РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 14 декември 2010 година
относно държавна помощ C 39/96 (ex NN 127/92), приведена в действие от Франция в полза на Coopérative d’exportation du livre français (CELF)
(нотифицирано под номер C(2010) 8938)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/179/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочената по-горе разпоредба (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С решение от 15 април 2008 г. (3) (наричано по-долу „решението на Общия съд“) Общият съд на Европейския съюз отмени Решение 2005/262/ЕО на Комисията от 20 април 2004 г. относно помощта, приведена в действие от Франция в полза на Coopérative d’exportation du livre français (CELF) (4) (5).
(2)
Вследствие на решението на Общия съд Комисията трябва да приеме ново решение.
(3)
С посоченото решение приключва процедура, чиито основни етапи са припомнени по-долу.
A. Първа фаза
(4)
С писмо от 20 март 1992 г. Société internationale de diffusion et d’édition („SIDE“) насочи вниманието на Комисията към мерки за помощ за промоция, транспортиране и продажба, предоставена от френските органи на CELF - помощ, за която не е било изпратено предварително уведомление до службите на Комисията.
(5)
С писмо от 2 април 1992 г. Комисията, след като напомни на френските органи, че за всяко намерение за предоставяне или изменение на помощ следва да бъде изпратено предварително уведомление до нейните служби, поиска от френските органи да я информират за естеството и предмета на посочените от SIDE мерки за помощ.
(6)
С писмо от 29 юни 1992 г. френските органи потвърдиха пред Комисията наличието на субсидии в полза на CELF. Те уточниха, че тези мерки имат за цел популяризирането на френския език и литература в нефранкофонските страни, както и че на CELF е било възложено управлението на три схеми за помощи, предназначени да улеснят читателите, чийто достъп до френски книги е затруднен.
(7)
С писмо от 7 август 1992 г. Комисията потвърди пред SIDE съществуването на помощ в полза на CELF, уточни предмета ѝ и информира SIDE, че за въпросните мерки не е изпратено уведомление. Комисията обаче отбеляза, че спорната помощ не е от такова естество, което да засяга търговията между държавите-членки. При тези обстоятелства SIDE беше приканено да представи мнението си.
(8)
С писмо от 7 септември 1992 г. SIDE информира Комисията за намерението си да разкрие дискриминационния характер на мерките и последиците, които произтичат от тях за вътреобщностната търговия, без обаче да оспорва културната цел, преследвана от Министерството на културата, действало за популяризиране на френския език и литература.
(9)
С решение от 18 май 1993 г. (6) Комисията счете, че с оглед на особеното състояние на конкуренцията в книжния сектор и предвид културната цел на оспорваните схеми за помощ, за тях се прилага дерогацията, предвидена в предишния член 92, параграф 3, буква в) от Договора.
(10)
На 2 август 1993 г. SIDE подаде жалба за отмяна на посоченото решение. С решение от 18 септември 1995 г. (7) Общият съд частично удовлетвори жалбата на SIDE, като отмени решението на Комисията от 18 май 1993 г. само в частта му по отношение на мерките, предоставени на CELF във връзка с малки поръчки.
(11)
Общият съд постанови, че Комисията може да приеме благоприятно решение по отношение на следните три схеми за помощ, управлявани от CELF за сметка на държавата:
а)
помощите за въздушен превоз на товари или въздушна поща;
б)
програмата „Page à Page“ (8) (помощ за разпространението на книги на френски език в Централна и Източна Европа);
в)
„Programme Plus“ (академични ръководства на френски език, предназначени за студенти от Субсахарска Африка).
(12)
Общият съд сметна, че Комисията е получила достатъчно информация за последните три схеми, за да обоснове констатацията, че въздействието им върху конкуренцията е било незначително. От друга страна Общият съд посочи, че „що се отнася до културното предназначение на помощите, безспорно е, че целта на френското правителство е разпространението на френския език и френската литература“. Общият съд сметна за необходимо да заключи, че установяването на културната цел на оспорваните помощи не е затруднило особено Комисията и че получаването на други сведения не е било необходимо за признаване на културния характер на тази цел.
(13)
Напротив, по отношение на компенсациите, предоставени изключително на CELF за малките поръчки, Общият съд сметна, че Комисията е трябвало да разгледа задълбочено условията на конкуренцията в засегнатия сектор, преди да се произнесе по съвместимостта на мерките с вътрешния пазар.
(14)
Поради това Общият съд стигна до заключението (точка 76 от решението), че Комисията е трябвало да открие процедурата, предвидена в предишния член 93, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 2 от ДФЕС), и следователно трябва да отмени решението на Комисията от 18 май 1993 г. в частта му, която се отнася до субсидията, предоставена изключително на CELF за компенсиране на допълнителните разходи за обработка на малките поръчки на книги на френски език, направени от установени в чужбина търговци на книги.
Б. Втора фаза
(15)
В съответствие с решението на Общия съд от 18 септември 1995 г. с решение от 30 юли 1996 г. Комисията реши да открие официална процедура по разследване. Заинтересованите страни, приканени да представят мненията си пред Комисията, изпратиха своите коментари през декември 1996 г. и януари 1997 г.
(16)
В края на разследването си, на 10 юни 1998 г. Комисията прие Решение 1999/133/ЕО (9). Тя потвърди културната цел на помощите за малките поръчки и счете, въз основа на предишния член 87, параграф 3, буква г) от Договора, че посочените помощи не са от такова естество, което да засяга условията на търговията и конкуренцията в Съюза до степен, която противоречи на общия интерес на пазара за износа на книги на френски език.
(17)
С решение от 28 февруари 2002 г. (10) Общият съд отмени член 1, последно изречение от посоченото решение. Общият съд счете, че Комисията е трябвало да извърши необходимите проверки, за да получи съответните данни с оглед да разграничи пазара на комисионната дейност при износ от пазара на износа на книги на френски език като цяло.
(18)
Общият съд счете, че като не е извършила тази проверка, Комисията е допуснала явна грешка в преценката, като е приела пазара за износ на книги на френски език като цяло за референтен пазар, при условие че е установено, че спорната помощ е предназначена само за комисионерите при износа.
(19)
В решението си от 22 юни 2000 г. (11) обаче, без да разглежда делото по същество, Съдът на ЕС отхвърли жалбата на френските органи срещу решението на Комисията от 10 юни 1998 г. и потвърди, че дори дадена помощ да може да бъде счетена за съвместима с общия пазар, този факт не оказва влияние върху задължението за уведомление, както и че задължението за предварително уведомление включва задължението за преустановяване на помощта.
В. Трета фаза
(20)
След частичната отмяна на решението от 10 юни 1998 г. с писма от 14 юни 2002 г. Комисията поиска от френските органи и от SIDE да ѝ изпратят коментарите си относно мотивите за отмяна на решението, и по-специално относно аспектите във връзка с въпросния пазар.
(21)
Френските органи бяха приканени да коментират по-специално специфичните особености на предлагането от страна на CELF в сравнение с това на останалите участници на пазара, включително SIDE. SIDE беше приканено да коментира по-специално понятието „малки поръчки“ и да посочи с какво евентуално се отличава спецификата на предлагането му в сравнение с предлагането от страна на CELF и на останалите участници на пазара.
(22)
SIDE изпрати отговора си до Комисията с писмо от 12 август 2002 г. Френските органи предадоха отговора си с писмо от 17 септември 2002 г.
(23)
След като с писмо от 19 септември 2002 г. Комисията поиска от SIDE да посочи дали отговорът му съдържа поверителна информация и след като на 30 септември 2002 г. получи отрицателен отговор, с писмо от 17 октомври 2002 г. тя препрати отговора на SIDE заедно с приложенията към него до френските органи за коментар. В тази връзка тя също така им постави редица допълнителни въпроси.
(24)
С писмо от 30 октомври 2002 г. Комисията също така постави на SIDE редица допълнителни въпроси, на които бе отговорено с писма от 31 октомври 2002 г. и 9 декември 2002 г. След искане от страна на Комисията от 16 декември 2002 г. SIDE я информира с писмо от 23 декември 2002 г., че неговите отговори не съдържат поверителна информация и че могат да бъдат препратени до френските органи за коментар.
(25)
Тъй като френските органи не отговориха в определения срок, Комисията бе длъжна да им изпрати напомнително писмо с дата 27 ноември 2002 г. С писмо от 19 декември 2002 г. френските органи поискаха от Комисията ново удължаване на срока.
(26)
На 9 януари 2003 г. Комисията изпрати отговора на SIDE от 23 декември 2002 г. на френските органи за коментар. С писмо от 17 януари 2003 г. френските органи отговориха на въпросите на Комисията от 17 октомври 2002 г.
(27)
С писмо от 4 февруари 2003 г. френските органи поискаха от Комисията ново удължаване на срока по отношение на искането за коментари относно втория отговор на SIDE от 23 декември 2002 г. С писмо от 11 февруари 2003 г. Комисията частично одобри поисканото удължаване. С писмо от 11 март 2003 г. френските органи изпратиха отговора си до Комисията.
(28)
Междувременно на среща, проведена на 4 март 2003 г., представители на SIDE, по свое искане, бяха приети от службите на Комисията, за да изложат становището на SIDE по случая от самото му начало.
(29)
След тази процедура Европейската комисия прие Решение 2005/262/ЕО, в което спорната помощ се счита за съвместима въз основа на предишния член 87, параграф 3, буква г) от Договора, след като Комисията установи по-специално, че помощите не биха могли да доведат до свръхкомпенсиране на разходите, понесени за обработката на малки поръчки.
Г. Четвърта фаза
(30)
С решението си от 15 април 2008 г. Общият съд отмени решението на Комисията от 20 април 2004 г.
(31)
Общият съд счете, че по отношение на частта на помощта, платена на CELF преди 1 ноември 1993 г. - датата на влизане в сила на Договора за Европейския съюз, Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото, като е счела спорната помощ за съвместима с общия пазар по силата на предишния член 87, параграф 3, буква г), докато в действителност е трябвало да се прилагат материалноправните разпоредби, които са били в сила преди 1 ноември 1993 г. Общият съд по-специално взе предвид факта, че Договорът за ЕС не съдържа преходни разпоредби относно прилагането на предишния член 87, параграф 3, буква г), както и че принципът на правна сигурност не допуска, освен по изключение, за начален момент на прилагане във времето на общностен акт да бъде определена дата, която е по-ранна от датата на неговото публикуване.
(32)
Освен това Общият съд счете, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката при проверката на съвместимостта на спорната помощ, тъй като е надценила разходите за обработка на малки поръчки, действително понесени от CELF. В решението си от 20 април 2004 г. Комисията не е взела предвид действителните разходи за обработка на малки поръчки, а е направила оценка на тези разходи въз основа на общия размер на разходите, понесени от CELF (отнасяне на една част от общите разходи към обработката на малките поръчки в зависимост от предварително определен метод на разпределяне на всяка категория разходи). Предвид допълнителните трудности, до които води обработката на малките поръчки в сравнение с другите дейности на CELF, към някои категории разходи са били приложени коефициенти за умножение. Общият съд сметна, че тези трудности е можело да бъдат преодолени посредством заявяването на малките поръчки по електронен път, което се отнася за две трети от тях. Поради това Общият съд счете, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката, като е приложила коефициенти за умножение към някои разходи (и при всички случаи към подадените по електронен път поръчки), и заключи, че ако не са били приложени въпросните коефициенти за умножение, разходите по обработката на малки поръчки са щели да бъдат по-малки и резултатът от дейността във връзка с малките поръчки - положителен (600 000 френски франка (FRF), или 91 469 EUR). Следователно според Общия съд Комисията не е доказала липсата на свръхкомпенсация.
Д. Пета фаза
(33)
Вследствие на решението на Общия съд от 15 април 2008 г. процедурата по разследване, започната с решението на Комисията от 30 юли 1996 г., продължава да бъде открита и Комисията следва да приеме ново решение.
(34)
Поради мотивите на решението на Общия съд от 15 април 2008 г. и предвид факта, че решението за откриване е с дата 30 юли 1996 г., Комисията пожела да прикани отново френските органи и заинтересованите страни да представят мненията си.
(35)
Ето защо на 8 април 2009 г. (12) Комисията прие решение за разширяване на процедурата (Решение C(2009) 2481, „решение за разширяване на процедурата“). Решението за разширяване допълва решението за откриване от 30 юли 1996 г. и същевременно с него се определя нов срок за представяне на мнения. В него се посочва, че двете решения трябва да се разглеждат като едно неделимо цяло и че те ще доведат до една-единствена официална процедура по разследване, както и че доколкото описанието на фактическите и на правните обстоятелства или предварителната оценка на Комисията в решението за разширяване на процедурата се различават от решението за откриване от 30 юли 1996 г., би следвало да се взема под внимание единствено решението за разширяване на процедурата.
(36)
Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си относно въпросната мярка.
(37)
Комисията получи мнението на френските органи на 9 юни 2009 г., както и мнението на SIDE на 23 юли 2009 г. Тя предаде мнението на SIDE на френските органи на 24 август 2009 г., като им даде възможност да го коментират, и получи коментарите им на 24 септември 2009 г.
(38)
Френските органи обаче не представиха подробните данни, поискани от Комисията в решението ѝ за разширяване на процедурата, а само препратиха, що се отнася до пропорционалността на помощта, към данните, вече предоставени на 17 септември 2002 г., 17 януари 2003 г. и 11 март 2003 г., които Комисията не можеше да използва като такива предвид решението на Общия съд от 15 април 2008 г.
(39)
С писмо от 8 октомври 2009 г. службите на Комисията напомниха на френските органи за искането си за изпращане на данни по конкретно посочените точки, като посочиха, че ако тази информация не бъде получена в срок до десет работни дни, Комисията следва, въз основа на информацията, с която разполага, да вземе окончателно решение в съответствие с член 13, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета, след като издаде, ако е необходимо, разпореждане за предоставяне на информация съгласно член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (13).
(40)
С писмо от 21 октомври 2009 г. френските органи информираха Комисията, че с решение на Търговския съд на Париж от 9 септември 2009 г. CELF е в процедура на съдебна ликвидация и е прекратило дейността си. От друга страна, по отношение на данните, поискани в писмото на Комисията от 8 октомври 2009 г. френските органи посочиха, че не разполагат с допълнителна информация и препратиха към мнението си, изпратено на 9 юни 2009 г.
(41)
Поради това с решение от 20 ноември 2009 г. (Решение C(2009) 9256, „решение за разпореждане“) Комисията реши да разпореди на Франция да предостави исканата информация, тъй като въпреки неколкократните искания тази информация не бе предоставена.
(42)
С писмо от 2 декември 2009 г. френските органи посочиха, че не разполагат с допълнителна информация, която да предоставят на Комисията, и поради това препратиха към мнението си, изпратено на 9 юни 2009 г.
(43)
Следва да се отбележи, че на 2 декември 2009 г. френските органи също така изпратиха писмо във връзка със схема за помощ, наречена „Програма за академична и научна литература“, наречена „Programme Plus“. Тази схема за помощ не е предмет на настоящото решение.
(44)
С писмо от 22 декември 2009 г. Комисията изиска от френските органи сведения относно състоянието на CELF и процедурата по ликвидацията на CELF. Френските органи отговориха на 27 януари 2010 г. Освен това на 9 март 2010 г. и 26 ноември 2010 г. бяха направени уточнения.
Е. Производство пред националните юрисдикции и преюдициални запитвания
(45)
Следва да се отбележи, че във Франция има висящи производства пред националните юрисдикции и че те са довели до сезирането на Съда на ЕС на основание член 267 от ДФЕС (предишен член 234 от Договора за ЕО). По-долу са припомнени накратко основните етапи от тези производства.
(46)
SIDE сезира френските юрисдикции във връзка с прякото действие на предишния член 88, параграф 3 от Договора за ЕО. С решение от 5 октомври 2004 г., като потвърди решение на Административния съд на Париж от 26 април 2001 г., Апелативният административен съд на Париж разпореди на френската държава да изиска възстановяване на помощите, платени на CELF.
(47)
Държавният съвет, сезиран като касационна инстанция, с решение от 29 март 2006 г. потвърди някои аспекти от решението на Апелативния административен съд, и по-специално факта, че въпросните помощи нямат чисто компенсаторен характер по отношение на задължения за обществена услуга (14), не могат да бъдат квалифицирани от националния съд като съществуващи помощи и CELF не може да се позове на оправдани правни очаквания.
(48)
Въпреки това в решението си от 29 март 2006 г. Държавният съвет също така реши да спре производството по обжалването, докато Съдът на ЕС не се произнесе по преюдициалните запитвания, с които Държавният съвет го сезира, по отношение на задълженията на националния съд във връзка с държавна помощ, за която не е изпратено уведомление, но по-късно с решение на Комисията е обявена за съвместима с общия пазар.
(49)
В решението си от 12 февруари 2008 г. (15) Съдът на ЕС постанови:
„Член 88, параграф 3, последно изречение ЕО трябва да се тълкува в смисъл, че националният съд не е длъжен да разпореди възстановяването на помощ, приведена в действие в нарушение на тази разпоредба, когато Комисията е взела окончателно решение, установяващо съвместимостта на тази помощ с общия пазар по смисъла на член 87 ЕО. Въз основа на общностното право той е длъжен да разпореди на получателя на помощта плащането на лихвите за периода на неправомерност. В рамките на своето национално право той може, ако прецени, че е необходимо, да разпореди освен това и възстановяването на неправомерната помощ, без това да засяга правото на държавата-членка да я приведе отново в действие в един следващ момент. На него може също да му се наложи да уважи искания за обезщетения за вредите, причинени поради неправомерния характер на помощта.
В процесуално положение като това на спора по главното производство задължението, произтичащо от член 88, параграф 3, последно изречение ЕО, да се отстранят последиците от неправомерността на една помощ се отнася също, с оглед изчисляването на сумите, които трябва да бъдат изплатени от получателя, освен при изключителни обстоятелства, и до периода, изтекъл между датата на решението на Комисията на Европейските общности, с което се установява съвместимостта на тази помощ с общия пазар, и датата на отмяната на това решение от общностния съд“.
(50)
След като взе предвид решението на Съда на ЕС от 12 февруари 2008 г., както и цитираното по-горе решение на Общия съд от 15 април 2008 г., в решението си от 19 декември 2008 г. Държавният съвет отмени членове 2, 3 и 4 от посоченото по-горе решение на Апелативния административен съд на Париж от 5 октомври 2004 г. и постанови посоченото по-долу.
(51)
Първо, на министъра на културата и комуникациите е разпоредено да пристъпи към възстановяване на лихвите, свързани с държавната помощ, платена на CELF от 1980 г. до датата на решението на Държавния съвет, изчислени в съответствие с Регламент (ЕО) № 794/2004 (16). На министъра също така е разпоредено след това да пристъпи към възстановяване на лихвите, които ще бъдат дължими между датата на решението на Държавния съвет и датата, на която окончателно е установена съвместимостта на помощта с общия пазар, или до окончателното връщане на помощта.
(52)
Освен това Държавният съвет реши да спре производството, докато Съдът на ЕС не се произнесе по следните преюдициални запитвания:
„1.
Може ли националният съд да спре производството по въпроса за задължението за връщане на държавна помощ до произнасянето с окончателно решение на Комисията по съвместимостта на помощта с правилата на общия пазар, когато първото решение на Комисията, с което тази помощ е обявена за съвместима, е отменено от общностния съд?
2.
Може ли фактът, че Комисията на три пъти приема дадена помощ за съвместима с общия пазар, преди тези ѝ решения да бъдат отменени от Първоинстанционния съд на Европейските общности, да представлява извънредно обстоятелство, което да накара националния съд да ограничи задължението за възстановяване на помощта?“
(53)
На 11 март 2010 г. (17) Съдът на ЕС се произнесе по тези преюдициални запитвания по следния начин:
„1.
Национална юрисдикция, сезирана на основание член 88, параграф 3 ЕО с искане за възстановяване на неправомерна държавна помощ, не може да отложи приемането на решение по него до произнасянето на Комисията на Европейските общности по съвместимостта на помощта с общия пазар, след като предходно положително решение е било отменено.
2.
Приемането от Комисията на Европейските общности на три последователни решения за обявяване на дадена помощ за съвместима с общия пазар, които впоследствие общностният съд отменя, само по себе си не представлява изключително обстоятелство, което може да обоснове ограничаване на задължението на получателя да върне помощта, когато същата е предоставена в нарушение на член 88, параграф 3 ЕО.“
2. ОПИСАНИЕ НА ВЪПРОСНАТА МЯРКА
(54)
Френските органи посочиха пред Комисията, че през 1980 г. Министерството на културата, в съответствие с насоките на общата политика на френското правителство във връзка с популяризирането на френската книга и литература, реши да предостави помощи на комисионерите при износа, които биха приели всякакъв вид поръчки, независимо от размера и рентабилността им. Тези мерки са били приведени в действие, за да компенсират пазарна неефективност и да насърчат запазването на дейност, свързана с нерентабилните малки поръчки на пазара на комисионната дейност при износ.
(55)
Според френските органи малки книжарници, установени главно в нефранкофонски зони, достъпът до които понякога е затруднен и/или които са отдалечени, са се натъквали на сериозни трудности при снабдяването, като търсенето им не е можело да бъде удовлетворено от традиционните вериги за разпространение, когато количествата поръчани книги са били недостатъчни или когато единичната цена на поръчаните книги не е била достатъчно висока, за да бъде услугата рентабилна.
(56)
Според френските органи въпросните помощи са били предназначени да дадат възможност на комисионерите при износа да изпълняват всички поръчки на търговци на книги, установени в чужбина, главно в нефранкофонски зони, независимо от размера, рентабилността и предназначението на поръчките. Целта е била в рамките на френската политика за подпомагане на културното многообразие да се осигури оптимално разпространение на книги на френски език и по този начин да се насърчи разпространението на франкофонската литература в целия свят.
(57)
Приетият от френските органи механизъм за помощи, наречен „Програма за малки поръчки“, е бил под формата на субсидия, чието предназначение е било да компенсира допълнителните разходи за обработка на малките поръчки, като за такива френските органи определят пратките на стойност под 500 FRF, или около 76 ЕUR.
(58)
Според френските органи предприятието получател на субсидиите е трябвало да поеме задължението да съобщи на дирекция „Книгоиздателска и библиотечна дейност“ към Министерството на културата всички данни, свързани с общата дейност на предприятието (общ оборот, финансови сметки, предварителни бюджети, копия от решения за утвърждаване на тези данни, одиторски доклад, при необходимост, и консолидирана тарифна структура на заплатите), както и всякакви документи, свързани с дейността, която да бъде субсидирана, и по-специално сметката за използване на субсидиите, оправдаваща изпълнението на услугите, въз основа на които е била предоставена субсидията през предходната година.
(59)
На практика само едно предприятие - CELF, се е възползвало от програмата „Малки поръчки“. Според френските органи последното е трябвало ежегодно да оправдава допълнителните си разходи, понесени за услугите във връзка с малките поръчки, в подкрепа на искането си за субсидиране за следващата година. По-специално една четвърт от субсидията, предоставена през предходната година, е била изплащана в началото на годината, като остатъкът е бил предоставян следващата есен след разглеждане от публичните органи на очаквания бюджет на предприятието получател и на регистрираните колебания през първата част на бюджетната година. Било е договорено, че ако помощта не бъде използвана в пълния си размер, оставащите суми ще бъдат приспаднати от предвидената за следващата година субсидия. Освен това Министерството на културата е присъствало в качеството си на поканен наблюдател на управителните съвети и общите събрания на CELF.
(60)
Следва да се уточни, че след 1997 г. размерът на въпросната помощ непрекъснато намалява и през 2002 г. тя е преустановена. От 1980 г. до края на 2001 г. CELF е получавало помощ, която според френските органи е била предназначена за намаляване на разходите за обработка на малките поръчки, които идват от чужбина и са за книги на френски език. Общо от 1980 г. до края на 2001 г. в рамките на въпросната помощ CELF е получило около 4,8 млн. евро.
Таблица
Размер на помощите, предоставени на CELF от 1980 г. за обработката на „малки поръчки“
Данни, предоставени от френските органи
(сумите са закръглени в ЕUR)
Година
Размер на помощта
1980
91 469,41
1981
91 469,41
1982
205 806,17
1983
164 644,94
1984
137 204,12
1985
141 777,59
1986
248 491,90
1987
214 953,11
1988
213 428,62
1989
259 163,33
1990
304 898,03
1991
373 500,09
1992
422 283,78
1993
382 647,03
1994
304 898,03
1995
304 898,03
1996
304 898,03
1997
243 918,43
1998
182 938,82
1999
121 959,21
2000
60 979,61
2001
38 112,25
2002
0
3. КОМЕНТАР НА ФРАНЦИЯ И МНЕНИЕ НА SIDE СЛЕД РАЗШИРЯВАНЕТО НА ПРОЦЕДУРАТА
(61)
В отговора си от 9 юни 2009 г. във връзка с решението за разширяване на процедурата френските органи изказаха посоченото по-долу мнение.
(62)
Първо, те посочиха, че споделят анализа на Комисията, според който помощта за CELF представлява държавна помощ и според който дерогациите, предвидени в член 107, параграф 2 и параграф 3, букви а) и б) от ДФЕС, не са били приложими.
(63)
В рамките на оценката на помощите съгласно член 107, параграф 3, букви в) и г) от ДФЕС френските органи не предоставиха нови данни относно пропорционалността на помощите.
(64)
При все това френските органи посочиха, че считат, че задачата на CELF представлява услуга от общ интерес по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС.
(65)
Накрая, но не на последно място френските органи заявиха, че са налице изключителни обстоятелства, които следва да накарат Комисията да не настоява за възстановяване на помощта.
(66)
Както беше посочено по-горе, френските органи не предоставиха подробните данни, изискани от Комисията в решението ѝ за разширяване на процедурата, а само препратиха, що се отнася до пропорционалността на помощта, към вече изпратените през 2002 и 2003 г. данни, които Комисията не можеше да използва в това им качество предвид решението на Общия съд от 15 април 2008 г. След напомнително писмо от 8 октомври 2009 г. на 20 ноември 2009 г. Комисията реши да разпореди на френските органи да предоставят изисканата информация в съответствие с член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999. С писмо от 2 декември 2009 г. френските органи отговориха, че не разполагат с допълнителна информация, която да съобщят на Комисията.
(67)
В мнението си от 23 юли 2009 г. SIDE по-специално изказа посоченото по-долу становище.
(68)
SIDE припомни, че единствено CELF е получавало помощта, докато според SIDE дейността на CELF не следва да се счита за специфична за CELF, тъй като изпълнението на поръчки с всякакъв размер, дори и минимални, заявени от разпръснати в географско отношение книжарници, и прегрупирането им, така че да бъдат сключени по-големи поръчки с издателите, според SIDE е самото определение за комисионерска дейност при износ. SIDE също така посочи, че помощта му е била отказана не поради предполагаема липса на прозрачност, а поради това, че SIDE е частно предприятие, а не кооперативно сдружение на издатели.
(69)
От друга страна SIDE оспори факта, че помощите са били необходими. В този смисъл то по-конкретно счете, че понятието „малки поръчки“ е произволно и опроверга представените от френските органи числови данни.
(70)
Освен това SIDE счете, че помощта не може да бъде обоснована въз основа на член 106, параграф 2 от ДФЕС, като се основа по-специално на решенията на националните юрисдикции във връзка с дейността на CELF.
(71)
Накрая SIDE посочи, че според него в настоящия случай не съществува никакво изключително обстоятелство, което да дава възможност за ограничаване на задължението за възстановяване.
4. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
(72)
Следва да се определи дали въпросната мярка представлява държавна помощ и в такъв случай дали може да се счита за съвместима с вътрешния пазар. В рамките на оценката си Комисията по-специално следва да вземе предвид решението на Общия съд от 15 април 2008 г.
A. Оценка на мярката по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(73)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи, че „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(74)
Първо, както беше посочено в решението за разширяване на процедурата, Комисията припомня, че заключението на Комисията, според което въпросната мярка представлява държавна помощ по смисъла на Договора, никога не е било оспорвано нито в хода на отделните етапи от процедурата пред Комисията, нито пред юрисдикциите на Европейския съюз (18), нито пред националните юрисдикции (19). В отговора си от 9 юни 2009 г. във връзка с решението за разширяване на процедурата френските органи посочиха, че споделят анализа на Комисията, според който помощта за CELF представлява държавна помощ.
(75)
Комисията счита, че въпросната мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС (предишен член 87, параграф 1 от Договора за ЕО) поради посочените по-долу причини.
(76)
На първо място, мярката предоставя предимство на CELF, тъй като му дава възможност да намали разходите за малките поръчки. Тя има избирателен характер, тъй като на практика от нея се е ползвало единствено CELF.
(77)
От друга страна, мярката е финансирана чрез бюджетни ресурси на френската държава, тоест чрез държавни ресурси. Решение за нейното прилагане е било взето от Министерството на културата и следователно мярката може да бъде приписана на френските органи.
(78)
Освен това мярката е в състояние да засегне търговията между държавите-членки и да наруши конкуренцията. Помощта се предоставя на френски комисионери (на практика на CELF), които изнасят книги на френски език главно към нефранкофонски страни. Следователно тези френски комисионери се конкурират, поне потенциално, при износа на книги на френски език с други комисионери, които са установени в други франкофонски държави на Европейския съюз (Белгия и Люксембург). Фактът, че въздействието върху търговията и нарушаването на конкуренцията в резултат на мярката изглежда незначително, не променя това заключение. В действителност, в съответствие с постоянната съдебна практика на Съда на ЕС, Комисията не е длъжна да установява действително въздействие на помощта върху търговията между държавите-членки и действително нарушаване на конкуренцията; достатъчно е помощта да е в състояние да засегне търговията и да наруши конкуренцията.
(79)
Накрая, Комисията счита, че условията за прилагане на съдебната практика Altmark не са изпълнени. В решението си от 24 юли 2003 г. (20) Съдът на ЕС уточнява при какви условия субсидия за предприятие, на което е възложено управлението на услуга от общ икономически интерес, не представлява държавна помощ: „първо, предприятието получател трябва действително да е натоварено с изпълнението на задължения за обществена услуга и тези задължения трябва да бъдат ясно определени; второ, параметрите, въз основа на които е изчислена компенсацията, трябва да бъдат предварително установени по обективен и прозрачен начин; трето, компенсацията не трябва да надхвърля необходимото за покриване изцяло или отчасти на разходите, направени при изпълнението на задълженията за обществена услуга, като се имат предвид свързаните с тях приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения; четвърто, когато изборът на предприятие, което да бъде натоварено да изпълнява задължения за обществена услуга, не е направен в рамките на процедура по възлагане на обществена поръчка, равнището на необходимата компенсация трябва да бъде определено въз основа на анализ на разходите, които едно типично предприятие, добре управлявано и подходящо оборудвано с транспортни средства, с цел да може да удовлетвори необходимите изисквания за обществена услуга, би направило, за да изпълни тези задължения, като се имат предвид свързаните с това приходи, както и разумна печалба за изпълнението на тези задължения“.
(80)
В настоящия случай и без да е необходимо да се развива всяко от условията, тъй като те са кумулативни, Комисията установява, че изборът на CELF не е направен в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка, както и че равнището на компенсацията не е било определено въз основа на разходите, направени от типично, добре управлявано предприятие, което е подходящо оборудвано със средства за производство.
(81)
При тези условия помощта, предоставена на CELF, представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като са налице всички съставни елементи на понятието „държавна помощ“.
(82)
Френските органи не са изпратили уведомление до Комисията за въпросните мерки. Следователно помощта е предоставена в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, в който е предвидено, че Комисията следва да бъде информирана в разумен срок, който да ѝ даде възможност да представи своето становище по отношение на всякакви планове за предоставянето или изменението на помощта. Следователно помощта е предоставена неправомерно.
(83)
Тъй като въпросната мярка представлява държавна помощ, следва да се оцени съвместимостта ѝ с вътрешния пазар.
Б. Оценка на мярката по смисъла на член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС
(84)
Комисията счита, че дерогациите по член 107, параграф 2 от ДФЕС не са приложими в настоящия случай, тъй като въпросните мерки очевидно не са били предназначени за постигане на определените в тези дерогации цели.
(85)
Освен това помощта не изпълнява условията, определени с дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС, тъй като тя не е била предназначена да насърчава развитието на региони, които могат да се ползват от посочената разпоредба. Дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква б) във връзка с насърчаване изпълнението на важен проект от общ европейски интерес, също не може да бъде приложена в настоящия случай, тъй като въпросната мярка не е имала за цел насърчаването на подобен вид проект. Тъй като помощта освен това не е имала за цел преодоляването на сериозни затруднения във френската икономика, дерогацията, предвидена във втората част на член 107, параграф 3, буква б), също не е приложима в настоящия случай.
(86)
Ето защо е необходимо Комисията да разгледа въпроса за приложимостта на член 107, параграф 3, букви в) и г) от ДФЕС (предишен член 87, параграф 3, букви в) и г) от Договора за ЕО).
(87)
Предвид решението на Общия съд от 15 април 2008 г. е необходимо да се разграничат помощите, платени след влизането в сила на Договора за Европейския съюз (1 ноември 1993 г.), от тези, които са били платени преди влизането в сила на същия и към които следва да бъдат приложени материалноправните разпоредби, които са били в сила по време на разглеждания период.
(88)
За тази цел Комисията отбелязва факта, че една четвърт от субсидията, предоставена през предходната година, е била изплащана на CELF в началото на годината, като остатъкът е бил предоставян следващата есен след разглеждане от публичните органи на предварителния бюджет на предприятието получател и на регистрираните колебания през първата част на бюджетната година. Ако помощта не е била използвана в пълния си размер, оставащите суми са били приспадани от предвидената за следващата година субсидия. Следователно субсидията, платена за 1993 г., е платена отчасти в началото на 1993 г., а остатъкът е предоставен през есента на 1993 г. Решението за предоставяне на помощта за 1993 г. е взето от френските органи в края на 1992 г. или в началото на 1993 г. и при всички случаи преди влизането в сила на Договора за Европейския съюз. Поради това Комисията счита за необходимо оценката на помощта, платена за 1993 г., да бъде осъществена в съответствие с приложимите правни разпоредби преди влизането в сила на Договора за Европейския съюз.
а) Оценка на помощта по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС
(89)
Член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС (предишен член 87, параграф 3, буква г) от Договора за ЕО) гласи, че: „За съвместими с вътрешния пазар могат да се приемат […] помощите за насърчаване на културата и опазване на наследството, доколкото тези помощи не засягат условията на търговия и конкуренция в рамките на Съюза в степен, противоречаща на общия интерес.“
(90)
Ето защо е необходимо да се провери дали помощта, платена на CELF между 1994 г. и края на 2001 г., действително е имала културна цел и дали е засегнала условията на търговията и на конкуренцията в Европейския съюз в степен, противоречаща на общия интерес.
i) Културна цел
(91)
Първо, Комисията припомни, че културната цел на помощта, платена на CELF, беше призната от Общия съд в посоченото по-горе решение от 18 септември 1995 г. В точка 62 от решението си Общият съд счете, че: „Що се отнася до културното предназначение на оспорваните помощи, безспорно е, че целта на френското правителство е разпространението на френския език и френската литература. В този смисъл Общият съд също така установява, че данните, с които е разполагала Комисията при приемането на решението си, включително посочените в писмото на съветника на ищеца от 7 септември 1992 г., са били в подкрепа на оценката, извършена от нея на реалните факти и на законността на тази цел. При тези обстоятелства следва да се заключи, че оценката на целта на оспорваните помощи не е затруднила особено Комисията и че не е било необходимо да получава други сведения, за да признае културния характер на тази цел.“
(92)
Френските органи посочиха, че въпросната помощ е имала за културна цел да се популяризира разпространението на книги на френски език в нефранкофонски страни. Следователно става въпрос за активна политика, която има за цел запазването и насърчаването на културното многообразие на международно равнище.
(93)
Запазването и насърчаването на културното многообразие от своя страна са сред основните принципи на европейския модел. Те са прогласени в член 167, параграф 1 от ДФЕС (предишен член 151, параграф 1 от Договора за ЕО): „Съюзът допринася за разцвета на културите на държавите-членки, като зачита тяхното национално и регионално многообразие и същевременно извежда на преден план общото културно наследство“, и в член 167, параграф 4, който гласи, че „Съюзът взема предвид културните аспекти при своята дейност по силата на други разпоредби на настоящия договор, по-специално за да зачита и развива разнообразието на неговите култури.“
(94)
Комисията счита, че помощите, които са били предоставени на CELF от френските органи с цел да се осигури разпространението на книги на френски език, са имали именно културна цел.
ii) Критерий за засягане на условията на търговията и на конкуренцията в Съюза в степен, противоречаща на общия интерес
(95)
Комисията следва да провери дали въпросните мерки наистина са били необходими и пропорционални на целта, преследвана от френските органи посредством определена културна политика.
(96)
Най-напред следва да се припомни, че в съответствие с посоченото по-горе решение на Общия съд от 28 февруари 2002 г. оценката на въпросните мерки следва да се извърши на пазара на комисионерската дейност при износа на книги на френски език.
(97)
На първо място следва да се провери необходимостта от помощта.
(98)
Според френските органи мерките са били изготвени от Министерството на културата през 1980 г. в момент, когато някои участници в сектора (групата Hachette и Messageries du livre) са искали да се оттеглят от пазара на комисионерската дейност при износ. Според френските органи оспорваният механизъм е бил създаден за насърчаване на операторите да участват на пазара, така че всички поръчки за книги на френски език, заявени от търговци на книги, намиращи се в нефранкофонски зони, да бъдат изпълнявани. По този начин се е гарантирало, че книгите на френски език могат да достигнат до всички книжарници, включително и до най-малките в далечни страни, дори тези книжарници да са се нуждаели само от няколко книги, при това често публикувани от различни издатели.
(99)
От своя страна SIDE посочи, по-конкретно в мнението си, представено след решението за разширяване на процедурата, че въпросната мярка не е била необходима. Така, макар че действително някои участници са се оттеглили от комисионерската дейност през 1980 г., SIDE припомня, че то е било създадено точно по това време, за да участва на пазара. От друга страна SIDE оспорва факта, че CELF е извършвало специфична дейност за обработка на малки поръчки. SIDE разглежда по-специално предоставените от френските органи числови данни и счита, че по отношение на дела, оборота на всяко от предприятията, броя фактури и броя линии на поръчки данните за CELF и SIDE на практика доста си приличат. В по-общ план SIDE поставя под въпрос понятието „малки поръчки“, така както е дефинирано от френските органи. Според SIDE това понятие е произволно, тъй като разходите за обработката на една поръчка не зависят от нейната стойност, а от броя линии.
(100)
Комисията счита, че няма нужда от окончателно заключение по въпроса за необходимостта от помощта, тъй като условията за необходимост и пропорционалност са кумулативни и тъй като в съображение 121 ще се стигне до заключение, че не е доказано, че условието за пропорционалност е изпълнено.
(101)
На второ място, Комисията счита, че въздействието върху търговията в рамките на Европейския съюз и нарушаването на конкуренцията вследствие на мярката са твърде незначителни, като се имат предвид по-специално въпросните суми по мярката за помощ, твърде слабата заменяемост между книгите на френски език и тези на друг език, както и съществуващата значителна разлика между обема на износа на книгите на френски език за нефранкофонски страни от Франция, от една страна, и от Белгия и от Люксембург, от друга страна.
(102)
По-конкретно, по отношение на пазара на комисионерската дейност при износа на книги на френски език Комисията отбелязва, че в рамките на дейността им на комисионери при износа CELF и SIDE разпространяват книги в нефранкофонски страни и територии. Във франкофонските страни местният пазар е покрит от големите издатели посредством техните филиали или представители. Следователно комисионерската дейност при износа има твърде второстепенна роля на франкофонските пазари, които са основните пазари за книгите на френски език.
(103)
На националния пазар на комисионерската дейност при износа на книги на френски език присъстват неспециализирани комисионери като SIDE и CELF и, в по-малка степен, специализирани комисионери, които също извършват незначителни продажби пряко на крайни потребители и не са в състояние да се конкурират сериозно с двамата неспециализирани комисионери, както и известен брой книжарници, които изпълняват, дори и само в отделни случаи, поръчки за чуждестранни търговци на книги, както и електронни книжарници, чиято дейност обаче е била относително малка към момента на въпросните мерки.
(104)
Следователно на въпросния пазар именно жалбоподателят е бил основният оператор, засегнат от оспорваните мерки. От една страна, френските органи твърдят, че програмата във връзка с малките поръчки по принцип е била достъпна за всяко предприятие, което би поискало да участва в нея, ако то приема условията за предоставяне на помощите. Френските органи посочват, че отказът през 1991 г. от страна на Министерството на културата на участието на SIDE е бил обоснован от отказа на SIDE да изпълни задължението за прозрачност, необходимо за възползване от посочените помощи. От своя страна, SIDE посочи, че отказът от страна на френските органи е свързан с факта, че е частно предприятие, а не кооперативно сдружение на издатели. Освен това през 1996 г., след отмяната на решението на Комисията от 18 май 1993 г., Министерството на културата, в желанието си да приключи процедурата, припомни на SIDE, че схемата за помощ за малките поръчки по същността си не е специално предназначена за CELF. С писмо от 3 септември 1996 г. към SIDE беше отправена покана за разговор с цел да се провери дали то е в състояние да изпълни, при същите условия за прозрачност, същите услуги като предоставяните от CELF. По време на разговор, проведен на 26 септември 1996 г., ръководството на SIDE информира Министерството на културата, че отказва да се ползва от програма, чиято съвместимост с общностното право може да бъде поставена под въпрос от Комисията.
(105)
Във всеки случай елементите, посочени по-горе в съображение 101 и следващи, явно сочат, че въпросните мерки засягат условията на търговията и на конкуренцията в Европейския съюз в сравнително ограничена степен.
(106)
При все това, за да се определи дали мярката е пропорционална, също така е необходимо Комисията да сравни, на трето място, сумата на получените помощи с разходите, понесени от CELF за постигането на преследваната от френските органи цел.
(107)
За тази цел следва да бъдат припомнени отделните етапи от процеса на обработка на поръчките, с които различните страни са съгласни:
а)
приемане на заявка за поръчка от даден търговец на книги;
б)
завеждане на поръчката под съответен код;
в)
въвеждане на поръчката;
г)
изпращане на поръчката до издателя;
д)
приемане на книгите;
е)
определяне за всеки клиент на физическо пространство, „отделение“, в което се съхраняват поръчаните книги;
ж)
опаковане.
(108)
Според френските органи CELF понася определени разходи във връзка с обработката на „малките поръчки“. В действителност френските органи считат, че на пазара на комисионерската дейност при износа някои поръчки водят до допълнителни разходи, поради което изпълнението им не е рентабилно. Френските органи посочиха, че са приели праг от 500 FRF (76,22 ЕUR), за да бъде определена една поръчка като малка, както и че това е емпирично определен праг. Френските органи посочиха, че някои поръчки на стойност под 500 FRF могат да бъдат рентабилни, докато други на по-голяма стойност не са. Целта е била да се намери икономически приемлив метод, така че CELF да иска да приема малките поръчки въпреки недостатъчната им рентабилност.
(109)
Както бе посочила Комисията в решението си за разширяване на процедурата, в рамките на анализа на съвместимостта френските органи са тези, които следва да установят размера на разходите, действително понесени от CELF.
(110)
В тази връзка в решението си за разширяване на процедурата Комисията изиска от френските органи да ѝ предоставят някои данни с цел да прецени последиците от решението на Общия съд и за да може да се произнесе по пропорционалността на помощта. Комисията по-специално изиска да бъдат предоставени следните данни:
-
достатъчна обосновка за причините, поради които данните за разходите по малките поръчки не са налични за отделните въпросни години, и достатъчно доказателство защо може да бъде приемливо екстраполиране единствено въз основа на данните за 1994 г.,
-
данните, които дават възможност да се вземат предвид действителните разходи (а не само приблизителни оценки) за обработката на малките поръчки през 1994 г. (поне за някои категории разходи), и евентуална достатъчна обосновка за причините, поради които може да бъде приемлива приблизителна оценка на тези разходи въз основа на общите разходи, понесени от CELF,
-
убедителни методи за разпределяне на разходи, които дават възможност за отнасяне на част от общите разходи към обработката на малките поръчки и които могат по-специално да бъдат приложени към всяка категория разходи през целия въпросен период,
-
информация относно промените в дела на предадените по електронен път поръчки през въпросните години,
-
разходите във връзка с малките поръчки в отсъствието на необосновани коефициенти за умножение,
-
изчисляването на разходите, понесени от CELF за обработката на малките поръчки, без прилагане на коефициенти за умножение, както и при хипотезата на прилагане на коефициенти за умножение единствено към поръчки, които не са предадени по електронен път,
-
становището на френските органи относно изчислението на Общия съд, според което при липсата на посочените коефициенти разходите по обработката на малките поръчки са щели да намалеят с над 635 000 FRF (96 805,13 EUR), дори ако не се вземат предвид категориите разходи, различни от тези, за които е бил приложен коефициент „три“. Следва да се припомни, че според изчислението на Общия съд оперативният резултат от дейността по обработка на малки поръчки е щял да надхвърля 600 000 FRF (91 469,41 EUR),
-
становището на френските органи относно възможността за CELF да има разумна печалба.
(111)
По-специално, както вече беше посочено в решението на Комисията за разширяване на процедурата, при липсата на допълнително обяснение и актуализация на данните от страна на френските органи Комисията не е в състояние да използва отчетите за програмата за обработка на малки поръчки, които френските органи са предоставили за периода от 1994 до 2001 г. в писмото си от 17 януари 2003 г., нито обясненията във връзка с извършването на анализ на аналитичното счетоводство, предоставени в писмото от 5 март 1998 г.
(112)
Френските органи обаче не предоставиха подробните данни, изискани от Комисията в решението ѝ за разширяване на процедурата, а само препратиха, що се отнася до пропорционалността на помощта, към вече изпратените на 17 септември 2002 г., 17 януари 2003 г. и 11 март 2003 г. данни, които Комисията не можеше да използва предвид решението на Общия съд от 15 април 2008 г.
(113)
Поради това, с писмо от 8 октомври 2009 г., службите на Комисията напомниха на френските органи искането си за изпращане на данни по посочените точки, като посочиха, че ако не получат исканата информация в срок до десет работни дни, Комисията следва да вземе окончателно решение въз основа на информацията, с която разполага, в съответствие с член 13, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета, след като е издала разпореждане за предоставяне на информация съгласно член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(114)
С писмо от 21 октомври 2009 г. френските органи посочиха, че не разполагат с допълнителна информация, която да представят, и препратиха към мнението си от 9 юни 2009 г.
(115)
Поради това с решение от 20 ноември 2009 г. („решението за разпореждане“) Комисията реши да разпореди на Франция да представи исканата информация, тъй като въпреки неколкократните искания тази информация не бе предоставена.
(116)
С писмо от 2 декември 2009 г. френските органи посочиха, че не разполагат с допълнителна информация, която да предоставят на Комисията, и препратиха към мнението си, предоставено на 9 юни 2009 г.
(117)
В член 13 от Регламент (ЕО) № 659/1999 е предвидено, че „Разглеждането на възможна неправомерна помощ завършва с решение (…). Ако дадена държава-членка не се съобрази с разпореждане за информация, това решение се взема на базата на наличната информация.“
(118)
Както беше посочено по-горе, френските органи не предоставиха на Комисията данните, които тя неколкократно изиска, последно в решението ѝ за разпореждане от 20 ноември 2009 г.
(119)
Следователно, в съответствие с член 13 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета, Комисията приема своето решение въз основа на наличната информация, като напомня, че във всеки случай френските органи са тези, които следва да докажат съвместимостта на въпросната помощ с вътрешния пазар, а следователно и пропорционалността на тази помощ.
(120)
С оглед на решението на Общия съд от 15 април 2008 г. и въз основа на данните, с които Комисията разполага, основаването на екстраполиране на приблизително оценените разходи за обработката на малки поръчки за 1994 г. не изглежда възможно. Също така не изглежда възможно да се използват методи за разпределяне на необоснованите разходи и да се работи въз основа на данни, към които са приложени необосновани коефициенти за умножение, по-специално към предадените по електронен път поръчки. Предвид изчислението на разходите по обработката на малките поръчки, посочени в решението на Общия съд, и тъй като френските органи не предоставиха на Комисията данните, чрез които да бъдат разсеяни съмненията относно пропорционалността на помощта, изразени от Комисията в решението ѝ за разширяване на процедурата, не е установено, че дейността по обработката на малките поръчки поражда загуби.
(121)
Поради това според Комисията не е доказано, че платената между 1994 и 2001 г. помощ отговаря на критерия за пропорционалност.
(122)
Следователно тази помощ е несъвместима по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС.
б) Оценка на помощта в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС
(123)
Член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС (предишен член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО) гласи, че „За съвместими с вътрешния пазар могат да се приемат […] помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.“
(124)
В съответствие с решението на Общия съд от 15 април 2008 г. дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС (предишен член 87, параграф 3, буква г) от Договора за ЕО) не може да се приложи за помощите, платени на CELF от 1980 до 1993 г. Поради това следва да се определи дали дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС (предишен член 87, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО) би могла да се приложи за тях.
(125)
Същото следва да се извърши и по отношение на помощите, платени между 1994 и края на 2001 г., за които Комисията заключи по-горе в съображение 122, че дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС (предишен член 87, параграф 3, буква г) от Договора за ЕО), не е приложима за тях.
(126)
За да се определи дали член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС би могъл да служи за база за съвместимост, Комисията следва да провери дали въпросните помощи действително имат цел от общ интерес и дали не засягат неблаприятно търговията до степен, противоречаща на общия интерес.
(127)
Комисията счита, че помощите действително имат цел от общ интерес, както бе установено по-рано. В тази връзка следва да се припомни, че въвеждането в Договора за Европейския съюз на дерогацията, предвидена в предишния член 87, параграф 3, буква г) от Договора за ЕО (понастоящем член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС), потвърждава политиката на Комисията, провеждана въз основа на предишния член 92, параграф 3, буква в) преди влизането в сила на Договора за Европейския съюз. Въз основа на този член в миналото Комисията е разрешавала помощи с културни цели. Тази практика е потвърдена от юрисдикциите на Европейския съюз например в посоченото по-горе решение на Общия съд от 18 септември 1995 г., в което Общият съд е счел, че Комисията може да приеме, въз основа на предишния член 92, параграф 3, буква в) от Договора за ЕО, решение в подкрепа на три схеми за помощ, управлявани от CELF (помощите за въздушен превоз на товари, програмите „Page à Page“ и „Programme Plus“).
(128)
Комисията обаче счита, че не е доказано, че помощите са пропорционални на заложената цел.
(129)
В решението си за разширяване на процедурата, както и по-късно в решението за разпореждане, Комисията поиска от френските органи да представят мнението си относно пропорционалността на помощите по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
(130)
Както беше посочено по-горе, френските органи не предоставиха на Комисията данните, последно изискани от нея в решението ѝ за разпореждане от 20 ноември 2009 г., които да докажат пропорционалността на платените след 1980 г. помощи.
(131)
Ето защо, в съответствие с член 13 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета, Комисията приема своето решение въз основа на наличната информация, като напомня, че във всеки случай френските органи са тези, които следва да докажат съвместимостта на въпросната помощ с вътрешния пазар и следователно пропорционалността на тази помощ.
(132)
Доводите, представени по-горе относно пропорционалността на помощта по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС, се прилагат в настоящия случай mutatis mutandis.
(133)
Поради това Комисията счита, че не е доказано, че платените помощи отговарят на критерия за пропорционалност.
(134)
В заключение Комисията счита, че въпросната мярка е несъвместима с вътрешния пазар на основание член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
В. Оценка на мярката по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС
(135)
Френските органи неколкократно заявиха, че на CELF е била възложена задача за обществена услуга и че оспорваните мерки би трябвало да бъдат оценявани по смисъла на разпоредбите на член 106, параграф 2 от ДФЕС (предишен член 86, параграф 2 от Договора за ЕО).
(136)
Този член гласи, че: „Предприятията, които са натоварени с функцията да оказват услуги от общ икономически интерес или които имат характер на фискален монопол, се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и в частност на правилата на конкуренцията, доколкото прилагането на тези правила не препятства юридически или фактически изпълнението на специфичните задачи, които са им възложени. Развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.“
(137)
На първо място, следва да се отговори на въпроса дали в настоящия случай е налице услуга от общ икономически интерес. От съдебната практика на Съда на ЕС е видно, че с изключение на секторите, в които този въпрос се урежда с разпоредби на Европейския съюз, държавите-членки имат широко поле за собствена преценка относно естеството на услугите, които могат да бъдат определени като услуги от общ икономически интерес. Поради това задачата на Комисията е да следи тази собствена преценка да се упражнява, без да се допускат очевидни грешки при определяне на услугите от общ икономически интерес.
(138)
В настоящия случай френските органи неколкократно посочиха, че на CELF е била възложена специфична задача за обществена услуга с културен характер, изразяваща се в изпълнение на всяка поръчка за франкофонски книги, заявена от установени в чужбина търговци на книги, независимо от обема и характера на поръчката. Комисията счита, че тази задача наистина би могла да представлява услуга от общ икономически интерес.
(139)
На второ място, следва да се провери дали CELF действително е било натоварено с тази услуга от общ икономически интерес. В съответствие със съдебната практика на Европейския съюз държавата трябва да е натоварила съответните предприятия с управлението на въпросната услуга чрез един или няколко официални акта, чиято форма се определя от всяка държава-членка.
(140)
В настоящия случай френските органи представиха няколко споразумения, сключени между CELF и Министерството на културата, които според тях доказват, че CELF е било натоварено с управлението на въпросната услуга от общ икономически интерес. Според френските органи дирекция „Книгоиздателска и библиотечна дейност“ е сключвала ежегодни споразумения със CELF до 2001 г.
(141)
При все това, въпреки исканията на Комисията, включително в решението за разпореждане, френските органи не представиха копие от споразумения за обществена услуга за всяка от въпросните години.
(142)
Освен това в споразуменията, с които разполага Комисията, не е определен точният характер на задълженията за обществена услуга (в споразумението не е посочен размерът на стойността, при който поръчките се считат за „малки поръчки“). В резултат на това дори за тези години няма акт, в който да се посочват с достатъчна точност задълженията за обществена услуга, възложени на CELF.
(143)
Ето защо според Комисията не е доказано, че CELF действително е било натоварено с официален акт за всяка от въпросните години с управлението на въпросната обществена услуга.
(144)
Накрая, и без да е необходимо да се прави заключение относно условието за необходимост, тъй като условията са кумулативни, Комисията счита, че условието за пропорционалност също не е изпълнено.
(145)
В споразуменията, с които разполага Комисията, няма обяснение относно начина, по който е изчислен размерът на помощта. От друга страна, наложеното на CELF задължение да предоставя отчети за използване на субсидията не е придружено с точно определение на параметрите за изчисление и контрол върху разходите във връзка с дейността за обществената услуга, така че да може да се провери дали няма свръхкомпенсация. Освен това, въпреки че в споразуменията наистина е било предвидено при неизползване на една част от субсидията тя да бъде прехвърлена от една година към друга, те не съдържат никакво уточнение за функционирането на този механизъм, който впрочем не изглежда да е бил приложен. Накрая, в по-общ план и както е посочено в анализа на критерия за пропорционалност по смисъла на член 107, параграф 3 от ДФЕС, френските органи не предоставиха данни, които да докажат пропорционалността на помощите с оглед на различни точки от решението на Общия съд.
(146)
Следователно френските органи не са предоставили на Комисията данни, последно изискани от нея в решението ѝ за разпореждане от 20 ноември 2009 г., които да доказват пропорционалността на помощите по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС.
(147)
Ето защо, в съответствие с член 13 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета, Комисията приема своето решение въз основа на наличната информация, като напомня, че във всеки случай френските органи са тези, които следва да докажат съвместимостта на въпросната помощ с вътрешния пазар, а следователно и пропорционалността на тази помощ.
(148)
Поради това, въз основа на същите причини като посочените в анализа на пропорционалността на помощта по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС, Комисията счита, че не е доказано, че платените помощи отговарят на критерия за пропорционалност.
(149)
Следователно Комисията счита, че условията за прилагане на член 106, параграф 2 от ДФЕС не са изпълнени.
(150)
В заключение Комисията счита, че механизмът за помощ, наречена програма „Малки поръчки“, приведен в действие от Франция в полза на CELF между 1980 г. и края на 2001 г., представлява помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар.
5. ДАВНОСТЕН СРОК, ИЗКЛЮЧИТЕЛНО ОБСТОЯТЕЛСТВО, ОПРАВДАНИ ПРАВНИ ОЧАКВАНИЯ, ПРИНЦИП НА ПРАВНА СИГУРНОСТ, ПРИНЦИП НА ПРОПОРЦИОНАЛНОСТ
(151)
В случай на неправомерна и несъвместима държавна помощ Комисията по принцип следва да разпореди на съответната държавна-членка да предприеме всички необходими мерки, за да възстанови помощта от нейния получател. В член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 е предвидено, че: „Когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава-членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателя.“
(152)
Независимо от това Комисията трябва да вземе предвид следните елементи.
(153)
На първо място, в член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999 е предвидено, че правомощията на Комисията за възстановяване на помощ са предмет на давностен срок от десет години. Давностният срок започва да тече в деня, в който неправомерната помощ е предоставена на получателя и всяко действие, предприето от Комисията или от дадена държава-членка, която действа по искане на Комисията, по отношение на неправомерната помощ, прекъсва давностния срок.
(154)
Както вече беше посочено в решението ѝ за разширяване на процедурата, без да е получила коментари по тази точка от страна на заинтересованите страни, Комисията счита, че посоченото в предходното съображение правило за давност е приложимо в настоящия случай. В решението си от 5 октомври 2006 г. по дело Transalpine (21) Съдът на ЕС счете, че доколкото Регламент (ЕО) № 659/1999 съдържа правила от процедурен характер, те се прилагат за всички административни процедури в областта на държавните помощи, които Комисията разглежда към момента на влизане в сила на Регламент (ЕО) № 659/1999, т.е. 16 април 1999 г. Настоящото дело се вписва в рамките на официалната процедура по разследване, открита на 30 юни 1996 г.
(155)
В настоящия случай, тъй като помощите са плащани ежегодно от 1980 г., а Комисията е изискала информация от френските органи през април 1992 г., платените на CELF помощи през 1980 и 1981 г. очевидно не могат да бъдат възстановени предвид изтичането на давностния срок.
(156)
На второ място, Комисията не изисква възстановяването на помощта, ако това води до противоречие с общ принцип от правото на Европейския съюз. Съгласно съдебната практика на Европейския съюз Комисията е длъжна да вземе предвид изключителните обстоятелства, които оправдават нейното решение да не разпореди възстановяване на неправомерно предоставените помощи, когато това възстановяване е в противоречие с общ принцип от правото на Европейския съюз.
(157)
В този контекст, в решението си за разширяване на процедурата, Комисията прикани френските органи, получателя на помощта и всяка друга заинтересована страна да представят мнението си относно прилагането в настоящия случай на принципа за оправдани правни очаквания, принципа на правната сигурност или на всеки друг принцип, който би могъл да накара Комисията да не изисква възстановяването на помощта.
(158)
Комисията отбелязва, че в мнението си френските органи счетоха, че са налице изключителни обстоятелства, които дават възможност за ограничаване на задължението за връщане на помощите. SIDE обаче бе на мнение, че няма такива изключителни обстоятелства.
(159)
В тази връзка Комисията припомня, че в рамките на преюдициалните запитвания, отправени към Съда на ЕС по посоченото по-горе дело CELF, запитващата юрисдикция попита по същество дали приемането на три последователни решения, с които помощта е обявена за съвместима с вътрешния пазар, впоследствие отменени от общностния съд, само по себе си може да представлява изключително обстоятелство, което да оправдае ограничаване на задължението на получателя да върне помощта.
(160)
В посоченото по-горе решение от 11 март 2010 г. Съдът на ЕС най-напред препрати към решението си от 12 февруари 2008 г., където в точка 65 и следващи посочва, че след отмяната на положително решение на Комисията получателят на неправомерно предоставените помощи може да се позове на изключителни обстоятелства, които са могли да създадат у него оправдани правни очаквания относно правомерния характер на помощите, и следователно да се противопостави на тяхното възстановяване (22).
(161)
При все това Съдът на ЕС също така посочи, че оправдани правни очаквания у получателя на помощта не могат да се породят от положително решение на Комисията, от една страна, когато това решение е оспорено в надлежния срок и впоследствие е отменено от общностния съд, и от друга страна, докато срокът за обжалване не е изтекъл или, в случай на жалба за отмяна, докато общностният съд не се е произнесъл с окончателно решение (23).
(162)
В настоящия случай в решението си от 11 март 2010 г. Съдът на ЕС посочи, че отмяната на третото положително решение на Комисията с решението на Общия съд от 15 април 2008 г. само по себе си не може да породи оправдани правни очаквания и не може да представлява изключително обстоятелство (24).
(163)
Съдът на ЕС добави, че рядко срещаният факт на последователна отмяна на три решения разкрива a priori трудността на делото, като съвсем не поражда оправдани правни очаквания, а по-скоро може да подсили съмненията на получателя относно съвместимостта на спорната помощ. Той приема, че наличието на три последователни жалби, вследствие на които се достига до отмяната на трите акта, се среща много рядко, но счита, че такива обстоятелства са част от нормалната дейност на съдебната система, предоставяща възможност на правните субекти, които считат, че понасят последиците от неправомерността на дадена помощ, да предявят жалба за отмяна на последователните решения, които тези субекти разглеждат като причина за създалото се положение.
(164)
Освен това в настоящия случай Съдът счете, че не може да се приеме наличие на изключително обстоятелство и с оглед на принципа на правна сигурност (25). В действителност до приемането от Комисията на решение за одобряване и до изтичането на срока за обжалване на такова решение получателят не може да бъде сигурен относно правомерността на помощта, поради което не може да се прави позоваване нито на принципа на оправданите правни очаквания, нито на принципа на правната сигурност.
(165)
Освен това, както Съдът посочи в решението си от 11 март 2010 г. (26), в настоящия случай наличието на изключително обстоятелство не може да се приеме и с оглед на принципа на пропорционалност. Всъщност премахването на неправомерна помощ посредством възстановяване е логичната последица от установяването на нейната неправомерност, поради което връщането на тази помощ с цел възстановяване на предишното положение по принцип не може да се приеме за мярка, несъразмерна с целите на разпоредбите на Договора в областта на държавните помощи.
(166)
Поради това Съдът стигна до заключение, че приемането от Комисията на три последователни решения за обявяване на дадена помощ за съвместима, които впоследствие общностният съд отмени, само по себе си не представлява изключително обстоятелство, което може да обоснове ограничаване на задължението на получателя да върне тази неправомерна и несъвместима помощ.
(167)
Следователно, предвид горепосоченото и при липсата на всякакъв друг елемент, който може да представлява изключително обстоятелство, Комисията счита, че в настоящия случай не е налице изключително обстоятелство, което може да ограничи задължението на CELF да върне въпросните помощи (освен за сумите, платени през 1980 и 1981 г., както бе обяснено по-горе).
6. ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ
(168)
В съответствие с член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 френските органи следва да изискат от CELF да възстанови помощите, платени в рамките на програмата „Малки поръчки“ от 1982 до 2001 г.
(169)
В съответствие с посоченото в таблицата (27) общата сума на помощта, която следва да бъде възстановена от CELF, получена между 1982 и 2001 г., възлиза на 4 631 401 EUR плюс лихвите.
(170)
В съответствие с член 14, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 659/1999 помощта, която трябва да бъде възстановена, включва лихвата, дължима от датата, на която неправомерната помощ е била на разположение на получателя, до датата на действителното ѝ възстановяване.
(171)
При все това от решението на Съда на ЕС от 12 октомври 2000 г. по дело Magefesa (28) е видно, че когато едно предприятие е в несъстоятелност и това е предвидено в националното законодателство, лихвите, дължими след обявяване на предприятието в несъстоятелност, начислени върху сумата на помощите, неправомерно получени преди обявяването в несъстоятелност, не са дължими.
(172)
В тази връзка следва да се отбележи, че в отговора си от 27 януари 2010 г. френските органи информираха Комисията за състоянието, в което понастоящем се намира CELF.
(173)
Предвид своето финансово състояние от 25 февруари 2009 г. CELF е в процедура за оздравяване. Назначен е синдик.
(174)
В рамките на спора относно държавните помощи френската държава предяви следните вземания: 11 885 785,02 ЕUR (за плащане на лихвите в съответствие с посоченото по-горе решение на Държавния съвет от 19 декември 2008 г.) и 4 814 339,9 ЕUR (за евентуално възстановяване на сумата на помощта, получена през периода 1980-2001 г.).
(175)
Френските органи посочиха, че от състоянието на вземанията е видно, че от обявен общ пасив в размер на 21 254 232,29 ЕUR оспорваните вземания възлизат на 17 045 039,50 ЕUR.
(176)
След като установи, че оздравяването очевидно е невъзможно, синдикът поиска процедурата за оздравяване да бъде преобразувана в съдебна ликвидация именно поради вземанията, предявени от държавата.
(177)
След като с решение от 9 септември 2009 г. бе прието за установено, че наличието на пасив изключва възможността за приемане на план за оздравяване, Търговският съд на Париж постанови съдебна ликвидация на CELF и назначи ликвидатор. Този съд определи двегодишен срок за приключване на съдебната ликвидация. Френските органи посочиха, че висящи и/или предстоящи спорове все пак биха могли да оправдаят отлагането на датата за приключване на съдебната ликвидация.
(178)
Френските органи посочиха, че всички служители на CELF са освободени, а отделът за ликвидация е разпуснат на 31 декември 2009 г. Единствените операции в момента имат за цел възстановяване на вземания, дължими от клиенти.
(179)
В писмо, изпратено по електронен път на 9 март 2010 г., френските органи посочиха, че по време на въпросната процедура за ликвидация на CELF са спазени обичайните правила на процедурата по ликвидация на предприятия.
(180)
Съгласно сведенията, предадени на Комисията от френските органи, понастоящем CELF не извършва никаква икономическа дейност.
(181)
Поради това, предвид текущата процедура по ликвидация на CELF, френските органи следва по-специално да гарантират, в рамките на задължението им за възстановяване на несъвместимата помощ, спазването на приложимата съдебна практика в случай на ликвидация на предприятието получател (29). Това по-специално предполага активите на CELF да бъдат продадени на пазарна цена, държавата да впише в пасива на предприятието в ликвидация вземанията си, свързани с възстановяването на неправомерната и несъвместима помощ, и да отстоява в пълна степен своите права на кредитор на всички етапи от процедурата до приключване на ликвидацията.
(182)
Що се отнася до изчисляването на лихвите, следва да се отбележи, че във френското право в член L 622-28 от Търговския кодекс е предвидено, че „решението за откриване [на процедурата за оздравяване] определя размера на законовите и обичайните лихви, както и всички лихви за просрочване и надбавки“.
(183)
Поради това в настоящото дело за платените на CELF суми се начислява лихва от датата на тяхното предоставяне до 25 февруари 2009 г., датата на решението на Търговския съд на Париж за откриване на процедурата за оздравяване, по-късно преобразувана в съдебна ликвидация с решение от 9 септември 2009 г.
7. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(184)
Комисията констатира, че Франция неправомерно е привела в действие помощ в полза на CELF в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(185)
Тази помощ е несъвместима с вътрешния пазар и следва да бъде възстановена от френските органи с изключение на сумите, платени през 1980 и 1981 г., поради давност.
(186)
Френските органи следва да възстановят от CELF сума в размер на 4 631 401 EUR, плюс лихвите за всяка от помощите, платени на годишна база от 1982 г. насам. Сумите, които следва да се възстановят, включват лихви от датата, на която са били предоставени на получателя, до 25 февруари 2009 г., датата на решението на Търговския съд на Париж за откриване на процедурата за оздравяване,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, отпусната неправомерно от Франция в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз в полза на Coopérative d’exportation du livre français (CELF), е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. Франция трябва да пристъпи към възстановяване от страна на CELF на сума в размер на 4 631 401 EUR, която съответства на сумите, получени от CELF между 1982 и 2001 г. в рамките на посочената в член 1 помощ.
2. Сумите, които следва да се възстановят, включват лихви от датата, на която са били, предоставени на получателя, до 25 февруари 2009 г., датата на решението на Търговския съд на Париж за откриване на процедурата по оздравяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочено в член 2, е незабавно и ефективно.
2. Франция гарантира прилагането на настоящото решение в срок четири месеца от датата на уведомяване за него.
Член 4
1. В срок два месеца от уведомяването за настоящото решение Франция предоставя следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви) за възстановяване от получателя;
б)
подробно описание на вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение;
в)
документите, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Франция информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочено в член 2. При поискване от страна на Комисията Франция предоставя незабавно информация за вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Франция предоставя и подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Франция.
Съставено в Брюксел на 14 декември 2010 година.
SKLEP KOMISIJE
z dne 14. decembra 2010
o državni pomoči C 39/96 (ex NN 127/92), ki jo je Francija odobrila Coopérative d’exportation du livre français (Zadruga za izvoz francoskih knjig - CELF)
(notificirano pod dokumentarno številko C(2010) 8938)
(Besedilo v francoskem jeziku je edino verodostojno)
(Besedilo velja za EGP)
(2011/179/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe (1),
po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedeno določbo (2), in ob upoštevanju teh pripomb,
ob upoštevanju naslednjega:
1. POSTOPEK
(1)
Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti je s sodbo z dne 15. aprila 2008 (3) (v nadaljnjem besedilu: sodba Sodišča prve stopnje) ugotovilo ničnost Odločbe Komisije 2005/262/ES z dne 20. aprila 2004 glede podpore, ki jo je Francija izvrševala v korist Zadruge za izvoz francoskih knjig (CELF) (4) (5).
(2)
Komisija mora po sodbi Sodišča prve stopnje sprejeti nov sklep.
(3)
Navedena sodba je rezultat postopka, katerega glavne faze so navedene v nadaljevanju.
A. Prva faza
(4)
Société internationale de diffusion et d’édition (Mednarodna distribucijska in založniška družba - SIDE) je z dopisom z dne 20. marca 1992 Komisijo opozorila na ukrepe pomoči za promocijo, prevoz in trženje, ki so jih francoski organi odobrili zadrugi CELF ter niso bili predhodno priglašeni službam Komisije.
(5)
Komisija, ki je francoske organe opozorila, da mora biti vsak načrt za dodelitev ali spremembo pomoči predhodno priglašen njenim službam, je z dopisom z dne 2. aprila 1992 od navedenih organov zahtevala, naj jo obvestijo o naravi in namenu ukrepov pomoči, ki jih je navedla družba SIDE.
(6)
Francoski organi so z dopisom z dne 29. junija 1992 Komisiji potrdili obstoj subvencij v korist zadruge CELF. Pojasnili so, da so bili ti ukrepi namenjeni seznanjanju s francosko literaturo in francoskim jezikom v nefrankofonskih državah ter da je bilo poleg tega zadrugi CELF zaupano upravljanje treh programov točno določenih pomoči, prav tako namenjenih lažjemu dostopu oddaljenih bralcev do francoskih knjig.
(7)
Komisija je z dopisom z dne 7. avgusta 1992 družbi SIDE potrdila obstoj pomoči v korist zadruge CELF, pojasnila njen namen in jo obvestila, da zadevni ukrepi niso bili priglašeni. Vendar pa je pojasnila, da se zdi, da sporne pomoči ne škodijo trgovini med državami članicami. V teh okoliščinah je bila družba SIDE pozvana, naj predloži pripombe.
(8)
Družba SIDE je z dopisom z dne 7. septembra 1992 Komisijo obvestila, da se namerava pritožiti zoper diskriminacijsko naravo ukrepov in posledice, ki jih imajo za trgovino v Skupnosti, ne da bi pri tem oporekala kulturnemu cilju ministrstva za kulturo, ki si prizadeva za razširjanje francoskega jezika in literature.
(9)
Komisija je v Odločbi z dne 18. maja 1993 (6) menila, da se ob upoštevanju posebnega položaja konkurence v knjižnem sektorju in kulturnega cilja zadevnih programov pomoči zanje uporablja odstopanje iz prejšnjega člena 92(3)(c) Pogodbe.
(10)
Družba SIDE je 2. avgusta 1993 vložila tožbo na ugotovitev ničnosti navedene odločbe. Sodišče prve stopnje je s sodbo z dne 18. septembra 1995 (7) deloma ugodilo tožbi družbe SIDE z ugotovijo ničnosti Odločbe Komisije z dne 18. maja 1993, vendar samo kar zadeva ukrepe, ki so bili zadrugi CELF odobreni za majhna naročila.
(11)
Sodišče prve stopnje je menilo, da je Komisija lahko sprejela ugodno odločitev v zvezi z naslednjimi tremi programi pomoči, ki jih je za državo upravljala zadruga CELF, to so:
(a)
pomoči za letalski tovor ali letalsko pošto;
(b)
program „Page à Page“ (8) (pomoč za razširjanje knjig v francoskem jeziku v državah srednje in vzhodne Evrope);
(c)
program „Programme Plus“ (univerzitetni učbeniki v francoskem jeziku, namenjeni študentom iz podsaharske Afrike).
(12)
Po mnenju Sodišča prve stopnje je Komisija pridobila dovolj podatkov o teh treh programih, da je lahko upravičila ugotovitev, da je njihov vpliv na konkurenco zanemarljiv. Poleg tega je Sodišče prve stopnje navedlo, da se „[g]lede kulturnega cilja spornih pomoči […] stranki strinjata, da je cilj, ki si ga prizadeva doseči francoska vlada, razširjanje francoskega jezika in literature“. Po njegovem mnenju je bilo treba ugotoviti, da presoja kulturnega cilja spornih pomoči za Komisijo ni pomenila posebnih težav in da ni bilo treba pridobiti drugih podatkov za priznanje kulturne narave tega cilja.
(13)
Po drugi strani je Sodišče prve stopnje v zvezi z nadomestili, ki so bila dodeljena izključno zadrugi CELF za majhna naročila, menilo, da bi morala Komisija pred odločanjem o združljivosti ukrepov z notranjim trgom temeljito preučiti konkurenčne razmere v zadevnem sektorju.
(14)
Sodišče prve stopnje je torej ugotovilo (točka 76 sodbe), da bi morala Komisija začeti postopek, določen v prejšnjem členu 93(2) ES (zdaj člen 108(2) PDEU), in da je treba zato ugotoviti ničnost Odločbe Komisije z dne 18. maja 1993, kolikor zadeva subvencijo, dodeljeno izključno zadrugi CELF, za izravnavo dodatnih stroškov obdelave majhnih naročil za knjige, ki so jih oddali knjigarnarji s sedežem v tujini.
B. Druga faza
(15)
Komisija se je 30. julija 1996 v skladu s sodbo Sodišča prve stopnje z dne 18. septembra 1995 odločila, da bo začela formalni postopek preiskave. Komisija je zainteresirane strani pozvala, naj ji predložijo pripombe. Poslale so jih decembra 1996 in januarja 1997.
(16)
Komisija je po koncu preiskave 10. junija 1998 sprejela Odločbo 1999/133/ES (9). Potrdila je, da imajo pomoči v zvezi z majhnimi naročili kulturni cilj, in na podlagi prejšnjega člena 87(3)(d) Pogodbe menila, da navedene pomoči niso take, da bi škodovale trgovinskim pogojem in konkurenci v Uniji do take mere, ki je v nasprotju s skupnim interesom na trgu izvoza knjig v francoskem jeziku.
(17)
Sodišče prve stopnje je s sodbo z dne 28. februarja 2002 (10) ugotovilo ničnost zadnjega stavka člena 1 navedene odločbe. Menilo je namreč, da bi morala Komisija opraviti potrebna preverjanja, da bi pridobila ustrezne podatke za razlikovanje trga posredništva od trga izvoza knjig v francoskem jeziku na splošno.
(18)
Sodišče prve stopnje je menilo, da je Komisija storila očitno napako pri presoji, ker ni opravila tega preverjanja, s tem ko je za referenčni trg izbrala trg izvoza francoskih knjig na splošno, čeprav je bilo ugotovljeno, da je bila sporna pomoč namenjena samo izvoznim posrednikom.
(19)
Po drugi strani je Sodišče v sodbi z dne 22. junija 2000 (11) zavrnilo tožbo francoskih organov zoper Odločbo Komisije z dne 10. junija 1998, ne da bi preučilo vsebino zadeve, ter potrdilo, da tudi če bi bilo pomoč mogoče šteti za združljivo s skupnim trgom, to ne bi vplivalo na obveznost priglasitve in da obveznost predhodne priglasitve vključuje začasno ustavitev pomoči.
C. Tretja faza
(20)
Komisija je po ugotovitvi delne ničnosti Odločbe z dne 10. junija 1998 francoske organe in družbo SIDE v dopisih z dne 14. junija 2002 prosila, naj ji pošljejo pripombe o razlogih za ugotovitev ničnosti Odločbe in zlasti vidikih v zvezi z zadevnim trgom.
(21)
Francoske organe je pozvala, naj zlasti predložijo pojasnila o posebnosti ponudbe zadruge CELF v primerjavi z drugimi akterji na trgu, med katerimi je družba SIDE. Družbo SIDE pa je pozvala, naj zlasti predloži pripombe o pojmu majhna naročila ter navede, katera je bila morebitna posebnost njene ponudbe v primerjavi s ponudbo zadruge CELF in drugih akterjev na trgu.
(22)
Družba SIDE je Komisiji odgovorila z dopisom z dne 12. avgusta 2002. Francoski organi so odgovorili z dopisom z dne 17. septembra 2002.
(23)
Potem ko je Komisija z dopisom z dne 19. septembra 2002 družbo SIDE prosila, naj ji sporoči, ali njen odgovor vsebuje zaupne podatke, in je 30. septembra 2002 prejela negativen odgovor, je z dopisom z dne 17. oktobra 2002 odgovor družbe SIDE skupaj s prilogami posredovala francoskim organom, da bi lahko predložili pripombe. Ob tej priložnosti jim je tudi postavila nov sklop dodatnih vprašanj.
(24)
Komisija je z dopisom z dne 30. oktobra 2002 tudi družbi SIDE postavila niz dodatnih vprašanj, na katera je družba odgovorila z dopisoma z dne 31. oktobra 2002 in 9. decembra 2002. Družba SIDE je z dopisom z dne 23. decembra 2002 na prošnjo Komisije z dne 16. decembra 2002 to obvestila, da njeni odgovori ne vsebujejo zaupnih podatkov in da se lahko posredujejo francoskim organom za predložitev pripomb.
(25)
Ker francoski organi niso odgovorili v predpisanem roku, jim je Komisija poslala opomin z dopisom z dne 27. novembra 2002. Francoski organi so z dopisom z dne 19. decembra 2002 Komisijo zaprosili za novo podaljšanje roka.
(26)
Komisija je 9. januarja 2003 francoskim organom poslala odgovor družbe SIDE z dne 23. decembra 2002 za predložitev pripomb. Francoski organi so z dopisom z dne 17. januarja 2003 odgovorili na vprašanja Komisije z dne 17. oktobra 2002.
(27)
Francoski organi so z dopisom z dne 4. februarja 2003 Komisijo prosili za novo podaljšanje roka v zvezi z zahtevo za predložitev pripomb na drugi odgovor družbe SIDE z dne 23. decembra 2002. Komisija je prošnjam za podaljšanje rokov delno ugodila z dopisom z dne 11. februarja 2003. Francoski organi so z dopisom z dne 11. marca 2003 poslali odgovor Komisiji.
(28)
Družbo SIDE so poleg tega na njeno zahtevo sprejele službe Komisije in je lahko na sestanku 4. marca 2003 predstavila svoj pogled na zadevo vse od njenega začetka.
(29)
Evropska komisija je po koncu tega postopka sprejela Odločbo 2005/262/ES in v njej menila, da je sporna pomoč združljiva na podlagi prejšnjega člena 87(3)(d) Pogodbe, potem ko je ugotovila, da pomoči ne morejo pomeniti čezmernega nadomestila za stroške, nastale pri obdelavi majhnih naročil.
D. Četrta faza
(30)
Sodišče prve stopnje je s sodbo z dne 15. aprila 2008 ugotovilo ničnost Odločbe Komisije z dne 20. aprila 2004.
(31)
Menilo je, da je Komisija v zvezi z delom pomoči, ki je bil zadrugi CELF izplačan pred 1. novembrom 1993, to je pred datumom začetka veljavnosti Pogodbe o Evropski uniji, napačno uporabila pravo, ko je menila, da je sporna pomoč združljiva s skupnim trgom na podlagi prejšnjega člena 87(3)(d), medtem ko bi bilo treba uporabiti materialnopravna pravila, ki so veljala pred 1. novembrom 1993. Sodišče prve stopnje je zlasti upoštevalo dejstvo, da Pogodba EU ne vsebuje prehodnih določb v zvezi z uporabo prejšnjega člena 87(3)(d) in da načelo pravne varnosti, razen izjemoma, nasprotuje temu, da se za časovno izhodišče uporabe akta Skupnosti določi datum pred datumom njegove objave.
(32)
Poleg tega je Sodišče prve stopnje menilo, da je Komisija storila očitno napako pri presoji pri preučitvi združljivosti sporne pomoči, ko je precenila stroške obdelave majhnih naročil, ki jih je zadruga CELF dejansko imela. Komisija namreč v Odločbi z dne 20. aprila 2004 ni upoštevala dejanskih stroškov obdelave majhnih naročil, ampak je te stroške ocenila na podlagi skupnih stroškov, ki jih je imela zadruga CELF (dodelitev dela skupnih stroškov obdelave majhnih naročil na podlagi ključa porazdelitve, ki se razlikuje za vsako kategorijo stroškov). Za nekatere kategorije stroškov so bili zaradi dodatnih težav, ki naj bi jih povzročala obdelava majhnih naročil v primerjavi z drugimi dejavnostmi zadruge CLEF, uporabljeni množilni koeficienti. Sodišče prve stopnje je ocenilo, da bi bilo te težave mogoče rešiti z uporabo prenosa na daljavo, ki je zadeval dve tretjini majhnih naročil. Menilo je tudi, da je Komisija storila napako pri presoji, ko je za nekatere stroške (in vsekakor za naročila, prenesena na daljavo) uporabila množilne koeficiente, ter ugotovilo, da bi bili stroški, povezani z obdelavo majhnih naročil, brez navedenih koeficientov nižji, poslovni izid te dejavnosti v zvezi z majhnimi naročili pa bi bil pozitiven (600 000 FRF ali 91 469 EUR). Po mnenju Sodišča prve stopnje Komisija torej ni dokazala neobstoja čezmernega nadomestila.
E. Peta faza
(33)
Postopek preiskave, ki se je začel z Odločbo Komisije z dne 30. julija 1996, ostaja torej po sodbi Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008 odprt, Komisija pa mora sprejeti nov sklep.
(34)
Glede na razloge iz sodbe Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008 in ob upoštevanju dejstva, da je bila odločitev o sprožitvi postopka sprejeta 30. julija 1996, je želela Komisija francoske organe in zainteresirane strani znova pozvati k predložitvi pripomb.
(35)
Komisija je sprejela odločitev o podaljšanju postopka z dne 8. aprila 2009 (12) (odločitev C(2009) 2481, „odločitev o podaljšanju postopka“), ki je dopolnila odločitev o sprožitvi postopka z dne 30. julija 1996, hkrati pa je določila nov rok za predložitev pripomb. V njej je navedeno, da je treba obe odločitvi obravnavati kot nedeljivo celoto, da bosta privedli do enega samega formalnega postopka preiskave, in da je treba upoštevati samo odločitev o podaljšanju postopka, če bi se opis dejanskega stanja in prava ali predhodna ocena Komisije v odločitvi o podaljšanju postopka razlikovala od odločitve o sprožitvi postopka z dne 30. julija 1996.
(36)
Komisija je zainteresirane strani pozvala, naj predložijo pripombe o zadevnem ukrepu.
(37)
Komisija je pripombe francoskih organov prejela 9. junija 2009, pripombe družbe SIDE pa 23. julija 2009. Pripombe družbe SIDE je 24. avgusta 2009 posredovala francoskim organom in jim dala možnost, da predložijo pripombe. Prejela jih je 24. septembra 2009.
(38)
Vendar pa francoski organi niso predložili podrobnih podatkov, ki jih je Komisija zahtevala v odločitvi o podaljšanju postopka, ampak so se glede sorazmernosti pomoči samo sklicevali na podatke, ki so jih predložili že 17. septembra 2002, 17. januarja 2003 in 11. marca 2003 ter jih Komisija ni mogla uporabiti glede na sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008.
(39)
Službe Komisije so torej z dopisom z dne 8. oktobra 2009 francoske organe opozorile na svojo zahtevo po predložitvi podatkov o omenjenih določenih točkah in navedle, da bo morala Komisija, če teh podatkov ne bo prejela v desetih delovnih dneh, končno odločbo sprejeti na podlagi razpoložljivih podatkov v skladu s členom 13(1) postopkovne uredbe, potem ko bo po potrebi izdala odredbo o predložitvi podatkov na podlagi člena 10(3) Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (13).
(40)
Francoski organi so z dopisom z dne 21. oktobra 2009 Komisijo obvestili, da se je na podlagi sodbe sodišča „Tribunal de commerce de Pariz“ (gospodarsko sodišče v Parizu) z dne 9. septembra 2009 začela sodna likvidacija zadruge CELF, ki je prenehala delovati. Poleg tega so v zvezi s podatki, ki jih je Komisija zahtevala v dopisu z dne 8. oktobra 2009, navedli, da nimajo dodatnih podatkov, ki bi jih lahko predložili, in se sklicevali na pripombe, poslane 9. junija 2009.
(41)
Komisija se je torej z Odločbo z dne 20. novembra 2009 (C(2009) 9256, „Odločba o predložitvi podatkov“) odločila Franciji odrediti, naj predloži zahtevane podatke, ker tega kljub večkratnim zahtevam ni storila.
(42)
Francoski organi so z dopisom z dne 2. decembra 2009 navedli, da nimajo dodatnih podatkov, ki bi jih lahko predložili Komisiji, in da se sklicujejo na pripombe, poslane 9. junija 2009.
(43)
Navesti je treba, da so francoski organi 2. decembra 2009 poslali tudi dopis v zvezi s programom pomoči „Programme de Livres Universitaires et Scientifiques (program univerzitetnih in znanstvenih knjig)“, imenovanim „Programme Plus“. Ta program pomoči ni predmet tega sklepa.
(44)
Komisija je z dopisom z dne 22. decembra 2009 od francoskih organov zahtevala podatke o položaju zadruge CELF in njenem likvidacijskem postopku. Francoski organi so odgovorili 27. januarja 2010. Pojasnila so poslali tudi 9. marca 2010 in 26. novembra 2010.
F. Postopek pred nacionalnimi sodišči in vprašanja za predhodno odločanje
(45)
Navesti je treba, da v Franciji potekajo postopki pred nacionalnimi sodišči in da je bila v skladu s temi postopki zadeva predložena Sodišču na podlagi člena 267 PDEU (prejšnji člen 234 ES). V nadaljevanju so na kratko povzete glavne faze teh postopkov.
(46)
Družba SIDE je zadevo predložila francoskim sodiščem na podlagi neposrednega učinka prejšnjega člena 88(3) ES. Sodišče „Cour administrative d’appel de Pariz“ (upravno pritožbeno sodišče v Parizu) je s sodbo z dne 5. oktobra 2004, s katero je bila potrjena sodba sodišča „Tribunal administratif de Pariz“ (upravno sodišče v Parizu) z dne 26. aprila 2001, od Francije zahtevalo izterjavo pomoči, izplačane zadrugi CELF.
(47)
„Conseil d’Etat“, ki mu je bila predložena kasacijska pritožba, je s sodbo z dne 29. marca 2006 potrdil nekatere vidike sodbe sodišča „Cour administrative d’appel“, zlasti dejstvo, da zadevne pomoči niso bile preprosto nadomestilo za obveznosti javne službe (14), da jih nacionalno sodišče ne more opredeliti kot veljavne pomoči in da se zadruga CELF ne more sklicevati na upravičeno pričakovanje.
(48)
Kljub temu pa je „Conseil d’Etat“ v sodbi z dne 29. marca 2006 odločil, da prekine odločanje o pritožbah, dokler Sodišče EU ne odloči o vprašanjih za predhodno odločanje, ki mu jih je postavil glede obveznosti nacionalnega sodišča v zvezi z državno pomočjo, ki ni bila priglašena, vendar je bila pozneje z Odločbo Komisije razglašena za združljivo s skupnim trgom.
(49)
Sodišče EU je v sodbi z dne 12. februarja 2008 (15) razsodilo:
„Člen 88(3), zadnji stavek, ES je treba razlagati tako, da nacionalno sodišče ni dolžno naložiti vračila pomoči, ki je bila izvajana v nasprotju s to določbo, če je Komisija sprejela dokončno odločitev, da je navedena pomoč združljiva s skupnim trgom glede na člen 87 ES. V skladu s pravom Skupnosti mora prejemniku pomoči naložiti plačilo obresti za obdobje nezakonitosti. V okviru svojega nacionalnega prava lahko, če je to predvideno, poleg tega naloži vračilo nezakonite pomoči kljub pravici države članice, da pomoč kasneje ponovno izvaja. Prav tako lahko ugodi odškodninskim zahtevkom za škodo, ki je nastala zaradi nezakonitosti pomoči.
V postopku, kot je ta iz spora v glavni stvari, obveznost iz člena 88(3), zadnji stavek, ES, da se odpravi učinke nezakonitosti pomoči, zajema pri izračunu zneskov, ki jih mora plačati prejemnik, razen v izjemnih okoliščinah, tudi obdobje od sprejetja odločbe Komisije, s katero je bila ugotovljena združljivost te pomoči s skupnim trgom, do razglasitve ničnosti navedene odločbe s strani sodišča Skupnosti.“
(50)
„Conseil d’Etat“ je po upoštevanju sodbe Sodišča EU z dne 12. februarja 2008 in zgoraj navedene sodbe Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008 v sodbi z dne 19. decembra 2008 razveljavil člene 2, 3 in 4 zgoraj navedene sodbe sodišča „Cour administrative d’appel de Pariz“ z dne 5. oktobra 2004 in odločil naslednje.
(51)
Najprej, ministru za kulturo in komunikacije je naloženo, naj izterja obresti v zvezi z državno pomočjo, izplačano zadrugi CELF, od leta 1980 do datuma sodbe „Conseil d’Etat“, izračunane v skladu z Uredbo Komisije (ES) št. 794/2004 (16). Ministru je tudi naloženo, naj pozneje izterja obresti, ki bodo dolgovane od datuma sodbe „Conseil d’Etat“ do datuma, ko bo bodisi dokončno ugotovljena združljivost pomoči s skupnim trgom bodisi pomoč dokončno povrnjena.
(52)
Poleg tega je „Conseil d’Etat“ prekinil odločanje, dokler Sodišče EU ne odloči o naslednjih vprašanjih za predhodno odločanje:
„1.
Ali lahko nacionalno sodišče prekine odločanje o vprašanju obveznosti povračila državne pomoči, dokler Komisija z dokončno odločbo ne odloči o združljivosti pomoči s pravili skupnega trga, če je sodišče Skupnosti prvo odločbo Komisije, s katero je bila ta pomoč razglašena za združljivo, razglasilo za nično?
2.
Ali lahko to, da je Komisija trikrat razglasila pomoč za združljivo s skupnim trgom, preden je Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti razglasilo te odločbe za nične, pomeni izjemno okoliščino, zaradi katere lahko nacionalno sodišče omeji obveznost povračila pomoči?“
(53)
Sodišče EU je 11. marca 2010 (17) o navedenih vprašanjih za predhodno odločanje razsodilo:
„1.
Nacionalno sodišče, ki na podlagi člena 88(3) ES odloča o zahtevku za povračilo nezakonite državne pomoči, ne sme odložiti sprejetja odločbe o tem zahtevku, dokler se Komisija Evropskih skupnosti ne izreče o združljivosti pomoči s skupnim trgom, potem ko je bila predhodna pozitivna odločba razglašena za nično.
2.
Sprejetje treh odločb Komisije Evropskih skupnosti, s katerimi je bila pomoč razglašena za združljivo s skupnim trgom in ki jih je sodišče Skupnosti razglasilo za nične, ne pomeni izjemne okoliščine, na podlagi katere je mogoče utemeljiti omejitev obveznosti upravičenca, da vrne to pomoč, če je bila ta izvršena ob kršitvi člena 88(3) ES.“
2. OPIS ZADEVNEGA UKREPA
(54)
Francoski organi so Komisiji sporočili, da se je ministrstvo za kulturo leta 1980 v skladu s smernicami splošne politike francoske vlade v zvezi s promocijo knjig in literature v francoskem jeziku odločilo dodeliti pomoči izvoznim posrednikom, ki bodo sprejemali vse vrste naročil, ne glede na njihov znesek in donosnost. Ti ukrepi so bili sprejeti, da se odpravijo pomanjkljivosti trga in spodbudi ohranjanje dejavnosti v zvezi z nedonosnimi majhnimi naročili na trgu izvoznega posredništva.
(55)
Po navedbah francoskih organov so se majhne knjigarne s sedežem na predvsem nefrankofonskih območjih, ki so bila včasih težko dostopna in/ali oddaljena, srečevale z resnimi težavami z oskrbo, ker njihovega povpraševanja ni bilo mogoče zadovoljiti po tradicionalnih distribucijskih poteh, kadar so bile količine naročenih del nezadostne ali skupna cena naročenih knjig ni bila dovolj visoka, da bi bila storitev lahko donosna.
(56)
Po navedbah francoskih organov naj bi zadevne pomoči izvoznim posrednikom torej omogočile, da bi izpolnili vsa naročila knjigarnarjev s sedežem v tujini na predvsem nefrankofonskih območjih, ne glede na njihov znesek, donosnost in namembnost. Cilj pomoči je bil, da bi se v okviru francoske politike podpiranja kulturne raznolikosti zagotovila optimalna distribucija knjig v francoskem jeziku in da bi se tako spodbujalo razširjanje literature v francoskem jeziku po vsem svetu.
(57)
Mehanizem pomoči, ki so ga izbrali francoski organi, imenovan „Programme petites commandes“ (program majhnih naročil), je vključeval subvencijo, katere namen je bil nadomestiti dodatne stroške obdelave majhnih naročil, ki so jih francoski organi opredelili kot naročila do vključno zneska 500 francoskih frankov (FRF), kar je približno 76 EUR.
(58)
Kot navajajo francoski organi, se je moralo podjetje, ki je subvencije prejemalo, obvezati, da bo direkciji za knjigo in branje pri ministrstvu za kulturo sporočilo vse podatke v zvezi s splošno dejavnostjo podjetja (skupni promet, finančne izkaze, predloge proračuna, kopije odločitev, s katerimi so ti podatki potrjeni, če je potrebno, poročilo revizorja in povzetek plač), ter vse dokumente v zvezi s subvencionirano dejavnostjo, zlasti poročilo o porabi subvencij, s katerim je utemeljeno izvajanje storitev, za katere je bila prejšnje leto dodeljena subvencija.
(59)
V praksi je imelo od programa „majhnih naročil“ korist eno samo podjetje, to je zadruga CELF. Po navedbah francoskih organov je moralo podjetje svoji vlogi za subvencijo za naslednje leto vsako leto priložiti utemeljitev dodatnih stroškov, ustvarjenih s storitvijo v zvezi z majhnimi naročili. Četrtina subvencije, odobrene prejšnje leto, je bila zadrugi CELF dejansko izplačana na začetku leta, preostanek pa ji je bil dodeljen jeseni, potem ko so javni organi preučili predlog proračuna podjetja prejemnika in nihanja, evidentirana v prvem delu poslovnega leta. Dogovorjeno je bilo, da se preostale vsote odštejejo od subvencij, predvidenih za naslednje leto, če znesek pomoči ni porabljen v celoti. Poleg tega je ministrstvo za kulturo kot povabljeni opazovalec sodelovalo na upravnih odborih in generalnih skupščinah zadruge CELF.
(60)
Pojasniti je treba, da se je od leta 1997 zadevna pomoč nenehno zniževala, leta 2002 pa je bila ukinjena. Zadruga CELF je torej vsako leto od leta 1980 do konca leta 2001 prejela pomoč, ki je bila po navedbah francoskih organov namenjena znižanju stroškov obdelave majhnih naročil iz tujine za knjige v francoskem jeziku. Zadruga CELF je od leta 1980 do konca leta 2001 skupaj prejela 4,8 milijona EUR pomoči.
Preglednica
Zneski pomoči, dodeljeni zadrugi CELF od leta 1980 iz naslova obdelave „majhnih naročil“
Podatki, ki so jih predložili francoski organi
(zneski so zaokroženi v EUR)
Leto
Znesek pomoči
1980
91 469,41
1981
91 469,41
1982
205 806,17
1983
164 644,94
1984
137 204,12
1985
141 777,59
1986
248 491,90
1987
214 953,11
1988
213 428,62
1989
259 163,33
1990
304 898,03
1991
373 500,09
1992
422 283,78
1993
382 647,03
1994
304 898,03
1995
304 898,03
1996
304 898,03
1997
243 918,43
1998
182 938,82
1999
121 959,21
2000
60 979,61
2001
38 112,25
2002
0
3. PRIPOMBE FRANCIJE IN DRUZBE SIDE PO PODALJSANJU POSTOPKA
(61)
Francoski organi so v odgovoru z dne 9. junija 2009 na odločitev o podaljšanju postopka izrazili zlasti naslednje pripombe.
(62)
Najprej so navedli, da se strinjajo z analizo Komisije, v skladu s katero pomoč za zadrugo CELF pomeni državno pomoč ter v skladu s katero se odstopanja iz člena 107(2) in (3)(a) in (b) PDEU ne uporabljajo.
(63)
Francoski organi v okviru ocene pomoči glede na člen 107(3)(c) in (d) PDEU niso predložili novih podatkov v zvezi s sorazmernostjo pomoči.
(64)
Poleg tega so navedli, da je po njihovem mnenju naloga, dodeljena zadrugi CELF, storitev splošnega pomena v smislu člena 106(2) PDEU.
(65)
Nazadnje in predvsem so se sklicevali na obstoj izjemnih okoliščin, zaradi katerih Komisija ne bi smela odrediti izterjave pomoči.
(66)
Kot je bilo navedeno zgoraj, francoski organi niso predložili podrobnih podatkov, ki jih je Komisija zahtevala v odločitvi o podaljšanju postopka, ampak so se glede sorazmernosti pomoči samo sklicevali na podatke, predložene v letih 2002 in 2003, ki jih Komisija ni mogla uporabiti glede na sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008. Komisija je poslala dopis z opozorilom z dne 8. oktobra 2009, potem pa se je 20. novembra 2009 v skladu s členom 10(3) Uredbe (ES) št. 659/1999 odločila od francoskih organov zahtevati, naj predložijo podatke. Francoski organi so z dopisom z dne 2. decembra 2009 odgovorili, da nimajo dodatnih podatkov, ki bi jih lahko predložili.
(67)
Družba SIDE je v pripombah z dne 23. julija 2009 navedla zlasti naslednje.
(68)
Družba SIDE je opozorila, da je pomoč prejela samo zadruga CELF, po njenem mnenju namreč dejavnost zadruge CELF ni značilna samo zanjo, saj naj bi bilo izpolnjevanje naročil vseh velikosti, tudi najmanjših, ki jih oddajo geografsko razpršene knjigarne, in njihovo združevanje, da se založnikom oddajo večja naročila, po mnenju družbe SIDE prav opredelitev dejavnosti izvoznega posredništva. Družba SIDE je še navedla, da ji pomoč ni bila zavrnjena zaradi domnevnega pomanjkanja preglednosti, ampak ker je zasebno podjetje, ne založniška zadruga.
(69)
Poleg tega je podrobno izpodbijala dejstvo, da naj bi bile pomoči nujne. Pri tem je zlasti menila, da je pojem „majhna naročila“ samovoljen, in spodbijala številke, ki so jih predložili francoski organi.
(70)
Poleg tega je menila, da pomoč ne more biti upravičena na podlagi člena 106(2) PDEU, in se oprla zlasti na sodbe nacionalnih sodišč v zvezi z dejavnostjo zadruge CELF.
(71)
Nazadnje je družba SIDE navedla, da po njenem mnenju v obravnavanem primeru ni izjemnih okoliščin, na podlagi katerih bi bilo mogoče omejiti obveznost vračila.
4. OCENA POMOČI
(72)
Ugotoviti je treba, ali zadevni ukrep pomeni državno pomoč in ali ga je po potrebi mogoče šteti za združljivega z notranjim trgom. Komisija mora pri oceni upoštevati zlasti sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008.
A. Ocena ukrepa glede na člen 107(1) PDEU
(73)
Člen 107(1) PDEU določa, da „[r]azen če Pogodbi ne določata drugače, je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami“.
(74)
Kot je bilo navedeno že v odločitvi o podaljšanju postopka, Komisija najprej opozarja, da njena ugotovitev, v skladu s katero zadevni ukrep pomeni državno pomoč v smislu Pogodbe, nikoli ni povzročila pomislekov, ne v različnih fazah postopka pred Komisijo, ne pred sodišči Evropske unije (18), niti pred nacionalnimi sodišči (19). Tako so francoski organi v odgovoru z dne 9. junija 2009 navedli, da se strinjajo z analizo Komisije, v skladu s katero pomoč za zadrugo CELF pomeni državno pomoč.
(75)
Komisija meni, da zadevni ukrep pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU (prejšnji člen 87(1) ES) iz naslednjih razlogov.
(76)
Najprej, ukrep daje zadrugi CELF prednost, ker lahko zniža stroške majhnih naročil. Je selektiven, ker je bila v praksi do njega upravičena samo zadruga CELF.
(77)
Poleg tega se financira s proračunskimi sredstvi francoske države, to je iz državnih sredstev. O izvajanju ukrepa je odločalo ministrstvo za kulturo, zato so zanj odgovorni francoski organi.
(78)
Ukrep lahko nadalje vpliva na trgovino med državami članicami in izkrivlja konkurenco. Pomoč je namreč dodeljena francoskim posrednikom (v praksi zadrugi CELF), ki izvažajo knjige v francoskem jeziku, predvsem v nefrankofonske države. Navedeni francoski posredniki torej vsaj potencialno konkurirajo drugim izvoznim posrednikom za knjige v francoskem jeziku iz drugih frankofonskih držav Evropske unije (iz Belgije in Luksemburga). Te ugotovitve ne spremeni dejstvo, da se vpliv na trgovino in izkrivljanje konkurence, ki ju povzroča ta ukrep, zdita majhna. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča Komisiji namreč ni treba dokazati dejanskega vpliva pomoči na trgovino med državami članicami in dejanskega izkrivljanja konkurence, ampak zadostuje, da obstaja verjetnost, da lahko pomoč vpliva na trgovino in izkrivlja konkurenco.
(79)
Nazadnje Komisija meni, da pogoji za uporabo sodne prakse Altmark niso izpolnjeni. Sodišče je v sodbi z dne 24. julija 2003 (20) pojasnilo, pod katerimi pogoji subvencija za podjetje, pooblaščeno za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena, ne pomeni državne pomoči: „prvič, podjetje, ki prejema nadomestilo, mora dejansko izpolnjevati obveznosti javne službe, te pa morajo biti jasno opredeljene; drugič, merila, na podlagi katerih se izračuna nadomestilo, morajo biti določena vnaprej ter objektivno in pregledno; tretjič, nadomestilo ne sme presegati tistega, kar je nujno za kritje vseh ali dela stroškov, ki so nastali zaradi izpolnjevanja obveznosti javne službe ob upoštevanju realiziranih prejemkov in razumnega dobička za izpolnjevanje teh obveznosti; četrtič, če podjetje, ki se mu naloži izpolnjevanje obveznosti javne službe, v konkretnem primeru ni izbrano s postopkom oddaje javnega naročila, ki omogoča, da se izbere tisti ponudnik, ki lahko te storitve opravlja z najnižjimi stroški za skupnost, se mora raven potrebnega nadomestila določiti na podlagi analize stroškov, ki bi jih povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno s prevoznimi sredstvi, zato da lahko zadosti zahtevam javne službe, imelo pri izpolnjevanju teh obveznosti ob upoštevanju realiziranih prejemkov in razumnega dobička zaradi izpolnjevanja teh obveznosti“.
(80)
V obravnavanem primeru in ne da bi bilo treba preučiti vsakega od pogojev, ker so ti kumulativni, Komisija ugotavlja, da zadruga CELF ni bila izbrana s postopkom za oddajo javnega naročila in da raven nadomestila ni bila določena na podlagi analize stroškov, ki bi jih imelo povprečno, dobro vodeno podjetje, ki je ustrezno opremljeno s proizvodnimi sredstvi.
(81)
V teh okoliščinah pomoč, dodeljena zadrugi CELF, pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, ker so prisotni vsi sestavni elementi pojma državna pomoč.
(82)
Francoski organi zadevnega ukrepa niso priglasili Komisiji. Pomoč je bila torej dodeljena v nasprotju s členom 108(3) PDEU, ki določa, da mora biti Komisija obveščena o vseh načrtih za dodelitev ali spremembo pomoči dovolj zgodaj, da lahko predloži pripombe. Pomoč je bila torej dodeljena nezakonito.
(83)
Ker pomeni zadevni ukrep državno pomoč, je treba oceniti njegovo združljivost z notranjim trgom.
B. Ocena ukrepa glede na člen 107(2) in (3) PDEU
(84)
Komisija meni, da se odstopanja iz člena 107(2) PDEU v obravnavanem primeru ne uporabljajo, ker zadevni ukrepi očitno niso namenjeni ciljem, opredeljenim v teh določbah.
(85)
Pomoč prav tako ne izpolnjuje pogojev, določenih z odstopanjem iz člena 107(3)(a) PDEU, ker ni bila namenjena pospeševanju razvoja območij, ki bi lahko bila upravičena do navedene določbe. V tem primeru tudi ni mogoče uporabiti odstopanja iz člena 107(3)(b) PDEU v zvezi s pospeševanjem izvedbe pomembnega projekta skupnega evropskega interesa, saj zadevni ukrep ni bil namenjen pospeševanju tovrstnega projekta. Ker pomoč ni bila namenjena niti odpravljanju resne motnje v gospodarstvu države članice, se za obravnavani primer ne uporablja niti odstopanje iz drugega dela člena 107(3)(b) PDEU.
(86)
Komisija mora torej presoditi, ali se člen 107(3)(c) in (d) PDEU uporablja (prejšnji člen 87(3)(c) in (d) ES).
(87)
Ob upoštevanju sodbe Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008 je treba razlikovati med pomočmi, izplačanimi po začetku veljavnosti Pogodbe o Evropski uniji (po 1. novembru 1993), ter pomočmi, ki so bile izplačane pred tem začetkom veljavnosti in za katere je treba uporabiti materialna pravila, ki so veljala v zadevnem obdobju.
(88)
Komisija v zvezi s tem ugotavlja, da je bila četrtina subvencije, odobrene prejšnje leto, zadrugi CELF izplačana na začetku leta, preostanek pa ji je bil dodeljen jeseni, potem ko so javni organi preučili predlog proračuna podjetja prejemnika in nihanja, evidentirana v prvem delu poslovnega leta. Če znesek pomoči ni bil porabljen v celoti, so se preostale vsote odštele od subvencij, predvidenih za naslednje leto. Subvencija, izplačana za leto 1993, je bila torej delno izplačana na začetku leta 1993, preostanek pa je bil dodeljen jeseni 1993. Francoski organi so odločitev o dodelitvi pomoči za leto 1993 sprejeli konec leta 1992 ali na začetku leta 1993, a vsekakor pred začetkom veljavnosti Pogodbe o Evropski uniji. Komisija torej meni, da je treba pomoč, izplačano za leto 1993, oceniti na podlagi pravnih pravil, ki so se uporabljala pred začetkom veljavnosti Pogodbe o Evropski uniji.
(a) Ocena pomoči glede na člen 107(3)(d) PDEU
(89)
Člen 107(3)(d) PDEU (prejšnji člen 87(3)(d) ES) določa, da se „[k]ot združljiv[a] z notranjim trgom […] lahko šteje […] pomoč za pospeševanje kulture in ohranjanja kulturne dediščine, kadar takšna pomoč ne škoduje trgovinskim pogojem in konkurenci v Uniji v obsegu, ki je v nasprotju s skupnimi interesi“.
(90)
Treba je torej preveriti, ali so pomoči, ki so bile zadrugi CELF izplačane od leta 1994 do konca leta 2001, dejansko imele kulturni cilj in ali so škodovale trgovinskim pogojem in konkurenci v Evropski uniji v obsegu, ki je v nasprotju s skupnimi interesi, ali ne.
(i) Kulturni cilj
(91)
Komisija najprej opozarja, da je Sodišče prve stopnje kulturni cilj pomoči, izplačanih zadrugi CELF, priznalo v zgoraj navedeni sodbi z dne 18. septembra 1995. Tako je Sodišče prve stopnje v točki 62 navedene sodbe menilo, da se „[g]lede kulturnega cilja spornih pomoči […] stranki strinjata, da je cilj, ki si ga prizadeva doseči francoska vlada, razširjanje francoskega jezika in literature. V zvezi s tem Sodišče prve stopnje ugotavlja tudi, da so bili podatki, ki so bili na voljo Komisiji, ko je sprejela Odločbo, vključno s podatki iz dopisa zastopnika tožeče stranke z dne 7. septembra 1992, taki, da so podpirali njeno presojo glede resničnosti in legitimnosti tega cilja. V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da presoja cilja spornih pomoči za Komisijo ni pomenila posebnih težav in da ji ni bilo treba pridobiti drugih podatkov za priznanje kulturne narave tega cilja.“
(92)
Francoski organi so namreč navedli, da imajo zadevne pomoči kulturni cilj, ki vključuje spodbujanje razširjanja del v francoskem jeziku v nefrankofonskih državah. To je bila torej premišljena politika za ohranjanje in spodbujanje kulturne raznolikosti na mednarodni ravni.
(93)
Ohranjanje in spodbujanje kulturne raznolikosti pa sta med temeljnimi načeli evropskega modela. Vključeni sta v člen 167(1) PDEU (prejšnji člen 151(1) ES): „Unija prispeva k razcvetu kultur držav članic, pri čemer upošteva njihovo nacionalno in regionalno raznolikost ter hkrati postavlja v ospredje skupno kulturno dediščino“, in člen 167(4), ki določa: „Unija pri svoji dejavnosti na podlagi drugih določb Pogodb upošteva kulturne vidike, zlasti zaradi spoštovanja in spodbujanja raznolikosti svojih kultur.“
(94)
Komisija torej meni, da so imele pomoči, ki so jih francoski organi dodelili zadrugi CELF, da bi zagotovili razširjanje del v francoskem jeziku, kulturni cilj.
(ii) Merilo škodovanja trgovinskim pogojem in konkurenci v Uniji v obsegu, ki je v nasprotju s skupnimi interesi
(95)
Komisija mora torej preveriti, ali so bili zadevni ukrepi dejansko nujni in sorazmerni glede na cilj kulturne politike, ki so si ga prizadevali doseči francoski organi.
(96)
Najprej je treba opozoriti, da je treba v skladu z zgoraj navedeno sodbo Sodišča prve stopnje z dne 28. februarja 2002 zadevne ukrepe presojati na trgu izvoznega posredništva za knjige v francoskem jeziku.
(97)
Prvič, presoditi je treba, ali je pomoč nujna.
(98)
Po navedbah francoskih organov je ministrstvo za kulturo ukrepe zasnovalo leta 1980, ko so nekateri akterji v stroki (skupina Hachette in Messageries du livre) želeli zapustiti trg izvoznega posredništva. Kot navajajo francoski organi, je bil sporni mehanizem uveden, da se spodbudi vključevanje gospodarskih subjektov na trg, da bi bilo mogoče izpolniti vsa naročila knjig v francoskem jeziku, ki jih oddajo knjigarne na nefrankofonskih območjih. To je zagotavljalo, da so lahko knjige v francoskem jeziku dosegle vse knjigarne, vključno z najmanjšimi v oddaljenih državah, tudi če so potrebovale le nekaj knjig, ki so jih poleg tega pogosto izdali različni založniki.
(99)
Po drugi strani je družba SIDE v okviru pripomb, ki jih je poslala po odločitvi o podaljšanju postopka, navedla, da zadevna pomoč ni bila nujna. Čeprav je res, da so nekateri akterji leta 1980 opustili posredniško dejavnost, družba SIDE opozarja, da je bila sama prav takrat ustanovljena za vključitev na trg. Poleg tega nasprotuje dejstvu, da je imela zadruga CELF posebno dejavnost obdelave majhnih naročil. Družba SIDE zlasti spodbija podatke o številkah, ki so jih predložili francoski organi, ter meni, da so si podatki v zvezi z zadrugo CELF in družbo SIDE o deležu glede na njun zadevni promet, število računov in število vrstic naročil precej podobni. Splošneje družba SIDE spodbija pojem „majhna naročila“, kot so ga opredelili francoski organi. Po njenem mnenju naj bi bil ta pojem samovoljen, saj stroški obdelave naročila niso odvisni od njegovega zneska, ampak od števila vrstic naročila.
(100)
Komisija meni, da ni treba dokončno odločiti o vprašanju nujnosti pomoči, ker sta pogoja nujnosti in sorazmernosti kumulativna in ker bo v uvodni izjavi 121 ugotovljeno, da izpolnitev pogoja sorazmernosti ni dokazana.
(101)
Drugič, Komisija ugotavlja, da sta vpliv na trgovino v Evropski uniji in izkrivljanje konkurence, ki ju je povzročil ukrep, zelo majhna, pri čemer je treba upoštevati zadevne zneske ukrepa, dejstvo, da so knjige v francoskem jeziku in knjige v drugih jezikih težko zamenljive, ter precejšnjo razliko med količino knjig v francoskem jeziku, ki jih v nefrankofonske države izvažajo iz Francije po eni strani ter Belgije in Luksemburga po drugi strani.
(102)
Natančneje, Komisija glede trga izvoznega posredništva za knjige v francoskem jeziku navaja, da zadruga CELF in družba SIDE v okviru svoje dejavnosti izvoznega posredništva distribuirata knjige v nefrankofonske države in na nefrankofonska ozemlja. V frankofonskih državah namreč lokalni trg pokrivajo veliki založniki s podružnicami ali zastopniki. Izvozno posredništvo ima torej zgolj zelo postransko vlogo na frankofonskih trgih, ki pa so glavni trgi za knjige v francoskem jeziku.
(103)
Na nacionalnem trgu izvoznega posredništva za knjige v francoskem jeziku so prisotni splošni posredniki, kot sta družba SIDE in zadruga CELF, in nekaj specializiranih posrednikov, ki v zanemarljivem obsegu prodajajo tudi neposredno končnim uporabnikom in so zato nekoliko konkurenčni obema splošnima posrednikoma, ter določeno število knjigarn, ki izpolnjujejo naročila tujih knjigarnarjev in spletnih knjigarn, čeprav samo občasno, in katerih dejavnost je bila med zadevnimi ukrepi razmeroma omejena.
(104)
Pritožnik je bil na zadevnem trgu torej glavni gospodarski subjekt, ki so mu sporni ukrepi škodovali. Po eni strani francoski organi trdijo, da je bil program v zvezi z majhnimi naročili načeloma dostopen vsakemu podjetju, ki bi zaprosilo zanj, če bi sprejelo pogoje v zvezi z dodelitvijo pomoči. Navajajo, da je bila odločitev ministrstva za kulturo leta 1991 o zavrnitvi družbe SIDE upravičena, ker družba SIDE ni hotela izpolniti zahteve po preglednosti, ki je bila pogoj za pridobitev navedenih pomoči. Po drugi strani je družba SIDE navedla, da so se francoski organi odločili za zavrnitev, ker je bila zasebno podjetje, ne založniška zadruga. Poleg tega je ministrstvo za kulturo, ki je želelo končati postopek, leta 1996 po ugotovitvi ničnosti Odločbe Komisije z dne 18. maja 1993 družbo SIDE opozorilo, da program pomoči za majhna naročila ni po naravi namenjen izključno za zadrugo CELF. V dopisu z dne 3. septembra 1996 ji je predlagalo, da bi na srečanju preučili, ali je sposobna zagotavljati enake storitve, kot jih zagotavlja zadruga CELF, pod enakimi pogoji preglednosti. Na srečanju, ki je potekalo 26. septembra 1996, je vodstvo družbe SIDE ministrstvo za kulturo obvestilo, da ne želi uporabljati programa, katerega združljivost s pravom Skupnosti bi Komisija lahko spodbijala.
(105)
Vsekakor se zdi, da je iz elementov, navedenih v uvodni izjavi 101 in naslednjih, razvidno, da so zadevni ukrepi razmeroma omejeno škodovali trgovinskim pogojem in konkurenci v Evropski uniji.
(106)
Tretjič, vendar pa mora Komisija za ugotovitev, ali je ukrep dejansko sorazmeren, primerjati tudi znesek prejetih pomoči s stroški, ki jih je imela zadruga CELF, da bi dosegla cilj, za katerega so si prizadevali francoski organi.
(107)
V zvezi s tem je treba opozoriti na različne faze postopka obdelave naročil, glede katerih se stranki strinjata:
(a)
prejem naročilnice knjigarnarja;
(b)
kodifikacija naročila;
(c)
prevzem naročila;
(d)
pošiljanje naročila k založniku;
(e)
prejem del;
(f)
dodelitev fizičnega prostora za vsako stranko, „predal“, v katerem so shranjene naročene knjige;
(g)
pakiranje.
(108)
Po navedbah francoskih organov je zadruga CELF krila nekatere stroške, povezane z obdelavo „majhnih naročil“. Po mnenju francoskih organov ustvarjajo nekatera naročila na trgu izvoznega posredništva dodatne stroške, in sicer take, da storitev ne more biti donosna. Francoski organi so navedli, da so za opredelitev „majhnega naročila“ izbrali prag 500 FRF (76,22 EUR) in da je bil ta prag določen empirično. Pojasnili so, da so lahko nekatera naročila, manjša od 500 FRF, donosna, medtem ko druga, višja od tega zneska, niso. Cilj je bil najti ekonomsko sprejemljivo metodo, da bi bila zadruga CELF pripravljena prevzeti majhna naročila, čeprav ne dovolj donosna.
(109)
Kot je Komisija navedla v odločitvi o podaljšanju postopka, morajo francoski organi v okviru analize združljivosti določiti znesek in resničnost stroškov, ki jih je imela zadruga CELF.
(110)
V zvezi s tem je Komisija v odločitvi o podaljšanju postopka od francoskih organov zahtevala, naj ji predložijo nekatere podatke, da bi lahko oblikovala sklepe na podlagi sodbe Sodišča prve stopnje in odločila o sorazmernosti pomoči. Komisija je zahtevala, naj ji predložijo zlasti naslednje:
-
dovolj utemeljene razloge, zaradi katerih podatki o stroških, povezani z majhnimi naročili, niso bili na voljo za različna zadevna leta, in zadosten dokaz v zvezi z razlogi, zaradi katerih bi bila lahko sprejemljiva ekstrapolacija samo na podlagi leta 1994,
-
podatke, ki omogočajo upoštevanje dejanskih stroškov (in ne preprostih ocen) obdelave majhnih naročil leta 1994 (vsaj za nekatere kategorije stroškov), in morebitne dovolj utemeljene razloge, zaradi katerih je bila ocena teh stroškov na podlagi skupnih stroškov zadruge CELF sprejemljiva,
-
prepričljive ključe porazdelitve stroškov, na podlagi katerih je mogoče del skupnih stroškov pripisati obdelavi majhnih naročil in ki jih je zlasti mogoče uporabiti za vsako kategorijo stroškov v celotnem zadevnem obdobju,
-
podatke o gibanju deleža elektronsko posredovanih naročil v zadevnih letih,
-
stroške, povezane z majhnimi naročili, brez neupravičenih množilnih koeficientov,
-
izračun stroškov, ki jih je imela zadruga CELF pri obdelavi majhnih naročil, brez uporabe množilnih koeficientov in tudi ob uporabi množilnih koeficientov samo pri naročilih, ki niso elektronsko posredovana,
-
stališče francoskih organov do izračuna Sodišča prve stopnje, v skladu s katerim bi bili stroški, povezani z obdelavo majhnih naročil, brez navedenih koeficientov nižji za več kot 635 000 FRF (96 805,13 EUR), tudi brez upoštevanja drugih kategorij stroškov, kot so tiste, za katere je bil uporabljen koeficient „tri“. Opozoriti je treba, da bi bil glede na izračun Sodišča prve stopnje poslovni izid dejavnosti obdelave majhnih naročil posledično pozitiven za več kot 600 000 FRF (91 469,41 EUR),
-
stališče francoskih organov do možnosti za zadrugo CELF, da ima razumen dobiček.
(111)
Kot je Komisija navedla že v odločitvi o podaljšanju postopka, ne more uporabiti poročil o uporabi programa obdelave majhnih naročil, ki so jih francoski organi v dopisu z dne 17. januarja 2003 predložili za leta od 1994 do 2001, niti pojasnil v zvezi z izvedbo analize analitičnega knjigovodstva, predloženih v dopisu z dne 5. marca 1998, ker francoski organi niso dodatno pojasnili in posodobili podatkov.
(112)
Vendar pa francoski organi niso predložili podrobnih podatkov, ki jih je Komisija zahtevala v odločitvi o podaljšanju postopka, ampak so se glede sorazmernosti pomoči samo sklicevali na podatke, ki so jih predložili že 17. septembra 2002, 17. januarja 2003 in 11. marca 2003 ter jih Komisija kot takih glede na sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008 ni mogla uporabiti.
(113)
Službe Komisije so torej z dopisom z dne 8. oktobra 2009 francoske organe opozorile na svojo zahtevo za predložitev podatkov o navedenih podrobnih točkah in navedle, da bo morala Komisija, če teh podatkov ne bo prejela v desetih delovnih dneh, končno odločbo sprejeti na podlagi razpoložljivih podatkov v skladu s členom 13(1) postopkovne uredbe, potem ko bo po potrebi izdala odredbo o predložitvi podatkov na podlagi člena 10(3) Uredbe (ES) št. 659/1999.
(114)
Francoski organi so z dopisom z dne 21. oktobra 2009 navedli, da nimajo dodatnih podatkov, ki bi jih lahko predložili, in se sklicevali na pripombe, poslane 9. junija 2009.
(115)
Komisija se je torej z Odločbo z dne 20. novembra 2009 („odredba o predložitvi podatkov“) odločila Franciji odrediti, naj predloži zahtevane podatke, ker jih kljub večkratnim zahtevam ni predložila.
(116)
Francoski organi so z dopisom z dne 2. decembra 2009 navedli, da nimajo dodatnih podatkov, ki bi jih lahko predložili Komisiji, in se sklicevali na pripombe, poslane 9. junija 2009.
(117)
Člen 13 postopkovne uredbe določa, da se „[p]regled morebitne nezakonite pomoči […] zaključi z odločbo […] Če država članica ne izpolni odredbe o predložitvi podatkov, se ta odločba sprejme na podlagi razpoložljivih podatkov.“
(118)
Kot je navedeno zgoraj, francoski organi Komisiji niso predložili podatkov, ki jih je večkrat zahtevala od njih, nazadnje v odredbi o predložitvi podatkov z dne 20. novembra 2009.
(119)
V skladu s členom 13 postopkovne uredbe Komisija torej sklep sprejme na podlagi razpoložljivih podatkov, pri čemer je treba vsekakor opozoriti, da morajo francoski organi dokazati združljivost obravnavane pomoči z notranjim trgom in sorazmernost te pomoči.
(120)
Glede na sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008 in podatke, ki jih ima na voljo Komisija, se zdi, da se ni mogoče opreti na ekstrapolacijo ocenjenih stroškov obdelave majhnih naročil za leto 1994. Prav tako se zdi, da ni mogoče uporabiti neupravičenih ključev porazdelitev stroškov in se opreti na podatke, za katere so bili uporabljeni neutemeljeni množilni koeficienti, zlasti za elektronsko posredovana naročila. Glede na izračun stroškov, povezanih z obdelavo majhnih naročil, iz sodbe Sodišča prve stopnje in ker francoski organi Komisiji niso predložili podatkov, na podlagi katerih bi bilo mogoče odgovoriti na dvome, ki jih je Komisija v odločitvi o podaljšanju postopka sprožila glede sorazmernosti pomoči, deficitarnost dejavnosti obdelave majhnih naročil ni dokazana.
(121)
Po mnenju Komisije zato ni dokazano, da pomoči, izplačane med letoma 1994 in 2001, izpolnjujejo merilo sorazmernosti.
(122)
Te pomoči torej niso združljive na podlagi člena 107(3)(d) PDEU.
(b) Ocena pomoči glede na člen 107(3)(c) PDEU
(123)
Člen 107(3)(c) PDEU (prejšnji člen 87(3)(c) ES) določa, da se „[k]ot združljiv[a] z notranjim trgom […] lahko šteje […] pomoč za pospeševanje razvoja določenih gospodarskih dejavnosti ali določenih gospodarskih območij, kadar takšna pomoč ne spreminja trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi“.
(124)
V skladu s sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008 odstopanja iz člena 107(3)(d) PDEU (prejšnji člen 87(3)(d) ES) ni mogoče uporabiti za pomoči, ki so bile zadrugi CELF izplačane med letoma 1980 in 1993. Ugotoviti je torej treba, ali bi bilo zanje mogoče uporabiti člen 107(3)(c) PDEU (prejšnji člen 87(3)(c) ES).
(125)
Enako je treba storiti za pomoči, izplačane od leta 1994 do konca leta 2001, za katere je Komisija v uvodni izjavi 122 tega sklepa ugotovila, da se odstopanje iz člena 107(3)(d) PDEU (prejšnji člen 87(3)(d) ES) zanje ne uporablja.
(126)
Da bi Komisija ugotovila, ali bi bilo mogoče člen 107(3)(c) PDEU uporabiti kot podlago združljivosti, mora preveriti, ali je cilj zadevne pomoči dejansko v skupnem interesu in ali ne spreminja trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnim interesom.
(127)
Komisija meni, da je pomoč dejansko v skupnem interesu, kot je bilo opredeljeno zgoraj. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je bila s tem, ko je bilo v Pogodbo o Evropski uniji uvedeno odstopanje, določeno v prejšnjem členu 87(3)(d) ES (zdaj člen 107(3)(d) PDEU), potrjena politika, ki ji je Komisija sledila na podlagi prejšnjega člena 92(3)(c) pred začetkom veljavnosti Pogodbe o Evropski uniji. Komisija je namreč v preteklosti na podlagi tega člena dovoljevala pomoči s kulturnimi cilji. To prakso so potrdila sodišča Evropske unije, na primer v zgoraj navedeni sodbi Sodišča prve stopnje z dne 18. septembra 1995, v kateri je Sodišče prve stopnje menilo, da Komisija na podlagi prejšnjega člena 92(3)(c) ES lahko sprejme ugodno odločbo v zvezi s tremi programi pomoči, ki jih upravlja zadruga CELF (pomoči za letalski tovor, programa „Page à Page“ in „Programme Plus“).
(128)
Po drugi strani po mnenju Komisije ni dokazano, da so bile pomoči sorazmerne glede na zastavljeni cilj.
(129)
Komisija je v odločitvi o podaljšanju postopka in nato v odredbi o predložitvi podatkov od francoskih organov zahtevala, naj predložijo pripombe o sorazmernosti pomoči glede na člen 107(3)(c) PDEU.
(130)
Kot je bilo navedeno zgoraj, francoski organi Komisiji niso predložili podatkov, na podlagi katerih bi bilo mogoče dokazati sorazmernost pomoči, izplačanih od leta 1980, in ki jih je ta zahtevala od njih, nazadnje v odredbi o predložitvi podatkov z dne 20. novembra 2009.
(131)
Komisija v skladu s členom 13 postopkovne uredbe ta sklep torej sprejema na podlagi razpoložljivih podatkov, pri čemer je treba vsekakor opozoriti, da morajo francoski organi dokazati združljivost obravnavane pomoči z notranjim trgom in njeno sorazmernost.
(132)
Predhodno predstavljeno sklepanje o sorazmernosti pomoči v okviru člena 107(3)(d) PDEU se smiselno uporablja tudi tu.
(133)
Po mnenju Komisije zato ni dokazano, da izplačane pomoči izpolnjujejo merilo sorazmernosti.
(134)
Skratka, Komisija meni, da zadevni ukrep ni združljiv z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(c) PDEU.
C. Ocena ukrepa glede na člen 106(2) PDEU
(135)
Francoski organi so večkrat trdili, da je bila zadruga CELF pooblaščena za opravljanje javne službe in da je treba sporne ukrepe oceniti glede na določbe člena 106(2) PDEU (prejšnji člen 86(2) ES).
(136)
Ta člen določa, da „[p]odjetja, pooblaščena za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena, oziroma podjetja, ki imajo značaj dohodkovnega monopola, ravnajo po pravilih iz Pogodb, zlasti po pravilih o konkurenci, kolikor uporaba takšnih pravil pravno ali dejansko ne ovira izvajanja posebnih nalog, ki so jim dodeljene. Razvoj trgovine ne sme biti prizadet v takšnem obsegu, ki bi bil v nasprotju z interesi Unije.“
(137)
V obravnavanem primeru se je treba najprej vprašati o obstoju storitve splošnega gospodarskega pomena. Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da imajo države članice, razen v sektorjih, v katerih je to vprašanje že urejeno s predpisi Evropske unije, široko diskrecijsko pravico glede narave storitev, ki se lahko opredelijo kot storitve splošnega gospodarskega pomena. Zato je naloga Komisije poskrbeti, da se ta diskrecijska pravica uporablja brez očitne napake, kar zadeva opredelitev storitev splošnega gospodarskega pomena.
(138)
V obravnavanem primeru so francoski organi večkrat navedli, da je zadruga CELF pooblaščena za posebno nalogo opravljanja kulturnih javnih storitev, ki vključujejo izpolnitev vsakega naročila za delo v francoskem jeziku, ki ga oddajo knjigarnarji v tujini, ne glede na obseg in naravo naročila. Komisija meni, da bi ta naloga lahko dejansko pomenila storitev splošnega gospodarskega pomena.
(139)
Drugič, preveriti je treba, ali je bila zadruga CELF dejansko pooblaščena za to storitev splošnega gospodarskega pomena. V skladu s sodno prakso Evropske unije je morala namreč država zadevna podjetja pooblastiti za opravljanje obravnavane storitve z enim ali več uradnimi akti, katerih obliko lahko določi vsaka država članica.
(140)
V obravnavanem primeru so francoski organi predložili več pogodb, sklenjenih med zadrugo CELF in ministrstvom za kulturo, iz katerih naj bi bilo po njihovem mnenju razvidno, da je bila zadruga CELF dejansko pooblaščena za opravljanje zadevne storitve splošnega gospodarskega pomena. Po navedbah francoskih organov je direkcija za knjigo in branje do leta 2001 sklepala letne pogodbe z zadrugo CELF.
(141)
Vendar pa francoski organi kljub zahtevam Komisije, vključno z odredbo o predložitvi podatkov, niso predložili kopij pogodb o javni službi za vsako od zadevnih let.
(142)
Poleg tega v pogodbah, ki so Komisiji na voljo, ni opredeljena natančna narava obveznosti javne službe (tako v pogodbah ni naveden znesek, do katerega se naročila štejejo za „majhna naročila“). Iz tega izhaja, da niti za ta leta ne obstaja akt, iz katerega bi bile dovolj natančno razvidne obveznosti javne službe, ki jih je imela zadruga CELF.
(143)
Po mnenju Komisije zato ni dokazano, da je bila zadruga CELF dejansko za vsako od obravnavanih let z uradnim aktom pooblaščena za opravljanje zadevne javne službe.
(144)
Nazadnje in ne da bi bilo treba preučiti pogoj nujnosti, ker so pogoji kumulativni, Komisija meni, da tudi pogoj sorazmernosti ni izpolnjen.
(145)
V pogodbah, ki jih ima na voljo Komisija, namreč ni nikakor pojasnjeno, kako je bil izračunan znesek pomoči. Poleg tega obveznosti, naložene zadrugi CELF, da predloži poročila o porabi subvencije, ne spremlja natančna opredelitev parametrov izračuna in nadzora nad stroški dejavnosti javne službe, na podlagi katerih bi bilo mogoče preveriti, da ni čezmernega nadomestila. Poleg tega pogodbe, čeprav je bilo v njih dejansko določeno, da se del subvencije, ki ne bi bil porabljen, prenese iz enega leta v drugo, ne vsebujejo nobenega pojasnila v zvezi z delovanjem tega mehanizma, za katerega se sicer zdi, da ni bil uporabljen. Nazadnje, splošneje in kot je bilo navedeno pri analizi merila sorazmernosti glede na člen 107(3) PDEU, francoski organi niso predložili podatkov, ki bi dokazovali sorazmernost pomoči glede na različne točke sodbe Sodišča prve stopnje.
(146)
Tako francoski organi Komisiji niso predložili podatkov, na podlagi katerih bi bilo mogoče dokazati sorazmernost pomoči na podlagi člena 106(2) PDEU in ki jih je ta zahtevala od njih, nazadnje v odredbi o predložitvi podatkov z dne 20. novembra 2009.
(147)
Komisija v skladu s členom 13 postopkovne uredbe ta sklep torej sprejema na podlagi razpoložljivih podatkov, pri čemer je treba vsekakor opozoriti, da morajo francoski organi dokazati združljivost obravnavane pomoči z notranjim trgom in njeno sorazmernost.
(148)
Iz enakih razlogov, kot so bili navedeni pri analizi sorazmernosti pomoči glede na člen 107(3)(d) PDEU, po mnenju Komisije torej ni dokazano, da izplačane pomoči izpolnjujejo merilo sorazmernosti.
(149)
Komisija zato meni, da pogoji za uporabo člena 106(2) PDEU niso izpolnjeni.
(150)
Skratka, Komisija meni, da mehanizem pomoči, imenovan program „majhnih naročil“, ki ga je Francija od leta 1980 do konca leta 2001 izvajala v korist zadruge CELF, pomeni pomoč, ki ni združljiva z notranjim trgom.
5. ZASTARALNI ROK, IZJEMNA OKOLIŠČINA, UPRAVIČENO PRIČAKOVANJE, NAČELO PRAVNE VARNOSTI, NAČELO SORAZMERNOSTI
(151)
Komisija mora v primeru nezakonite in nezdružljive pomoči državi članici načeloma odrediti, naj sprejme vse ukrepe, ki so potrebni za izterjavo pomoči od njenega upravičenca. Člen 14 Uredbe (ES) št. 659/1999 namreč določa, da „[č]e se v primerih nezakonite pomoči sprejmejo negativne odločbe, Komisija odloči, da mora zadevna država članica sprejeti vse potrebne ukrepe, da upravičenec vrne pomoč“.
(152)
Vseeno mora Komisija upoštevati naslednje elemente.
(153)
Prvič, člen 15 Uredbe (ES) št. 659/1999 določa, da imajo pooblastila Komisije zahtevati vračilo pomoči desetletni zastaralni rok. Zastaralni rok začne teči na dan, ko je upravičencu dodeljena nezakonita pomoč, in kakršen koli ukrep glede nezakonite pomoči, ki ga sprejme Komisija ali država članica na zahtevo Komisije, prekine zastaralni rok.
(154)
Kot je bilo navedeno že v odločitvi o podaljšanju postopka, Komisija, ki od zainteresiranih strani ni prejela posebnih pripomb, meni, da se v obravnavanem primeru uporablja zastaralni rok, naveden v prejšnji uvodni izjavi. Sodišče je namreč v sodbi z dne 5. oktobra 2006 v zadevi Transalpine (21) menilo, da kolikor Uredba (ES) št. 659/1999 vsebuje postopkovna pravila, se ta z začetkom veljavnosti te uredbe, in sicer od 16. aprila 1999, uporabljajo v vseh upravnih postopkih na področju državnih pomoči, ki potekajo pred Komisijo. Ta zadeva pa spada v formalni postopek preiskave, ki se je začel 30. junija 1996.
(155)
Ker so se v obravnavanem primeru pomoči izplačevale vsako leto od leta 1980 in ker je Komisija podatke od francoskih organov zahtevala aprila 1992, je očitno, da pomoči, ki so bile zadrugi CELF izplačane v letih 1980 in 1981, ni mogoče izterjati ob upoštevanju zastaralnega roka.
(156)
Drugič, Komisija ne zahteva vračila pomoči, če bi bilo to v nasprotju s splošnim načelom prava Evropske unije. Komisija mora namreč v skladu s sodno prakso Evropske unije upoštevati izjemne okoliščine, zaradi katerih je upravičeno, da ne odredi vračilo nezakonito dodeljene pomoči, če je to vračilo v nasprotju s splošnim načelom prava Evropske unije.
(157)
V tem okviru je Komisija v odločitvi o podaljšanju postopka pozvala francoske organe, upravičenca pomoči in vse druge zainteresirane strani, naj predložijo pripombe o tem, kako so se v obravnavnem primeru uporabljala načelo upravičenega pričakovanja, načelo pravne varnosti ali katero koli drugo načelo, ki bi lahko Komisijo privedlo do tega, da ne zahteva vračila pomoči.
(158)
Komisija navaja, da so francoski organi v pripombah menili, da obstajajo izjemne okoliščine, ki omogočajo omejitev obveznosti vračila pomoči. Nasprotno pa je družba SIDE menila, da takih izjemnih okoliščin ni.
(159)
Komisija v zvezi s tem opozarja, da je predložitveno sodišče v okviru vprašanj za predhodno odločanje, ki so bila Sodišču postavljena v zgoraj navedeni zadevi CELF, v bistvu spraševalo, ali sprejetje treh zaporednih odločb Komisije, s katerimi je bila pomoč razglašena za združljivo z notranjim trgom in katerih ničnost je nato ugotovilo sodišče Skupnosti, lahko samo po sebi pomeni izjemno okoliščino, na podlagi katere je mogoče utemeljiti omejitev obveznosti upravičenca, da vrne to pomoč.
(160)
Sodišče se je v zgoraj navedeni sodbi z dne 11. marca 2010 najprej sklicevalo na svojo sodbo z dne 12. februarja 2008, v kateri je v točki 65 in naslednjih navedlo, da po ugotovitvi ničnosti pozitivne odločbe Komisije ni mogoče izključiti možnosti, da se prejemnik nezakonito izvajane pomoči sklicuje na izjemne okoliščine, na podlagi katerih je lahko legitimno utemeljil svoje zaupanje v zakonitost te pomoči, in tako nasprotuje njenemu vračilu (22).
(161)
Vendar pa je Sodišče v tej sodbi navedlo tudi, da upravičeno pričakovanje prejemnika pomoči ne more izhajati iz pozitivne odločbe Komisije, po eni strani, če je bila ta odločba izpodbijana v rokih za tožbo in je sodišče Evropske unije nato ugotovilo njeno ničnost, ter, po drugi strani, dokler rok za vložitev tožbe ni potekel ali, v primeru tožbe, dokler sodišče Evropske unije ni dokončno odločilo (23).
(162)
Sodišče je v obravnavanem primeru v sodbi z dne 11. marca 2010 navedlo, da ugotovitev ničnosti tretje pozitivne odločbe Komisije s sodbo Sodišča prve stopnje z dne 15. aprila 2008 ne more vzbuditi upravičenega pričakovanja ali pomeniti izjemne okoliščine (24).
(163)
Sodišče je dodalo, da manj običajno zaporedje treh ugotovitev ničnosti kratko malo kaže na težavnost zadeve, in zdi se, da še zdaleč ne vzbuja upravičenega pričakovanja, ampak povečuje dvome upravičenca o združljivosti sporne pomoči. Priznava, da je zaporedje treh tožb, ki pripeljejo do treh ugotovitev ničnosti, zelo redek primer, vendar meni, da so take okoliščine del običajnega delovanja pravosodnega sistema, ki posameznikom, ki menijo, da trpijo zaradi posledic nezakonitosti pomoči, daje možnost, da vložijo tožbe na ugotovitev ničnosti zaporednih odločb, ki so po njihovem mnenju vzrok za ta položaj.
(164)
Poleg tega je Sodišče v obravnavanem primeru menilo, da obstoja izjemne okoliščine prav tako ni mogoče sprejeti glede na načelo pravne varnosti (25). Dokler namreč Komisija ne sprejme odločbe o odobritvi pomoči in dokler rok za vložitev tožbe zoper tako odločbo ne poteče, prejemnik ne more biti prepričan o zakonitosti pomoči, tako da se ni mogoče sklicevati niti na načelo varstva upravičenega pričakovanja niti na načelo pravne varnosti.
(165)
Poleg tega, kot je Sodišče navedlo v sodbi z dne 11. marca 2010 (26), obstoja izjemne okoliščine v obravnavanem primeru ni mogoče sprejeti glede na načelo sorazmernosti. Odprava nezakonite pomoči z vračilom je namreč logična posledica ugotovitve njene nezakonitosti, tako da povračila te pomoči zaradi ponovne vzpostavitve prejšnjega stanja načeloma ni mogoče obravnavati kot ukrepa, ki je nesorazmeren glede na cilje določb o državni pomoči iz Pogodbe.
(166)
Sodišče je zato ugotovilo, da sprejetje treh zaporednih odločb Komisije, s katerimi je bila pomoč razglašena za združljivo in katerih ničnost je nato ugotovilo sodišče Skupnosti, samo po sebi ne more pomeniti izjemne okoliščine, na podlagi katere je mogoče utemeljiti omejitev obveznosti upravičenca, da vrne to nezakonito in nezdružljivo pomoč.
(167)
Ob upoštevanju zgoraj navedenega in ker ni nobenega drugega elementa, ki bi lahko pomenil izjemno okoliščino, Komisija torej meni, da v obravnavanem primeru ni izjemne okoliščine, na podlagi katere bi bilo mogoče omejiti obveznost zadruge CELF, da vrne zadevne pomoči (razen za zneske, izplačane v letih 1980 in 1981, kot je bilo pojasnjeno zgoraj).
6. IZTERJAVA
(168)
Francoski organi morajo na podlagi člena 14 Uredbe (ES) št. 659/1999 torej od zadruge CELF izterjati znesek pomoči, ki ji je bila v letih od 1982 do 2001 izplačana iz programa „majhnih naročil“.
(169)
Kot je razvidno iz preglednice (27), skupni znesek pomoči, ki ga je treba izterjati od zadruge CELF in je bil prejet med letoma 1982 in 2001, znaša 4 631 401 EUR, temu pa je treba prišteti še obresti.
(170)
V skladu s členom 14(2) Uredbe (ES) št. 659/1999 mora namreč pomoč, ki jo je treba izterjati, vključevati obrestne obresti, ki se plačajo od datuma, ko je bila nezakonita pomoč na razpolago upravičencu, do datuma njenega dejanskega vračila.
(171)
Vendar pa iz sodbe Sodišča z dne 12. oktobra 2000 v zadevi Magefesa (28) izhaja, da kadar je podjetje v stečaju in kadar je to določeno v nacionalni zakonodaji, ni treba plačati obresti, zapadlih po objavi stečaja podjetja, na znesek pomoči, ki je bila nezakonito prejeta pred to objavo.
(172)
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da so francoski organi v obvestilu z dne 27. januarja 2010 Komisijo obvestili o položaju, v katerem je trenutno zadruga CELF.
(173)
Ob upoštevanju njenega finančnega položaja je bil 25. februarja 2009 uveden zaščitni postopek. Imenovan je bil sodni upravitelj.
(174)
Francoska država je na podlagi spora o državnih pomočeh prijavila naslednje terjatve: 11 885 785,02 EUR (od plačila obresti v skladu z zgoraj navedeno sodbo Conseil d’État z dne 19. decembra 2008) in 4 814 339,9 EUR (od morebitnega vračila glavnice pomoči, prejete v letih od 1980 do 2001).
(175)
Francoski organi so navedli, da je bilo iz stanja terjatev razvidno, da od skupnih prijavljenih obveznosti v višini 21 254 232,29 EUR sporne terjatve znašajo 17 045 039,50 EUR.
(176)
Ker je sodni upravitelj ugotovil, da je sanacija očitno nemogoča, je zaprosil za spremembo zaščitnega postopka v sodno likvidacijo, zlasti zaradi terjatev, ki jih je prijavila država.
(177)
Sodišče „Tribunal de commerce de Pariz“ je s sodbo z dne 9. septembra 2009, s katero je ugotovilo obstoj obveznosti, zaradi katerih ni bilo mogoče načrtovati nadaljnjega obstoja, razglasilo sodno likvidacijo zadruge CELF in imenovalo likvidacijskega upravitelja. To sodišče je dvoletni rok, po katerem bo treba preučiti končanje sodne likvidacije. Francoski organi so navedli, da bi bilo zaradi tekočih in/ali prihodnjih sporov vseeno lahko upravičeno odložiti datum končanja sodne likvidacije.
(178)
Francoski organi so navedli, da so bili vsi zaposleni v zadrugi CELF odpuščeni in da je bila likvidacijska skupina razpuščena 31. decembra 2009. Edini postopki, ki še potekajo, so namenjeni izterjavi dolgov, ki jih še dolgujejo kupci.
(179)
Francoski organi so v elektronski pošti z dne 9. marca 2010 navedli, da so se pri likvidacijskem postopku, uvedenem za zadrugo CELF, upoštevala običajna pravila postopka likvidacije podjetij.
(180)
Glede na podatke, ki so jih Komisiji predložili francoski organi, zadruga CELF danes ne opravlja več nobene gospodarske dejavnosti.
(181)
Zato morajo francoski organi ob upoštevanju likvidacijskega postopka, ki poteka v zvezi z zadrugo CELF, v okviru svoje obveznosti izterjave nezdružljive pomoči zlasti poskrbeti za upoštevanje sodne prakse, ki se uporablja v primeru likvidacije podjetja upravičenca (29). To predvideva zlasti, da se sredstva zadruge CELF prodajo po tržni ceni, da država svoje terjatve v zvezi z vračilom nezdružljivih nezakonitih pomoči vpiše v obveznosti podjetja v likvidaciji ter v celoti uveljavlja svoje pravice upnika na vseh stopnjah postopka do konca likvidacije.
(182)
Kar zadeva izračun obresti, je treba navesti, da v francoskem pravu člen L 622-28 trgovinskega zakonika določa, da s „sodbo o začetku [zaščitnega postopka] prenehajo teči zakonske in dogovorjene obresti ter vse zamudne obresti in povečanja“.
(183)
Zato se v tej zadevi na zneske, ki so bili izplačani zadrugi CELF, plačajo obresti od datuma, ko so ji bili zneski dani na razpolago, do 25. februarja 2009, ko je sodišče „Tribunal de commerce de Pariz“ izdalo sodbo o začetku zaščitnega postopka, ki je bil nato s sodbo z dne 9. septembra 2009 preoblikovan v sodno likvidacijo.
7. SKLEPNE UGOTOVITVE
(184)
Komisija ugotavlja, da je Francija nezakonito odobrila pomoč zadrugi CELF v nasprotju s členom 108(3) PDEU.
(185)
Ta pomoč je nezdružljiva z notranjim trgom in jo morajo francoski organi izterjati, razen zneskov, izplačanih v letih 1980 in 1981, ki so zastarali.
(186)
Francoski organi morajo torej od zadruge CELF izterjati znesek v višini 4 631 401 EUR ter mu prišteti obresti za pomoč, ki se je izplačevala vsako leto od leta 1982. Zneski, ki jih je treba izterjati, vključujejo obresti, ki tečejo od datuma, ko so bili zneski dani na razpolago upravičencu, do 25. februarja 2009, ko je sodišče „Tribunal de commerce de Pariz“ izdalo sodbo o začetku zaščitnega postopka -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
Državna pomoč, ki jo je Francija v nasprotju s členom 108(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije nezakonito odobrila zadrugi Coopérative d’exportation du livre français (CELF), je nezdružljiva z notranjim trgom.
Člen 2
1. Francija mora izterjati znesek v višini 4 631 401 EUR, ki ustreza zneskom, ki jih je zadruga CELF prejela med letoma 1982 in 2001 od pomoči iz člena 1.
2. Zneski, ki jih je treba izterjati, vključujejo obresti, ki tečejo od datuma, ko so bili zneski dani na razpolago upravičencu, do 25. februarja 2009, ko je sodišče „Tribunal de commerce de Pariz“ izdalo sodbo o začetku zaščitnega postopka.
3. Obresti se izračunajo na podlagi obrestnoobrestnega računa v skladu s poglavjem V Uredbe (ES) št. 794/2004.
Člen 3
1. Izterjava pomoči iz člena 2 je takojšnja in učinkovita.
2. Francija zagotovi, da se ta sklep izvede v štirih mesecih od datuma uradnega obvestila o njem.
Člen 4
1. Francija v dveh mesecih od uradnega obvestila o tem sklepu sporoči naslednje podatke:
(a)
skupni znesek (glavnico in obresti), ki ga je treba izterjati od upravičenca;
(b)
podroben opis že sprejetih in načrtovanih ukrepov za uskladitev s tem sklepom;
(c)
dokumente, iz katerih je razvidno, da je bil upravičenec pozvan k vračilu pomoči.
2. Francija Komisijo obvešča o tem, kako napreduje sprejemanje nacionalnih ukrepov za izvajanje tega sklepa, dokler ni pomoč iz člena 2 dokončno izterjana. Na zahtevo Komisije nemudoma pošlje vse podatke o že sprejetih in načrtovanih ukrepih za uskladitev s tem sklepom. Prav tako predloži podrobne podatke o znesku pomoči in obrestih, ki so bili od upravičenca že izterjani.
Člen 5
Ta sklep je naslovljen na Francijo.
V Bruslju, 14. decembra 2010