РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 492/2011 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 5 април 2011 година
относно свободното движение на работници в Съюза
(кодифициран текст)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 46 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Регламент (ЕИО) № 1612/68 на Съвета от 15 октомври 1968 г. относно свободното движение на работници в Общността (3) е бил няколкократно и съществено изменян (4). С оглед постигане на яснота и рационалност посоченият регламент следва да бъде кодифициран.
(2)
Свободното движение на работници следва да бъде гарантирано в Съюза. Постигането на тази цел налага премахването между работниците от държавите-членки на всякаква дискриминация, основаваща се на гражданство, що се отнася до заетост, трудово възнаграждение и други условия на труд, както и правото на тези работници да се придвижват свободно в Съюза, за да извършват дейности като наети лица при спазване на ограниченията, оправдани по причини, свързани с обществения ред, обществената сигурност и общественото здраве.
(3)
Уместно е да бъдат предвидени разпоредби, които дават възможност да се постигнат целите в областта на свободното движение, посочени в членове 45 и 46 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
(4)
Свободното движение представлява основно право на работниците и техните семейства. Мобилността на работна сила в Съюза трябва да бъде едно от средствата, чрез които на работника се гарантира възможност за подобряване на неговите условия на живот и труд и за стимулиране на социалния му напредък, като същевременно се допринася за задоволяване изискванията на икономиките на държавите-членки. Следва да бъде утвърдено правото на всички работници в държавите-членки да осъществяват дейност по свой избор в Съюза.
(5)
Това право следва да бъде признато без дискриминация на постоянни и сезонни работници, както и на пограничните работници и на тези, които осъществяват дейност по предоставяне на услуги.
(6)
За да може правото на свободно движение да бъде упражнявано при обективни условия на свобода и достойнство, е необходимо да бъде осигурено фактически и юридически равно третиране по отношение на всички въпроси, свързани с действителното осъществяване на дейности като наети лица и с правото на жилище, а също така да бъдат премахнати пречките за мобилността на работниците, по-специално условията за интегриране на семейството на работника в приемащата страна.
(7)
Принципът за недискриминация на работниците в Съюза означава признаване на всички граждани на държавите-членки на същите предимства при наемане на работа, каквито имат местните работници.
(8)
Механизмът за попълване на свободни работни места, по-специално чрез пряко сътрудничество между централните служби по заетостта и между регионалните служби, както и координиране на обмена на информация, осигуряват в общи линии по- голяма прозрачност на пазара на труда. Работниците, желаещи да се преместват, следва също да бъдат информирани редовно за условията на живот и труд.
(9)
Между свободното движение на работници, заетостта и професионалното обучение съществуват тесни връзки, особено когато последното цели да позволи на работниците да приемат конкретни предложения за работа от други региони на Съюза. Такива връзки създават необходимост възникващите в това отношение проблеми повече да не се изследват изолирано, а да се разглеждат като взаимозависими, като се вземат предвид и проблемите на заетостта на регионално равнище. Поради това е необходимо усилията на държавите-членки да бъдат насочени към координиране на техните политики по заетостта,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ЗАЕТОСТ, РАВНО ТРЕТИРАНЕ И СЕМЕЙСТВА НА РАБОТНИЦИТЕ
РАЗДЕЛ 1
Достъп до заетост
Член 1
1. Всеки гражданин на държава-членка, независимо от мястото му на пребиваване, има право на достъп до дейност като наето лице и да извършва тази дейност на територията на друга държава-членка в съответствие със законовите, подзаконови и административни разпоредби, уреждащи заетостта на гражданите на тази държава.
2. Той има право, по-специално, да получава достъп до свободни работни места на територията на друга държава-членка със същото предимство като гражданите на тази държава.
Член 2
Всеки гражданин на държава-членка и всеки работодател, осъществяващ дейност на територията на държава-членка, могат да разменят своите заявления за търсене и предлагане на работа и могат да сключват и изпълняват трудови договори в съответствие с действащите законови, подзаконови и административни разпоредби без каквато и да е дискриминация в резултат на това.
Член 3
1. По силата на настоящия регламент законовите, подзаконови и административни разпоредби или административна практика на държава-членка не се прилагат:
а)
когато ограничават или поставят условия, които не са предвидени за нейните граждани, по отношение на търсенето и предлагането на работа, достъпа до заетост и осъществяването на работа от чужди граждани, или
б)
когато, макар и да се прилагат независимо от гражданството, тяхната изключителна или основна цел или резултат е да не допускат граждани на друга държава-членка до предложената работа.
Първа алинея не се прилага към условията, свързани с езикови знания, изисквани поради характера на длъжността, която трябва да бъде заета.
2. Към разпоредбите или практиките, посочени в параграф 1, първа алинея, се отнасят по-специално тези, които в дадена държава-членка:
а)
правят задължително използването на специални процедури за наемане по отношение на чужди граждани;
б)
ограничават или поставят условия, различни от тези, приложими към работодателите, осъществяващи своите дейности на територията на тази държава-членка, по отношение на обявяването на свободни работни места в пресата или по какъвто и да е друг начин;
в)
включват в изискванията за постъпване на работа условия за регистрация в службите по заетостта или възпрепятстват наемането на отделни работници, когато се засягат лица, които не пребивават в тази държава.
Член 4
1. Законовите, подзаконови и административни разпоредби на държавите-членки, които ограничават по брой или процент наемането на чужди граждани в което и да е предприятие, отрасъл на дейност или регион, или на национално равнище, не се прилагат по отношение на гражданите на други държави-членки.
2. Когато в държава-членка предоставянето на каквито и да са предимства за предприятия се обуславя от наемането на работа на минимален процент работници - местни граждани, гражданите на другите държави-членки се смятат за работници - местни граждани при спазване на Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 г. относно признаването на професионалните квалификации (5).
Член 5
Гражданин на държава-членка, който търси работа на територията на друга държава-членка, получава същата помощ от службите по заетостта в тази държава, каквато те предоставят на местните граждани, търсещи работа.
Член 6
1. Ангажирането и наемането на гражданин на една държава-членка за работа в друга държава-членка не могат да зависят от медицински, квалификационни или други критерии, които са дискриминационни на основание на гражданството, в сравнение с тези, прилагани към граждани на друга държава-членка, желаещи да осъществяват същата дейност.
2. Гражданин, който има лично предложение от работодател в държава-членка, различна от тази, чийто гражданин е, може да бъде подложен на квалификационен тест, ако работодателят изрично изисква това, когато прави своето предложение за работа.
РАЗДЕЛ 2
Заетост и равно третиране
Член 7
1. Работник, който е гражданин на държава-членка, не може поради своето гражданство да бъде третиран на територията на друга държава-членка различно от работниците - нейни граждани по отношение на условията за наемане и условията на труд, и по-специално, по отношение на трудовото възнаграждение, уволнението и ако остане безработен - на възстановяването или новото наемане на работа.
2. Той има право на същите социални и данъчни предимства, както работниците местни граждани.
3. На него му се предоставя и достъп до обучение в професионални училища и центрове за преквалификация по силата на същото право и при същите условия, както работниците местни граждани.
4. Всяка клауза от колективно или индивидуално споразумение или друг колективен акт относно достъпа до работа, трудовото възнаграждение и другите условия на труд и уволнението е нищожна, ако установява или позволява дискриминационни условия спрямо работниците граждани на други държави-членки.
Член 8
Работник, който е гражданин на държава-членка и е нает на работа на територията на друга държава-членка, има право на равно третиране по отношение на членуване в синдикални организации и упражняване на свързаните с това права, включително правото да гласува и да бъде избиран на административни или управленски длъжности в синдикална организация. Той може да бъде изключен от участие в управлението на органи на публичното право и от заемането на длъжност, регулирана от публичното право. Освен това, той има право да бъде избиран в представителните органи на работниците в предприятието.
Първа алинея не засяга законовите или подзаконови разпоредби в някои държави-членки, които предоставят по-широки права на работниците, идващи от други държави-членки.
Член 9
1. Работник, който е гражданин на държава-членка и е нает на работа на територията на друга държава-членка, има всички права и предимства, предоставяни на местните граждани по отношение на жилище, включително достъпа до собственост върху необходимото му жилище.
2. Работникът, посочен в параграф 1, може наравно с местните граждани да се записва в списъците на чакащи жилище в региона, в който е нает на работа, ако съществуват такива списъци; той се ползва с произтичащите от това облаги и предимства.
Ако членовете на семейството му са останали в страната, от която е дошъл, за тази цел те се смятат за пребиваващи в посочения регион, когато за работниците местни граждани важи сходна презумпция.
РАЗДЕЛ 3
Семейства на работниците
Член 10
Децата на гражданин на държава-членка, който е или е бил нает на работа на територията на друга държава-членка, се допускат до общото образование, курсовете за производствено и професионално обучение както гражданите на тази държава, ако тези деца пребивават на нейна територия.
Държавите-членки насърчават инициативите, насочени към предоставяне възможност на тези деца да посещават такива курсове при най-добрите възможни условия.
ГЛАВА II
ПОСРЕДНИЧЕСТВО ПРИ ПОПЪЛВАНЕ НА СВОБОДНИТЕ РАБОТНИ МЕСТА
РАЗДЕЛ 1
Сътрудничество между държавите-членки и с комисията
Член 11
1. Държавите-членки или Комисията инициират или предприемат съвместно проучване в областта на заетостта и на безработицата, каквото те смятат за необходимо по отношение на свободното движение на работници в рамките на Съюза.
Централните служби по заетостта на държавите-членки си сътрудничат тясно помежду си и с Комисията с цел да действат съвместно при попълване на свободните работни места в Съюза и свързаното с това настаняване на работниците на работа.
2. За тази цел държавите-членки създават специализирани служби, на които се възлага да организират работата в областите, посочени в параграф 1, втора алинея, и да сътрудничат помежду си и със службите на Комисията.
Държавите-членки уведомяват Комисията за всяка промяна в създадените служби и Комисията я публикува, с информационна цел, в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 12
1. Държавите-членки изпращат на Комисията информация за проблемите, които възникват във връзка със свободното движение и наемане на работници, а също така и информация за състоянието и развитието на заетостта.
2. Комисията, като взема предвид в най-голяма степен становището на Техническия комитет, посочен в член 29 (наричан по-нататък „Техническият комитет“), определя начина за изготвяне на информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член.
3. В съответствие с процедурата, установена от Комисията, и като взема предвид в най-голяма степен становището на Техническия комитет, специализираната служба на всяка държава-членка изпраща на специализираните служби на другите държави-членки и на Европейското бюро за координация, посочено в член 18, информация за условията на живот и труд и за състоянието на пазара на труда, която би могла да ориентира работниците от другите държави-членки. Тази информация редовно се актуализира.
Специализираните служби на другите държави-членки осигуряват широка публичност на тази информация, по-специално чрез разпространяването ѝ сред съответните служби по заетостта и чрез всички подходящи средства за комуникация, за да се информират заинтересованите работници.
РАЗДЕЛ 2
Механизъм за попълване на свободните работни места
Член 13
1. Специализираната служба на всяка държава-членка редовно изпраща на специализираните служби на другите държави-членки и на Европейското бюро за координация, посочено в член 18:
а)
подробни данни за свободните работни места, които могат да бъдат заети от граждани на други държави-членки;
б)
подробни данни за свободните работни места, отнасящи се до трети държави;
в)
подробни данни за заявленията за работа от лицата, които официално са изразили желание да работят в друга държава-членка;
г)
информация по региони и по видове дейност, отнасяща се до лицата, търсещи работа, които са се обявили за действително желаещи да приемат назначение на работа в друга държава.
Специализираната служба на всяка държава-членка изпраща възможно най-бързо тази информация на съответните служби и агенции по заетостта.
2. Посочените в параграф 1 подробни данни за търсенето и предлагането на работа се разпространяват съгласно единна система, изградена от Европейското бюро за координация, посочено в член 18, в сътрудничество с Техническия комитет.
При необходимост тази система може да бъде адаптирана.
Член 14
1. Всяко свободно работно място по смисъла на член 13, съобщено на службите по заетостта на държава-членка, се съобщава на и се обработва от компетентните служби по заетостта на другите заинтересовани държави-членки.
Тези служби изпращат на службите на първата държава-членка точните и подходящи кандидатури.
2. В разумен срок, ненадвишаващ един месец, съответните служби на държавите-членки отговарят на посочените в член 13, параграф 1, първа алинея, буква в) заявления за работа.
3. Службите по заетостта предоставят на работниците, които са граждани на държавите-членки, същото предимство, каквото се предвижда от съответните мерки за техните собствени граждани по отношение на работници от трети държави.
Член 15
1. Разпоредбите на член 14 се прилагат от специализираните служби. Въпреки това, доколкото те са оправомощени от централните служби и доколкото организацията на службите по заетостта на дадена държава-членка и използваните способи за настаняване на работа позволяват това:
а)
регионалните служби по заетостта на държавите-членки:
i)
въз основа на информацията, посочена в член 13, според която се предприемат съответните действия, попълват свободните работни места директно;
ii)
създават преки връзки за попълване на свободни работни места при:
-
свободни работни места, предложени на конкретен работник,
-
индивидуални заявления за наемане на работа, изпратени или до конкретна служба по заетостта или до работодател, извършващ своята дейност в района на такава служба,
-
когато посредническите дейности се отнасят до сезонни работници, които трябва да бъдат наети възможно най-бързо;
б)
службите, които са териториално отговорни за граничните региони на две или повече държави-членки, редовно си обменят данни за търсенето и предлагането на работа в техния район и в съответствие със споразуменията, сключени с други служби по заетостта в своите страни, попълват свободните работни места директно.
При необходимост, службите, които са териториално отговорни за граничните региони, установяват сътрудничество и служебни структури, за да предоставят:
-
на потребителите - колкото е възможно повече практическа информация за различните аспекти на мобилност, и
-
на социалните и икономически партньори, на социалните служби (по-специално държавни, частни или такива, които са от обществен интерес) и на всички заинтересовани институции - рамка от съгласувани мерки във връзка с мобилността;
в)
официалните служби по заетостта, специализирани по определени професии или особени категории лица, си сътрудничат пряко една с друга.
2. Заинтересованите държави-членки препращат до Комисията съвместно подготвен списък на службите, посочени в параграф 1. Комисията публикува с информационна цел този списък и всяко изменение в него в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 16
Използването на процедурите по наемане на работници, прилагани от изпълнителните органи, предвидени в сключените между две и повече държави-членки споразумения, не е задължително.
РАЗДЕЛ 3
Мерки за регулиране равновесието на пазара на труда
Член 17
1. Въз основа на доклад на Комисията, изготвен въз основа на предоставена от държавите-членки информация, последните и Комисията най-малко веднъж годишно съвместно анализират резултатите от мерките на Съюза по отношение на търсенето и предлагането на работа.
2. Държавите-членки разглеждат съвместно с Комисията всички възможности за даване на предимство на граждани на държавите-членки при заемане на свободни работни места, за да се постигне равновесие между търсенето и предлагането на работа в Съюза. Те приемат всички необходими мерки за тази цел.
3. На всеки две години Комисията представя доклад на Европейския парламент, на Съвета и на Европейския икономически и социален комитет относно прилагането на глава II, като обобщава необходимата информация и данните, получени от извършените проучвания и изследвания, и изтъква всички полезни моменти във връзка с развитието на пазара на труда в Съюза.
РАЗДЕЛ 4
Европейско бюро за координация
Член 18
Европейското бюро за координация на попълването на свободни работни места (наричано по-нататък „Европейско бюро за координация“), създадено в рамките на Комисията, има основна задача да насърчава посредничеството при попълването на свободни работни места в Съюза. То отговаря по-специално за всички технически задачи в тази област, които според разпоредбите на настоящия регламент, са възложени на Комисията, и по-специално да подпомага националните служби по заетостта.
То обобщава информацията, посочена в членове 12 и 13, и данните, получени от изследванията и проучванията, извършени съгласно член 11, за да се изясняват всички факти, които са от значение за предвидимото развитие на пазара на труда в Съюза; тези факти се предоставят на специализираните служби на държавите-членки и на Консултативния комитет, посочен в член 21, и на Техническия комитет.
Член 19
1. Европейското бюро за координация отговаря по-специално за:
а)
координиране на практическите мерки, необходими за попълване на свободните работни места на равнището на Съюза и анализиране на предизвиканото от това движение на работници;
б)
съдействие, в сътрудничество с Техническия комитет, за прилагане на съвместни методи за действие на административно и техническо равнище;
в)
осъществяване, в случаите на конкретна необходимост и в съгласие със специализираните служби, на посредничество при попълването на свободни работни места, като попълването се извършва от специализираните служби.
2. Бюрото съобщава на специализираните служби информацията за търсенето и предлагането на работа, изпратена пряко до Комисията, и следва да бъде информирано за предприетите последващи действия.
Член 20
Комисията може, със съгласие на компетентните органи на всяка държава-членка и в съответствие с условията и процедурите, които определя въз основа на становището на Техническия комитет, да организира посещения и командировки на служители на други държави-членки, а също и програми за повишаване на квалификацията на специализирания персонал.
ГЛАВА III
КОМИТЕТИ ЗА ОСИГУРЯВАНЕ НА ТЯСНО СЪТРУДНИЧЕСТВО МЕЖДУ ДЪРЖАВИТЕ-ЧЛЕНКИ ПО ВЪПРОСИТЕ НА СВОБОДНОТО ДВИЖЕНИЕ НА РАБОТНИЦИ И ТЯХНАТА ЗАЕТОСТ
РАЗДЕЛ 1
Консултативен комитет
Член 21
На Консултативния комитет е възложено да подпомага Комисията при разглеждането на въпроси, възникващи от прилагането на Договора за функционирането на Европейския съюз и предприетите за неговото изпълнение мерки в областта на свободното движение на работници и тяхната заетост.
Член 22
На Консултативния комитет е възложено по-специално:
а)
изследване на проблемите относно свободното движение и заетостта в рамките на националните политики за работната сила с оглед да се координират на равнището на Съюза политиките по заетостта на държавите-членки, като се допринася по този начин за икономическото развитие, както и за подобряването на равновесието на пазара на труда;
б)
провеждане на общо проучване на резултатите от прилагането на настоящия регламент и на каквито и да било други допълнителни мерки;
в)
внасяне в Комисията на всички обосновани предложения за преразглеждане на настоящия регламент;
г)
предоставяне - по искане на Комисията или по своя инициатива - на обосновани становища по общи или принципни въпроси, и по-специално за обмена на информация относно развитието на пазара на труда, за движението на работници между държавите-членки, за програмите или за подходящите мерки за развитие на професионалното ориентиране и професионалната квалификация, които биха могли да увеличат възможностите за свободното движение и заетостта, както и за всички форми на подпомагане на работниците и техните семейства, включително социално подпомагане и жилищно настаняване на работниците.
Член 23
1. Консултативният комитет се състои от шест постоянни членове от всяка държава-членка, двама от които представляват правителството, двама - синдикалните организации, и двама - организациите на работодателите.
2. За всяка от категориите, посочени в параграф 1, всяка държава-членка назначава по един заместник.
3. Мандатът на членовете и техните заместници е две години. Той може да бъде подновяван.
При изтичане на мандата, членовете и техните заместници продължават да заемат длъжността си, докато бъдат сменени или докато мандатът им бъде подновен.
Член 24
Постоянните членове на Консултативния комитет и техните заместници се назначават от Съвета, който се стреми да постигне справедливо представителство в Комитета на различните заинтересовани икономически сектори при подбора на представители на синдикалните организации и на организациите на работодателите.
Списъкът на постоянните членове и техните заместници се публикува от Съвета с информационна цел в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 25
Консултативният комитет се председателства от член на Комисията или негов заместник. Председателят не гласува. Комитетът заседава най-малко два пъти годишно. Той се свиква от председателя или по негова инициатива, или по искане на най-малко една трета от членовете.
Секретариатът на Консултативния комитет се осигурява от Комисията.
Член 26
Председателят може да кани отделни лица или представители на образувания с широк опит в областта на трудовата заетост и движението на работници да участват в заседания като наблюдатели или като експерти. Председателят може да бъде подпомаган от съветници експерти.
Член 27
1. Становището, изразено от Консултативния комитет, е редовно взето, ако присъстват най-малко две трети от членовете.
2. Становищата трябва да бъдат мотивирани; те се приемат с абсолютно мнозинство от действително подадените гласове; придружават се от писмени становища, изразени от малцинството, ако последното поиска това.
Член 28
Консултативният комитет установява реда си на работа с правилник за дейността, който влиза в сила след одобрение от Съвета, след като е получено становището на Комисията. Влизането в сила на каквото и да било изменение, което Комитетът решава да внесе, се извършва по същата процедура.
РАЗДЕЛ 2
Технически комитет
Член 29
Техническият комитет подпомага Комисията в подготовката, насърчаването и проследяването на резултатите от цялата техническа работа и техническите мерки за привеждане в действие на настоящия регламент и каквито и да било други допълнителни мерки.
Член 30
На Техническия комитет е възложено по-специално:
а)
насърчаване и развиване на сътрудничество между заинтересованите административни органи в държавите-членки по всички технически въпроси, отнасящи се до свободното движение на работници и тяхната заетост;
б)
разработване на процедури, отнасящи се до организиране на съвместни действия на заинтересованите административни органи;
в)
улесняване събирането на информация, която може да бъде полезна на Комисията и осъществяването на проучванията и изследванията, предвидени в настоящия регламент, както и насърчаване на размяната на информация и опит между заинтересованите административни органи;
г)
проучване на техническо равнище хармонизирането на критериите, според които държавите-членки оценяват състоянието на своя пазар на труда.
Член 31
1. Техническият комитет се състои от представители на правителствата на държавите-членки. Всяко правителство назначава за постоянен член на Техническия комитет един от постоянните членове, които го представляват в Консултативния комитет.
2. Всяко правителство назначава заместник измежду другите си представители в Консултативния комитет - постоянни членове или техни заместници.
Член 32
Техническият комитет се председателства от член на Комисията или негов представител. Председателят не гласува. Председателят, както и членовете на Комитета, могат да бъдат подпомагани от съветници експерти.
Секретариатът на Техническия комитет се осигурява от Комисията.
Член 33
Предложенията и становищата, формулирани от Техническия комитет, се представят в Комисията и за тях се информира Консултативният комитет. Тези предложения и становища се придружават от писмените становища, изразени от различните членове на Техническия комитет, когато последните поискат това.
Член 34
Техническият комитет установява реда си на работа с правилник за дейността си, който влиза в сила след одобрение от Съвета, след като е получено становището на Комисията. Влизането в сила на каквото и да било изменение, което Комитетът решава да внесе, се извършва по същата процедура.
ГЛАВА IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 35
Правилниците за дейността на Консултативния комитет и на Техническия комитет, приложими към 8 ноември 1968 г., остават в сила.
Член 36
1. Настоящият регламент не засяга разпоредбите на Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия, отнасящи се до достъпа до квалифицирана работа в областта на ядрената енергия, нито каквито и да е мерки, предприемани в изпълнение на посочения договор.
Въпреки това настоящият регламент се прилага спрямо категорията работници, посочена в първа алинея и спрямо членовете на техните семейства, доколкото тяхното правно положение не се регламентира от посочения договор или от посочените мерки.
2. Настоящият регламент не засяга мерките, взети в съответствие с член 48 от Договора за функционирането на Европейския скъюз.
3. Настоящият регламент не засяга задълженията на държавите-членки, произтичащи от специални отношения или бъдещи споразумения с определени неевропейски страни или територии, основани на институционални връзки, съществуващи към 8 ноември 1968 г. или произтичащи от споразумения, съществуващи към 8 ноември 1968 г. с някои неевропейски страни или територии, основани на институционални връзки, които са съществували между тях.
Работници от тези страни или територии, които съгласно настоящата разпоредба извършват дейност като заети лица на територията на една от тези държави-членки, не могат да се възползват от разпоредбите на настоящия регламент на територията на други държави-членки.
Член 37
Държавите-членки предоставят на Комисията за информационни цели текстовете на споразумения, конвенции или договорености, сключени между тях в областта на работната сила между датата на тяхното подписване и датата на влизането им в сила.
Член 38
Комисията приема мерките по изпълнение, необходими за прилагането на настоящия регламент. За тази цел тя действа в тясно сътрудничество с централните административни органи на държавите-членки.
Член 39
Административните разходи на Консултативния комитет и на Техническия комитет се включват в общия бюджет на Европейския съюз в раздела, отнасящ се до Комисията.
Член 40
Настоящият регламент се прилага в държавите-членки и към техните граждани, без да се засягат членове 2 и 3.
Член 41
Регламент (ЕИО) № 1612/68 се отменя.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение II.
Член 42
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Страсбург на 5 април 2011 година.
UREDBA (EU) št 492/2011 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 5. aprila 2011
o prostem gibanju delavcev v Uniji
(kodificirano besedilo)
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 46 Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (2),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Uredba (EGS) št. 1612/68 Sveta z dne 15. oktobra 1968 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti (3) je bila večkrat bistveno spremenjena (4). Zaradi jasnosti in racionalnosti bi bilo treba navedeno uredbo kodificirati.
(2)
Treba je zagotoviti prosto gibanje delavcev v Uniji. Uresničitev tega cilja vključuje odpravo vsakršne diskriminacije na podlagi državljanstva med delavci držav članic glede zaposlovanja, plačila in drugih delovnih pogojev, in tudi pravico delavcev, da se znotraj Unije prosto gibajo zato, da lahko opravljajo delo kot zaposlene osebe, vendar ob upoštevanju omejitev, utemeljenih z javnim redom, javno varnostjo in javnim zdravjem.
(3)
Treba bi bilo sprejeti določbe, da se omogoči uresničevanje ciljev, določenih v členih 45 in 46 Pogodbe o delovanju Evropske unije na področju prostega gibanja.
(4)
Prosto gibanje je temeljna pravica delavcev in njihovih družin. Mobilnost delovne sile v Uniji mora biti za delavce eno izmed sredstev, ki jim daje možnost izboljšanja njihovih življenjskih in delovnih pogojev in pospešitve njihovega socialnega napredka ter hkrati pomaga zadovoljiti potrebe gospodarstev držav članic. Treba je uveljaviti pravico vseh delavcev držav članic, da v Uniji opravljajo delo po svoji izbiri.
(5)
To pravico bi morali brez diskriminacije uživati stalni, sezonski in obmejni delavci ter tisti, ki s svojim delom opravljajo storitve.
(6)
Po objektivnih normah svobodno in dostojanstveno uresničevanje pravice do prostega gibanja zahteva, da je enako obravnavanje zagotovljeno tako dejansko kot pravno v vseh zadevah, ki so povezane z dejanskim opravljanjem dela zaposlene osebe in glede možnosti dostopa do primerne nastanitve, kot tudi, da je treba odstraniti ovire za mobilnost delavcev, predvsem v zvezi s pogoji za integracijo družine delavca v državo gostiteljico.
(7)
Načelo nediskriminacije med delavci Unije pomeni, da se vsem državljanom držav članic prizna enaka prednost do zaposlitve, kot jo imajo domači delavci.
(8)
Mehanizmi za popolnitev prostih delovnih mest, predvsem preko neposrednega sodelovanja med centralnimi zavodi za zaposlovanje in tudi med regionalnimi službami, kakor tudi z usklajevanjem izmenjave informacij, na splošni ravni zagotavlja bolj jasno podobo trga dela. Delavci, ki se želijo preseliti, bi morali biti redno obveščeni o življenjskih in delovnih pogojih.
(9)
Med prostim pretokom delavcev, zaposlovanjem in poklicnim usposabljanjem obstajajo tesne povezave, predvsem kadar je poklicno usposabljanje namenjeno temu, da se delavcem omogoči, da lahko sprejmejo ponudbe za zaposlitev iz drugih regij Unije. Takšne povezave zahtevajo, da problemov, ki zaradi njih nastanejo, ne proučujemo več ločeno, ampak je treba nanje gledati v njihovi soodvisnosti ob hkratnem upoštevanju problemov zaposlovanja na regionalni ravni. Zaradi vseh teh razlogov so potrebna neposredna prizadevanja držav članic za uskladitev njihovih politik zaposlovanja -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
POGLAVJE I
ZAPOSLOVANJE, ENAKO OBRAVNAVANJE IN DRUŽINE DELAVCEV
ODDELEK 1
Dostop do zaposlitve
Člen 1
1. Vsak državljan države članice ima - ne glede na njegovo prebivališče - pravico, da sprejme delo kot zaposlena oseba in takšno delo opravlja na ozemlju druge države članice v skladu z določbami zakonov in drugih predpisov, ki urejajo zaposlovanje državljanov te države.
2. Zlasti ima glede dostopa do razpoložljivih zaposlitev na ozemlju druge države članice enako prednost kot državljani te države.
Člen 2
Vsak državljan države članice in vsak delodajalec, ki posluje na ozemlju države članice, si lahko izmenjata svoje prijave in ponudbe za zaposlitev in lahko skleneta ter izvajata pogodbe o zaposlitvi v skladu z veljavnimi določbami zakonov in drugih predpisov, ne da bi zaradi tega nastala kakršna koli diskriminacija.
Člen 3
1. Na podlagi te uredbe se določbe zakonov ali drugih predpisov ali upravnih praks države članice ne uporabljajo:
(a)
kadar za tujce omejujejo ponujanje in iskanje zaposlitve, dostop do zaposlitve in njeno izvajanje ali to omejujejo s pogoji, ki se ne uporabljajo za njihove državljane; ali
(b)
kadar je njihov izključni ali glavni namen ali učinek odvračanje državljanov drugih držav članic od ponujene zaposlitve, tudi če se uporabljajo ne glede na državljanstvo.
Prvi pododstavek ne velja za pogoje v zvezi z jezikovnimi znanji, ki jih zahteva narava prostega delovnega mesta.
2. Med določbe ali prakse iz prvega pododstavka odstavka 1 sodijo predvsem take, ki v državi članici:
(a)
glede zaposlovanja delovne sile predpisujejo posebne postopke za tujce;
(b)
omejujejo ponujanje prostih delovnih mest v tisku ali na kakršen koli drug način ali to omejujejo s pogoji, ki se ne uporabljajo za delodajalce, ki poslujejo na ozemlju te države;
(c)
omejujejo dostop do zaposlitve s pogoji, da mora biti kandidat prijavljen na zavodu za zaposlovanje, ali ovirajo zaposlovanje posameznih delavcev, kadar to zadeva osebe, ki ne bivajo na ozemlju te države.
Člen 4
1. Zakoni in drugi predpisi držav članic, ki po številu ali z odstotki omejujejo zaposlovanje tujcev glede na podjetje, panogo, regijo ali na državni ravni, se ne uporabljajo za državljane drugih držav članic.
2. Kadar je v državi članici dodeljevanje ugodnosti podjetjem odvisno od tega, da zaposlujejo minimalni odstotek domačih delavcev, se državljani drugih držav članic štejejo kot domači delavci, ob upoštevanju Direktive 2005/36/ES Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 7. septembra 2005 o priznavanju poklicnih kvalifikacij (5).
Člen 5
Državljan države članice, ki išče zaposlitev na ozemlju druge države članice, je deležen enake pomoči kot jo zavodi za zaposlovanje te države zagotavljajo svojim državljanom, ki iščejo zaposlitev.
Člen 6
1. Kadrovanje in zaposlovanje državljana države članice na delovno mesto v drugi državi članici ne sme biti pogojeno z zdravstvenimi, poklicnimi ali drugimi merili, ki so diskriminatorni zaradi državljanstva v primerjavi s kriteriji, ki se uporabljajo za državljane druge države članice, ki želijo opravljati enako delo.
2. Državljan, na katerega je naslovljena ponudba delodajalca iz druge države članice, katere državljanstva nima, mora opraviti strokovni preizkus, če delodajalec to izrecno zahteva ob njegovi ponudbi.
ODDELEK 2
Zaposlovanje in enako obravnavanje
Člen 7
1. Delavec, ki je državljan države članice, na ozemlju drugih držav članic zaradi njegovega državljanstva ne sme biti obravnavan drugače kot domači delavci v zvezi z zaposlitvenimi in delovnimi pogoji, predvsem glede plačila, odpustitve in, če postane brezposeln, glede vrnitve na delovno mesto ali ponovne zaposlitve.
2. Delavec uživa enake socialne in davčne ugodnosti kot domači delavci.
3. Delavec ima na podlagi enake pravice in pod enakimi pogoji kot domači delavci dostop do usposabljanja v poklicnih šolah in centrih za prekvalifikacijo.
4. Vsaka določba kolektivne ali individualne pogodbe ali drugega kolektivnega predpisa glede dostopa do zaposlitve, plačila in drugih delovnih pogojev ter odpustitve, je nična, v kolikor določa ali dopušča diskriminatorne pogoje za delavce, ki so državljani drugih držav članic.
Člen 8
Delavec, ki je državljan države članice in je zaposlen na ozemlju druge države članice, je deležen enakega obravnavanja glede članstva v sindikatih in glede uveljavljanja sindikalnih pravic, vključno s pravico do glasovanja in pravico, da zasede administrativna ali vodstvena mesta v sindikatu. Lahko mu je omejeno sodelovanje pri upravljanju organov javnega prava in zasedanje funkcij, ki jih ureja javno pravo. Pravico ima biti izvoljen v svete delavcev v podjetjih.
Prvi odstavek ne posega v zakone ali druge predpise določenih držav članic, ki delavcem iz drugih držav članic zagotavljajo širše pravice.
Člen 9
1. Delavec, ki je državljan države članice in je zaposlen v drugi državi članici, uživa vse pravice in ugodnosti, ki jih imajo domači delavci glede nastanitve, vključno z dostopom do lastništva stanovanja, ki ga potrebuje.
2. Z enako pravico kot državljani se lahko delavec iz odstavka 1 vpiše na sezname prosilcev stanovanj v regiji, v kateri je zaposlen, kadar taki seznami obstajajo, in uživa vse ugodnosti in prednosti, ki iz tega sledijo.
Glede njegove družine, ki je ostala v državi, iz katere je prišel, se šteje, kot da biva v navedeni regiji v primerih, v katerih velja za domače delavce na temelju tega podobna domneva.
ODDELEK 3
Družine delavcev
Člen 10
Otroci državljana države članice, ki je zaposlen ali je bil zaposlen na ozemlju druge države članice, imajo pravico dostopa do splošnega izobraževanja, vajeništva in poklicnega usposabljanja pod enakimi pogoji kot državljani te države, če ti otroci prebivajo na njenem ozemlju.
Države članice si prizadevajo, da tem otrokom omogočijo čim boljše pogoje splošnega izobraževanja, vajeništva in poklicnega usposabljanja.
POGLAVJE II
POPOLNITEV PROSTIH DELOVNIH MEST IN PRIJAVE ZA ZAPOSLITEV
ODDELEK 1
Sodelovanje med državami članicami in s Komisijo
Člen 11
1. Države članice ali Komisija dajejo pobudo ali se skupaj lotijo raziskav glede zaposlenosti ali brezposelnosti, za katere menijo, da so potrebne za prosto gibanje delavcev v Uniji.
Centralni zavodi za zaposlovanje držav članic tesno sodelujejo med seboj in s Komisijo, da bi delovali skupaj pri popolnitvi prostih delovnih mest in prijavah za zaposlitev v Uniji in pri zaposlovanju, ki je rezultat tega sodelovanja.
2. V ta namen države članice določijo strokovne službe, ki so zadolžene za organizacijo dela na področjih, navedenih v drugem pododstavku odstavka 1, in za medsebojno sodelovanje ter za sodelovanje s službami Komisije.
Države članice uradno obvestijo Komisijo o kakršni koli spremembi pri določitvi teh strokovnih služb in Komisija podrobnosti o tem objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 12
1. Države članice Komisiji pošljejo informacije o problemih, ki se pojavijo v zvezi s prostim gibanjem in z zaposlovanjem delavcev, ter informacije o stanju in razvoju zaposlenosti.
2. Komisija ob kar največjem upoštevanju mnenja Strokovnega odbora iz člena 29 (v nadaljevanju: Strokovni odbor) določi način zbiranja informacij iz odstavka 1 tega člena.
3. V skladu s postopkom, ki ga Komisija določi ob kar največjem upoštevanju mnenja Strokovnega odbora, strokovna služba vsake države članice pošlje strokovnim službam drugih držav članic in Evropskemu uradu za usklajevanje iz člena 18 informacije glede življenjskih in delovnih pogojev in glede stanja na trgu dela, ki so takšne narave, da se delavci drugih držav članic po njih lahko ravnajo. Te informacije se redno posodabljajo.
Strokovne službe drugih držav članic zagotavljajo široko objavo teh informacij, zlasti s pošiljanjem teh informacij ustreznim zavodom za zaposlovanje in z uporabo vseh primernih sredstev komunikacije, da se obvesti zadevne delavce.
ODDELEK 2
Mehanizem za popolnitev prostih delovnih mest
Člen 13
1. Strokovna služba vsake države članice redno pošilja strokovnim službam drugih držav članic in Evropskemu uradu za usklajevanje iz člena 18:
(a)
podatke o prostih delovnih mestih, ki bi jih lahko zasedli državljani drugih držav članic;
(b)
podatke o prostih delovnih mestih, o katerih so obveščene tretje države;
(c)
podatke o prijavah za zaposlitev, ki so jih vložile osebe, ki so formalno izrazile željo, da želijo delati v drugi državi članici;
(d)
informacije po regijah in panogah dejavnosti o prosilcih zaposlitve, ki so izjavili, da so dejansko pripravljeni sprejeti zaposlitev v drugi državi.
Strokovna služba vsake države članice te informacije čim prej pošlje ustreznim zavodom in agencijam za zaposlovanje.
2. Podatke o prostih delovnih mestih in o prijavah za zaposlitev iz odstavka 1 se razširja v skladu z enotnim sistemom, ki ga ustanovi Evropski urad za usklajevanje iz člena 18 v sodelovanju s Strokovnim odborom.
Ta sistem se lahko ustrezno prilagodi, če je to potrebno.
Člen 14
1. O vsakem prostem delovnem mestu v smislu člena 13, o katerem so bili obveščeni zavodi za zaposlovanje ene države članice, se uradno obvesti zadevne pristojne zavode za zaposlovanje drugih držav članic, ki te podatke tudi obdelajo.
Te službe službam prve države članice pošljejo podrobne podatke o ustreznih prijavah za zaposlitev.
2. Prijavam za zaposlitev v smislu točke (c) prvega pododstavka odstavka 1 člena 13 pristojne službe države članice odgovorijo v razumnem roku, ki ne sme biti daljši od enega meseca.
3. Zavodi za zaposlovanje zagotovijo delavcem, ki so državljani držav članic, enako prednost, kot jo ustrezni ukrepi predvidevajo za domače delavce nasproti delavcem, ki so državljani tretjih držav.
Člen 15
1. Operacije, opredeljene v členu 14, izvajajo strokovne službe. Vendar v kolikor imajo pooblastilo centralnih služb in v kolikor jim organizacija služb za zaposlovanje države članice in tehnike zaposlovanja to omogočajo:
(a)
regionalne službe za zaposlovanje držav članic:
(i)
neposredno izvajajo operacije popolnitve prostih delovnih mest in prijav za zaposlitev na podlagi informacij iz člena 13, glede katerih ustrezno ukrepajo;
(ii)
navezujejo neposredne stike za popolnitev:
-
v primeru poimensko ponujenih prostih delovnih mest,
-
v primeru posameznih prijav za zaposlitev, ki so naslovljena bodisi na določeni zavod za zaposlovanje ali na delodajalca, ki posluje na območju tega zavoda,
-
kadar operacije popolnitve zadevajo sezonsko delovno silo, ki jo je treba čim prej zaposliti;
(b)
službe, ki so po teritorialno pristojne za regije in mejijo na dve ali več držav članic, si na njihovi ravni redno izmenjujejo podatke o prostih delovnih mestih in prijavah za zaposlitev na njihovem območju ter, v skladu z njihovimi stiki z drugimi službami za zaposlovanje v njihovi državi, neposredno med seboj izvajajo operacije popolnitve prostih delovnih mest s prijavami za zaposlitev.
Službe, ki so teritorialno pristojne za obmejne regije, po potrebi vzpostavijo strukture za sodelovanje in opravljanje storitev z namenom:
-
uporabnikom nuditi čim več praktičnih informacij o različnih vidikih mobilnosti, in
-
socialnim in gospodarskim partnerjem, socialnim službam (zlasti javnim, zasebnim in službam, ki delujejo v javnem interesu) ter vsem zadevnim institucijam okvir usklajenih ukrepov v zvezi z mobilnostjo;
(c)
da uradne službe za zaposlovanje, ki so specializirane za določene poklice in za določene kategorije oseb, med seboj vzpostavijo neposredno sodelovanje.
2. Zadevne države članice Komisiji pošljejo seznam služb iz odstavka 1, ki ga soglasno sestavijo, in Komisija seznam in vsako njegovo spremembo objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 16
Sprejem postopkov za zaposlovanje, ki jih uporabljajo organi za izvajanje, določeni v sporazumih, sklenjenih med dvema ali več državami članicami, ni obvezen.
ODDELEK 3
Ukrepi za nadzorovanje ravnovesja na trgu dela
Člen 17
1. Na podlagi poročila Komisije, ki se pripravi na podlagi informacij, ki jih predložijo države članice, države članice in Komisija vsaj enkrat letno skupaj analizirajo rezultate ureditev Unije v zvezi s prostimi delovnimi mesti in prijavami za zaposlitev.
2. Države članice skupaj s Komisijo proučijo vse možnosti za prednostno zasedanje razpoložljivih delovnih mest s strani državljanov držav članic, da bi dosegle ravnovesje med prostimi delovnimi mesti in prijavami za zaposlitev na trgu dela v Uniji. V ta namen sprejmejo vse potrebne ukrepe.
3. Komisija vsaki dve leti predloži Evropskemu parlamentu, Svetu in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru poročilo o izvajanju poglavja II, ki povzema prejete informacije in podatke, pridobljene iz študij in opravljenih raziskav, ter poudarja vse koristne točke v zvezi z razvojem trga dela Unije.
ODDELEK 4
Evropski urad za usklajevanje
Člen 18
Splošna naloga Evropskega urada za usklajevanje popolnitve prostih delovnih mest in prijav za zaposlitev (v nadaljnjem besedilu: Evropski urad za usklajevanje), ustanovljenega znotraj Komisije, je spodbujanje popolnitve prostih delovnih mest in prijav za zaposlitev na ravni Unije. Zadolžen je predvsem za vse tehnične naloge na tem področju, ki so na podlagi te uredbe dodeljene Komisiji in zlasti za pomoč državnim zavodom za zaposlovanje.
Evropski urad za usklajevanje povzema informacije iz členov 12 in 13 ter podatke iz študij in raziskav, izvedenih na podlagi člena 11, na način, ki prikazuje koristna dejstva v zvezi s predvidljivimi razvojnimi trendi na trgu dela v Uniji; ta dejstva sporoča strokovnim službam držav članic, Svetovalnemu odboru iz člena 21 in Strokovnemu odboru.
Člen 19
1. Evropski urad za usklajevanje je zadolžen zlasti:
(a)
za koordinacijo konkretnih ukrepov, ki so na ravni Unije potrebni za popolnitev prostih delovnih mest in prijav za zaposlitev ter za analizo gibanj delavcev, ki iz tega sledijo;
(b)
da v sodelovanju s Strokovnim odborom k doseganju teh ciljev prispeva z uporabo skupnih ukrepov na upravni in tehnični ravni;
(c)
da v dogovoru s strokovnimi službami izvede uskladitev prostih delovnih mest s prijavami za zaposlitev, katerih popolnitev bo izvedena s strani teh služb.
2. Evropski urad za usklajevanje strokovnim službam posreduje podatke o prostih delovnih mestih in podatke o prijavah za zaposlitev, ki so poslani neposredno Komisiji, in je obveščen o sprejetih ukrepih s tem v zvezi.
Člen 20
Komisija lahko v dogovoru s pristojnim organom vsake države članice in v skladu s pogoji in postopki, ki jih določi na podlagi mnenja Strokovnega odbora, organizira obiske in napotitve uradnikov drugih držav članic ter programe dodatnega izobraževanja za strokovne kadre.
POGLAVJE III
ODBORI, KI SO ZADOLŽENI ZA ZAGOTAVLJANJE TESNEGA SODELOVANJA MED DRŽAVAMI ČLANICAMI NA PODROČJU PROSTEGA GIBANJA IN ZAPOSLOVANJA DELAVCEV
ODDELEK 1
Svetovalni odbor
Člen 21
Svetovalni odbor je zadolžen za pomoč Komisiji pri proučevanju vprašanj, ki lahko nastanejo pri izvrševanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in sprejemanju ukrepov v zvezi s tem na področju prostega gibanja in zaposlovanja delavcev.
Člen 22
Svetovalni odbor je zadolžen predvsem za:
(a)
proučevanje problemov v zvezi s prostim gibanjem in zaposlovanjem, ki nastanejo v okviru nacionalnih politik glede delovne sile, da bi se na ravni Unije uskladile politike zaposlovanja držav članic in tako prispevalo k razvoju gospodarstev in k boljšemu ravnovesju na trgu dela;
(b)
izvaja splošne študije o učinkih uporabe te uredbe in morebitnih dopolnilnih ukrepov;
(c)
Komisiji eventualno predlaga utemeljene predloge za pregled te uredbe;
(d)
na zahtevo Komisije ali na lastno pobudo daje utemeljena mnenja o splošnih in načelnih vprašanjih, predvsem o izmenjavi informacij glede razvoja trga dela, o gibanjih delavcev med državami članicami, o programih ali ukrepih za razvoj poklicnega usmerjanja in poklicnega usposabljanja, ki lahko povečajo možnosti za prosto gibanje in za zaposlovanje ter o vseh oblikah pomoči delavcem in njihovim družinam, vključno s socialno pomočjo in nastanitvijo delavcev.
Člen 23
1. Svetovalni odbor je sestavljen iz šestih članov iz vsake države članice, od katerih sta dva predstavnika vlade, dva predstavnika sindikatov in dva predstavnika združenj delodajalcev.
2. Za vsako kategorijo iz odstavka 1 se imenuje en namestnik na državo članico.
3. Mandat članov in namestnikov je dve leti. Njihov mandat se lahko podaljša.
Po izteku svojega mandata člani in namestniki izvršujejo funkcijo, do njihove zamenjave ali podaljšanja njihovega mandata.
Člen 24
Člane in namestnike Svetovalnega odbora imenuje Svet, ki si pri izbiri predstavnikov sindikatov in združenj delodajalcev prizadeva, da se zagotovi primerna zastopanost različnih gospodarskih sektorjev.
Svet objavi seznam članov in namestnikov Svet v informacijo v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 25
Svetovalnemu odboru predseduje član Komisije ali njegov namestnik. Predsednik ne glasuje. Odbor se sestaja najmanj dvakrat na leto. Sestanke odbora skliče predsednik odbora na lastno pobudo ali na zahtevo najmanj ene tretjine članov.
Komisija poskrbi za tajniške storitve.
Člen 26
Predsednik lahko povabi posameznike ali predstavnike organizacij z bogatimi izkušnjami na področju zaposlovanja in gibanja delavcev, da se sestankov udeležijo kot opazovalci ali strokovnjaki. Predsedniku lahko pomagajo strokovni svetovalci.
Člen 27
1. Mnenje, ki ga izda Svetovalni odbor, je veljavno, če sta prisotni najmanj dve tretjini članov.
2. Mnenja odbora navajajo razloge, na katerih temeljijo; sprejeta morajo biti z absolutno večino veljavno oddanih glasov; spremljajo jih pisne izjave s stališčem manjšine v odboru, če manjšina to zahteva.
Člen 28
Svetovalni odbor določi svoj način dela s poslovnikom, ki začne veljati, ko ga po prejemu mnenja Komisije odobri Svet. Morebitne spremembe poslovnika, o katerih odloči odbor, začnejo veljati ob upoštevanju enakega postopka.
ODDELEK 2
Strokovni odbor
Člen 29
Strokovni odbor je zadolžen za pomoč Komisiji pri pripravljanju, uveljavljanju in spremljanju vseh tehničnih opravil in ukrepov za uporabo te uredbe in morebitnih dopolnilnih ukrepov.
Člen 30
Strokovni odbor je zlasti zadolžen za:
(a)
spodbujanje in pospeševanje sodelovanja med zadevnimi javnimi organi držav članic o vseh tehničnih vprašanjih, ki so povezana s prostim gibanjem in zaposlovanjem delavcev;
(b)
oblikovanje postopkov za organiziranje skupnih aktivnosti zadevnih javnih organov;
(c)
omogočanje zbiranja informacij, ki jih potrebuje Komisija, izvedbe študij in raziskav, predvidenih s to uredbo in spodbujanje izmenjave informacij in izkušenj med zadevnimi javnimi organi;
(d)
proučevanje poenotenja meril, s katerimi države članice ocenjujejo stanje na svojem trgu dela, na tehnični ravni.
Člen 31
1. Strokovni odbor je sestavljen iz predstavnikov vlad držav članic. Vsaka vlada imenuje člana Strokovnega odbora, ki je eden izmed članov, ki jo zastopa v Svetovalnem odboru.
2. Vsaka vlada imenuje namestnika izmed svojih drugih predstavnikov, članov ali namestnikov v Svetovalnem odboru.
Člen 32
Strokovnemu odboru predseduje član Komisije ali njegov zastopnik. Predsednik ne glasuje. Predsedniku in članom odbora lahko pomagajo strokovni svetovalci.
Komisija poskrbi za tajniške storitve.
Člen 33
Strokovni odbor svoje predloge in mnenja predloži Komisiji, Svetovalni odbor pa je o njih obveščen. Te predloge in mnenja spremljajo pisne utemeljitve, ki vsebujejo mnenja članov Strokovnega odbora, če ti člani to zahtevajo.
Člen 34
Strokovni odbor določi način dela s poslovnikom, ki začne veljati, ko ga po prejemu mnenja Komisije odobri Svet. Morebitne spremembe poslovnika, o katerih odloči odbor, začnejo veljati ob upoštevanju enakega postopka.
POGLAVJE IV
KONČNE DOLOČBE
Člen 35
Poslovnika Svetovalnega odbora in Strokovnega odbora, ki sta se uporabljala 8. novembra 1968, se uporabljata še naprej.
Člen 36
1. Ta uredba ne posega v določbe Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za atomsko energijo, ki obravnavajo dostop do zaposlitve kvalificiranih delavcev s področja jedrske energije niti v ukrepe, sprejete na podlagi navedene pogodbe.
Ta uredba pa ne glede na to velja za kategorijo delavcev iz prvega pododstavka in za njihove družinske člane, v kolikor zgoraj navedena pogodba ali zgoraj navedeni ukrepi ne urejajo njihovega pravnega položaja.
2. Ta uredba ne posega v ukrepe, sprejete v skladu s členom 48 Pogodbe o delovanju Evropske unije.
3. Ta uredba ne posega v obveznosti držav članic, ki izhajajo iz posebnih odnosov ali bodočih sporazumov z določenimi neevropskimi državami ali ozemlji, ki temeljijo na institucionalnih povezavah veljavnih 8. novembra 1968, ali iz 8. novembra 1968 veljavnih sporazumov z določenimi neevropskimi državami ali območji, ki temeljijo na institucionalnih povezavah države članice z njimi.
Delavci iz teh držav ali območij, ki v skladu s to določbo opravljajo delo kot zaposlene osebe na ozemlju ene izmed teh držav članic, se ne smejo sklicevati na ugodnost teh določb na ozemlju drugih držav članic.
Člen 37
Države članice pošljejo Komisiji v informacijo besedila sporazumov, konvencij in dogovorov, ki so jih med seboj sklenile na področju delovne sile, in sicer med datumom njihovega podpisa in datumom njihovega začetka veljavnosti.
Člen 38
Komisija sprejme v skladu s to uredbo ukrepe za njeno izvajanje. V ta namen tesno sodeluje z osrednjimi javnimi organi držav članic.
Člen 39
Odhodki za delovanje Svetovalnega odbora in Strokovnega odbora se vključijo v splošni proračun Evropske unije, v oddelek, ki se nanaša na Komisijo.
Člen 40
Ta uredba se uporablja za države članice in za njihove državljane, brez poseganja v člena 2 in 3.
Člen 41
Uredba (EGS) št. 1612/68 se razveljavi.
Sklicevanja na razveljavljeno uredbo se upoštevajo kot sklicevanja na to uredbo in se berejo v skladu s korelacijsko tabelo v Prilogi II.
Člen 42
Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Strasbourgu, 5. aprila 2011