitvi dogovora običajno prebivališče v različnih sodelujočih državah članicah, ki imajo različna formalna pravila, bi zadoščalo upoštevanje formalnih pravil ene od teh držav. Če ima le eden od zakoncev ob sklenitvi dogovora običajno prebivališče v sodelujoči državi članici, ki ima določena dodatna formalna pravila, bi bilo treba uporabiti ta pravila.
(20)
Dogovor o določitvi prava, ki se uporabi, bi moralo biti mogoče skleniti in spremeniti najpozneje do začetka postopka pred sodiščem, ki začne postopek, pa tudi med postopkom, če to dopušča pravo sodišča, pred katerim poteka postopek. V tem primeru bi moralo zadostovati, da tovrstni dogovor evidentira sodišče v skladu s svojim pravom.
(21)
V primerih, ko pravo, ki se uporablja, ni izbrano, in zaradi zagotavljanja pravne varnosti in predvidljivosti, pa tudi preprečevanja primerov, ko bi eden od zakoncev vložil tožbo za razvezo zakonske zveze pred drugim, da bi si tako zagotovil, da bo postopek potekal v skladu s tistim pravom, ki je po njegovem mnenju z vidika njegovih interesov ugodnejše, bi morala ta uredba določiti usklajena kolizijska pravila na podlagi različnih naveznih okoliščin, ki temeljijo na obstoju tesne povezave med zakoncema in zadevnim pravom. Takšne navezne okoliščine bi bilo treba izbrati zato, da se zagotovi, da postopki glede razveze zakonske zveze ali prenehanja življenjske skupnosti potekajo v skladu s pravom države, s katero sta zakonca tesno povezana.
(22)
Kadar se v tej uredbi v zvezi z uporabo prava države kot navezna okoliščina navaja državljanstvo, naj bi se vprašanje, kako obravnavati primere večkratnega državljanstva, reševalo v skladu z nacionalnim pravom, ob popolnem spoštovanju splošnih načel Evropske unije.
(23)
Če se pred sodiščem začne postopek, s katerim bi se prenehanje življenjske skupnosti spremenilo v razvezo zakonske zveze, in če pravo, ki se uporablja, ne bi bilo izbrano, bi bilo treba za razvezo zakonske zveze uporabiti pravo, ki se je uporabilo za prenehanje življenjske skupnosti. Takšna kontinuiteta bi strankam zagotovila predvidljivost in okrepila pravno varnost. Če v pravu, ki se je uporabilo za prenehanje življenjske skupnosti, ni predvidena sprememba prenehanja življenjske skupnosti v razvezo zakonske zveze, bi morala za razvezo zakonske zveze veljati kolizijska pravila, ki se uporabljajo, kadar pravo ni izbrano. To zakoncema ne bi smelo preprečevati, da bi zaprosila za razvezo zakonske zveze na podlagi drugih pravil iz te uredbe.
(24)
V določenih primerih, kadar pravo, ki se uporablja, bodisi ne predvideva razveze zakonske zveze bodisi enemu od zakoncev zaradi spola ne daje enakih možnosti za razvezo zakonske zveze ali prenehanje življenjske skupnosti, bi se moralo vseeno uporabljati pravo sodišča, pred katerim bi se začel postopek. Vendar to ne bi smelo posegati v klavzulo o javnem redu.
(25)
Zaradi upoštevanja javnega interesa bi morala imeti sodišča sodelujočih držav članic možnost, da v izjemnih okoliščinah zavrnejo uporabo določbe tujega prava, kadar bi bila njena uporaba v določenem primeru očitno v nasprotju z javnim redom države, v kateri je sodišče, pred katerim se začne postopek. Vendar sodišča ne bi smela imeti možnosti, da z uporabo izjeme zaradi javnega reda ne upoštevajo določbe prava druge države, kadar bi bilo takšno ravnanje v nasprotju z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, zlasti s členom 21 Listine, ki prepoveduje vsakršno diskriminacijo.
(26)
Če je v Uredbi navedeno dejstvo, da v pravu sodelujoče države članice, pred katere sodiščem se je začel postopek, ni predvidena razveza zakonske zveze, bi bilo to treba razlagati tako, da pravo te države članice ne pozna instituta razveze zakonske zveze. V tem primeru sodišče ne bi smelo biti dolžno izreči razvezo zakonske zveze na podlagi te uredbe.
Če je v Uredbi navedeno dejstvo, da po pravu sodelujoče države članice, pred katere sodiščem se je začel postopek, zadevna zakonska zveza za namene postopka razveze ni veljavna, bi bilo to treba med drugim razlagati tako, da ta zakonska zveza po pravu te države članice ne obstaja. V tem primeru sodišče ne bi smelo biti dolžno izreči razvezo zakonske zveze ali prenehanja življenjske skupnosti na podlagi te uredbe.
(27)
Ker imajo države in sodelujoče države članice dva ali več pravnih sistemov ali sklopov pravil v zvezi z zadevami, ki jih ureja ta uredba, bi bilo treba določiti, kako se določbe te uredbe uporabljajo na različnih ozemeljskih enotah in za različne kategorije oseb v teh državah in sodelujočih državah članicah.
(28)
Če pravila za določitev prava, ki se uporablja, ne obstajajo, bi morali stranki, ki izbereta pravo države, katere državljan je ena ali druga stranka, hkrati navesti ozemeljsko enoto, katere pravo sta izbrali, če je zadevna država razdeljena na več ozemeljskih enot, ki imajo lastne pravne sisteme ali sklope pravil glede razveze zakonske zveze.
(29)
Ker države članice z enostranskim ukrepanjem v postopkih v zakonskih sporih z mednarodnim elementom ne morejo zadovoljivo doseči ciljev te uredbe, namreč okrepiti pravno varnost in povečati predvidljivost in prilagodljivost ter s tem poenostaviti prost pretok oseb po Evropski uniji, bi jih bilo zaradi obsega in učinkov te uredbe torej lažje doseči na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe za okrepljeno sodelovanje teh držav članic, kadar je to primerno, v skladu z načelom subsidiarnosti, kot je določeno v členu 5 Pogodbe o Evropski uniji. Skladno z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta uredba ne prekoračuje okvirov, ki so potrebni za dosego teh ciljev.
(30)
Ta uredba spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, priznana v Listini Evropske unije o temeljnih pravicah, zlasti členu 21 Listine, ki prepoveduje vsakršno diskriminacijo na podlagi spola, rase, barve kože, etničnega ali socialnega porekla, genetskih značilnosti, jezika, vere ali prepričanja, političnega ali drugega mnenja, pripadnosti narodnostni manjšini, premoženja, rojstva, invalidnosti, starosti ali spolne usmerjenosti. Sodišča v sodelujočih državah članicah bi morala uporabljati to uredbo ob upoštevanju teh pravic in načel -
SPREJEL NASLEDNJO UREDBO:
POGLAVJE I
PODROČJE UPORABE, RAZMERJE DO UREDBE (ES) 2201/2003, OPREDELITVI IN NAČELO UNIVERZALNOSTI
Člen 1
Področje uporabe
1. Ta uredba se uporablja v primeru kolizije zakonov pri razvezi zakonske zveze in prenehanju življenjske skupnosti.
2. Ta uredba se ne uporablja za naslednje zadeve, tudi če se obravnavajo kot predhodno vprašanje v okviru razveze zakonske zveze ali prenehanja življenjske skupnosti:
(a)
pravno sposobnost fizičnih oseb;
(b)
obstoj, veljavnost ali priznanje zakonske zveze;
(c)
razveljavitev zakonske zveze;
(d)
priimke zakoncev;
(e)
premoženjske posledice zakonske zveze;
(f)
starševsko odgovornost;
(g)
preživninske obveznosti;
(h)
sklade ali dedovanje.
Člen 2
Razmerje do Uredbe (ES) št. 2201/2003
Uporaba te uredbe ne vpliva na uporabo Uredbe (ES) št. 2201/2003.
Člen 3
Opredelitvi
Za namene te uredbe je:
1.
„sodelujoča država članica“ država članica, ki je vključena v okrepljeno sodelovanje na področju prava, ki se uporablja za razvezo zakonske zveze in prenehanje življenjske skupnosti, na podlagi Sklepa Sveta 2010/405/EU z dne 12. julija 2010 o odobritvi okrepljenega sodelovanja na področju prava, ki se uporablja za razvezo in prenehanje življenjske skupnosti, ali na podlagi sklepa sprejetega v skladu z drugim ali tretjim pododstavkom člena 331(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije;
2.
„sodišče“ vsak organ sodelujočih držav članic s sodno pristojnostjo za zadeve s področja uporabe te uredbe.
Člen 4
Načelo univerzalnosti
Pravo, določeno v skladu s to uredbo, se uporablja ne glede na to, ali je pravo sodelujoče države članice ali ne.
POGLAVJE II
ENOTNA PRAVILA O PRAVU, KI SE UPORABI V PRIMERU RAZVEZE ZAKONSKE ZVEZE IN PRENEHANJA ŽIVLJENJSKE SKUPNOSTI
Člen 5
Stranki izbereta pravo, ki se uporabi
1. Zakonca se lahko dogovorita o določitvi prava, ki se uporabi za razvezo zakonske zveze in prenehanje življenjske skupnosti, pod pogojem, da je to eno od naslednjega:
(a)
pravo države, v kateri imata zakonca ob sklenitvi dogovora običajno prebivališče, ali
(b)
pravo države, v kateri sta zakonca nazadnje imela običajno prebivališče, če eden od njiju ob sklenitvi dogovora tam še vedno prebiva, ali
(c)
pravo države, katere državljan je eden ali drugi zakonec ob sklenitvi dogovora, ali
(d)
pravo sodišča, pred katerim poteka postopek.
2. Brez poseganja v odstavek 3 se dogovor o pravu, ki se uporabi, lahko sklene in spremeni kadar koli, vendar najpozneje ob začetku postopka pred sodiščem.
3. Zakonca lahko pravo, ki naj ga uporabi sodišče, izbereta tudi med postopkom, če to dopušča pravo sodišča, pred katerim poteka postopek. V tem primeru sodišče pred katerim poteka postopek, to izbiro evidentira v skladu s svojim pravom.
Člen 6
Soglasje in materialna veljavnost
1. Sklenitev in veljavnost dogovora o izbiri prava ali veljavnost njegovih določb se presoja po pravu, ki bi se uporabljalo po tej uredbi, če bi dogovor ali njegove določbe bile veljavne.
2. Kljub temu se lahko zakonec, kadar zatrjuje, da ni soglašal, sklicuje na pravo države, v kateri ima običajno prebivališče ob začetku postopka pred sodiščem, če je iz okoliščin mogoče sklepati, da učinka njegovega ravnanja ni primerno presojati po pravu iz odstavka 1.
Člen 7
Formalna veljavnost
1. Dogovor iz člena 5(1) in (2) se sklene v pisni obliki, z datumom in podpisom obeh zakoncev. Vsa elektronska sporočila, ki zagotavljajo trajen zapis dogovora, se štejejo za enakovredna pisni obliki.
2. Vendar če so s pravom sodelujoče države članice, v kateri imata zakonca ob sklenitvi dogovora običajno prebivališče, za takšne dogovore določene dodatne formalne zahteve, veljajo te zahteve.
3. Če imata zakonca ob sklenitvi dogovora običajno prebivališče v različnih sodelujočih državah članicah in če pravo teh držav določa različne formalne zahteve, je dogovor formalno veljaven, če izpolnjuje zahteve po enem ali drugem pravu.
4. Če ima le eden od zakoncev ob sklenitvi dogovora običajno prebivališče v sodelujoči državi članici in če ima ta država določene dodatne formalne zahteve, veljajo te zahteve.
Člen 8
Pravo, ki se uporabi, če ga stranki ne izbereta
Če stranki v skladu s členom 5 ne izbereta prava, ki se uporabi, se za razvezo zakonske zveze in prenehanje življenjske skupnosti uporabi pravo države:
(a)
običajnega prebivališča zakoncev v trenutku, ko se je pred sodiščem začel postopek, ali, če to ni mogoče,
(b)
zadnjega običajnega prebivališča zakoncev, pod pogojem, da več kot eno leto pred začetkom postopka pred sodiščem tam nista nehala prebivati in če eden od njiju ob začetku sodnega postopka tam še vedno prebiva, ali, če to ni mogoče,
(c)
katere državljana sta oba zakonca v trenutku, ko se je začel postopek pred sodiščem, ali, če to ni mogoče,
(d)
v kateri se je začel postopek pred sodiščem.
Člen 9
Sprememba prenehanja življenjske skupnosti v razvezo zakonske zveze
1. Kadar se prenehanje življenjske skupnosti spremeni v razvezo zakonske zveze, se za razvezo zakonske zveze uporabi pravo, ki se je uporabilo za prenehanje življenjske skupnosti, razen če se stranki v skladu s členom 5 ne dogovorita drugače.
2. Vendar, če sprememba prenehanja življenjske skupnosti v razvezo zakonske zveze ni predvidena v pravu, ki se je uporabilo za prenehanje življenjske skupnosti, se uporabi člen 8, razen če se stranki v skladu s členom 5 ne dogovorita drugače.
Člen 10
Uporaba prava sodišča, pred katerim poteka postopek
Kadar pravo, ki se uporabi v skladu s členoma 5 ali 8, bodisi ne predvideva razveze zakonske zveze bodisi enemu od zakoncev zaradi spola ne daje enakih možnosti za razvezo zakonske zveze ali prenehanje življenjske skupnosti, se uporabi pravo sodišča, pred katerim poteka postopek.
Člen 11
Izključitev zavračanja
Kadar je s to uredbo določena uporaba prava države, to pomeni uporabo veljavnih pravnih pravil te države in ne pravil mednarodnega zasebnega prava.
Člen 12
Javni red
Uporaba določbe prava, izbranega v skladu s to uredbo, se lahko zavrne le, če bi bila ta uporaba očitno nezdružljiva z javnim redom države sodišča, pred katerim poteka postopek.
Člen 13
Razlike med nacionalnimi pravnimi redi
Sodišča sodelujoče države članice, v katere pravu razveza zakonske zveze ni predvidena ali ki v postopku za razvezo zadevne zakonske zveze ne šteje za veljavno, niso obvezana z uporabo te uredbe razvezati zakonske zveze.
Člen 14
Države z dvema ali več pravnimi sistemi - kolizije, povezane z ozemeljskimi enotami
Če država obsega več ozemeljskih enot, pri čemer ima vsaka svoj pravni sistem ali sklop pravil za urejanje zadev iz te uredbe:
(a)
se pri določitvi prava, ki se uporabi v skladu s to uredbo, vsa sklicevanja na pravo te države nanašajo na veljavno pravo zadevne ozemeljske enote;
(b)
se vsa sklicevanja na običajno prebivališče v tej državi nanašajo na običajno prebivališče v zadevni ozemeljski enoti;
(c)
se vsa sklicevanja na državljanstvo nanašajo na ozemeljsko enoto, ki jo opredeljuje zakonodaja te države ali, če zadevnih pravil ni, na ozemeljsko enoto, ki jo izbereta stranki ali, če stranki nista izbrali ozemeljske enote, na ozemeljsko enoto, s katero je zakonec ali sta zakonca najtesneje povezana.
Člen 15
Države z dvema ali več pravnimi sistemi - kolizije, povezane s kategorijami oseb
V primeru držav, ki imajo dva ali več pravnih sistemov ali sklopov pravil, ki se uporabljajo za različne kategorije oseb v zadevah, ki jih ureja ta uredba, se vsa sklicevanja na pravo teh držav nanašajo na pravni sistem, določen z veljavnimi pravili teh držav. Če teh pravil ni, se uporablja pravni sistem ali sklop pravil, s katerim je zakonec ali sta zakonca najtesneje povezana.
Člen 16
Izključitev uporabe te uredbe za notranje kolizije zakonov
Sodelujoča država članica z različnimi pravnimi sistemi ali sklopi pravil, ki se uporabljajo za zadeve, ki jih ureja ta uredba, ni zavezana uporabljati te uredbe za kolizijo zakonov, ki se pojavi med temi pravnimi sistemi ali sklopi pravil.
POGLAVJE III
DRUGE DOLOČBE
Člen 17
Informacije, ki jih zagotovijo sodelujoče države članice
1. Sodelujoče države članice do 21. septembra 2011 obvestijo Komisijo o morebitnih nacionalnih določbah glede:
(a)
veljavnih formalnih zahtev za dogovore o izbiri prava, ki se uporabi, v skladu s členom 7(2) do (4), in
(b)
možnosti določitve prava, ki se uporabi, v skladu s členom 5(3).
Sodelujoče države članice sporočijo Komisiji vse naknadne spremembe teh določb.
2. Komisija poskrbi, da so vse informacije, sporočene v skladu z odstavkom 1, ustrezno javno dostopne, zlasti na spletni strani Evropske pravosodne mreže v civilnih in gospodarskih zadevah.
Člen 18
Prehodne določbe
1. Ta uredba se uporablja za tekoče sodne postopke in vrste dogovorov iz člena 5, sklenjene od 21. junija 2012.
Vendar učinkuje tudi dogovor o izbiri prava, ki se uporablja, če je sklenjen pred 21. junijem 2012 in skladen s členoma 6 in 7.
2. Ta uredba ne vpliva na dogovore o izbiri prava, ki se uporablja, sklenjene v skladu s pravom sodelujoče države članice sodišča, pred katerim se je začel postopek pred 21. junijem 2012.
Člen 19
Razmerje do obstoječih mednarodnih konvencij
1. Brez poseganja v obveznosti sodelujočih držav članic v skladu s členom 351 Pogodbe o delovanju Evropske unije ta uredba ne posega v uporabo mednarodnih konvencij, katerih pogodbenica je ob sprejetju te uredbe ali sklepa v skladu v skladu z drugim ali tretjim pododstavkom člena 331(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije ena ali več sodelujočih držav članic in ki določajo pravila glede kolizije zakonov o razvezi zakonske zveze ali prenehanju življenjske skupnosti.
2. Vendar ta uredba v razmerju med sodelujočimi državami članicami prevlada nad konvencijami, sklenjenimi izključno med dvema ali več sodelujočimi državami članicami, če se te konvencije nanašajo na zadeve, ki jih ureja ta uredba.
Člen 20
Klavzula o pregledu
1. Komisija do 31. decembra 2015 in zatem vsakih pet let Evropskemu parlamentu, Svetu in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru predloži poročilo o uporabi te uredbe. Poročilu po potrebi priloži predloge za prilagoditve te uredbe.
2. Sodelujoče države članice Komisiji v ta namen sporočajo ustrezne informacije o tem, kako njihova sodišča uporabljajo to uredbo.
POGLAVJE IV
KONČNE DOLOČBE
Člen 21
Začetek veljavnosti in uporaba
Ta uredba začne veljati dan po dnevu objave v Uradnem listu Evropske unije.
Uporablja se od 21. junija 2012, razen člena 17, ki se uporablja od 21. junija 2011.
Za države članice, ki so vključene v okrepljeno sodelovanje na podlagi sklepa, sprejetega v skladu z drugim in tretjim pododstavkom člena 331(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije, se ta uredba uporablja od datuma, določenega v zadevnem sklepu.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh sodelujočih državah članicah v skladu s Pogodbama.
V Bruslju, 20. decembra 2010