РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 29 юни 2011 година
относно държавна помощ № SA.14554 (C 7/04) предоставена от Германия на Gesellschaft für Weinabsatz (компания за търговия с вино)
(нотифицирано под номер C(2011) 4426)
(само текстът на немски език е автентичен)
(2012/268/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, алинея първа от него (1),
като покани заинтересованите страни да внесат становищата си в съответствие с посочената по-горе разпоредба (2),
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
След жалба, получена на 10 май 2001 г. Комисията изпрати писмено запитване до Федерална република Германия на 9 ноември 2001 г. Уведомлението за мярката е изпратено с писмо от 5 март 2002 г. в отговор на запитването на Комисията и получено на 8 март 2002 г. Тъй като по това време мярката вече е била осъществена, тя е включена в списъка на схеми за помощ, за които не са представени уведомления (помощ № NN 159/02).
(2)
Допълнителна информация е изпратена от Германия с писмо от 20 ноември 2002 г., получено на 25 ноември 2002 г., с писмо от 28 април 2003 г., получено на 2 май 2003 г., с писмо от 27 май 2003 г., получено на 28 май 2003 г., и с факс от 2 октомври 2003 г.
(3)
С писмо SG-Greffe (2004) D/200645 от 19 февруари 2004 г. Комисията уведоми Германия за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз, относно помощта.
(4)
Решението на Комисията да открие процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията покани заинтересованите страни да внесат своите становища относно помощта.
(5)
Комисията не получи становища от заинтересовани страни (4).
(6)
Германия представи на Комисията становището си с писмо от 18 март 2004 г., регистрирано като получено на 23 март 2004 г. Мнения бяха представени допълнително с писмо от 10 януари 2006 г., регистрирано на 10 януари 2006 г., и с писмо от 13 юли 2007 г., регистрирано на 16 юли 2007 г.
(7)
С писмо SG-Greffe (2008) D/206430 от 21 октомври 2008 г. Комисията уведомява Германия за решението си да удължи процедурата, открита съгласно член 108, параграф 2 от ДФЕС относно помощта.
(8)
Решението на Комисията за удължаване на процедурата е публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (5). Комисията покани заинтересованите страни да внесат своите становища относно помощта.
(9)
Комисията не получи становища от заинтересовани страни.
(10)
След искане от 17 ноември 2008 г. за удължаване на срока, прието от Комисията на 21 ноември 2008 г., Германия представи на Комисията становището си с писмо от 23 декември 2008 г., регистрирано на 5 януари 2009 г.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
II.1. Наименование на мярката
(11)
Kredit an die Gesellschaft für Weinabsatz mit nachfolgendem Forderungsverzicht [заем за Gesellschaft für Weinabsatz (компания за търговия с вино) и последващо опрощаване на задълженията]
II.2. Правно основание
(12)
Мярката е осъществена въз основа на договорно споразумение между Wiederaufbaukasse der rheinland-pfälzischen Weinbaugebiete (Фонд за възстановяване на лозарските райони в Райнланд-Пфалц, WAK) и Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH (компания за търговия с вино от Пфалц, GfW).
II.3. Цел
(13)
Целта е да се отпусне заем на GfW за закупуване на гроздова мъст от лозарски предприятия и търговци. Като обезпечение са договорени гарантирани активи. Въпросните активи са предмет също така на клаузи с различни степени на запазване на правото на собственост (Eigentumsvorbehalt) от лозарските предприятия и търговците (Weinbaugetriebe und Kommissionäre) под формата на запазване на правото на собственост до погасяване на вземането, препродажба с прехвърляне на вземането за цената или запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания. Задълженията се опрощават, когато GfW изпада във финансови затруднения поради рязкото спадане на пазарните цени.
II.4. Публичен орган
(14)
WAK е публичноправно дружество от федерална провинция Райнланд-Пфалц, регистрирано в град Майнц. В рамките на лозарския сектор то функционира по начин, сходен с банка. Обичайната дейност на WAK се състои в отпускане на заеми за препарцелиране на земи. WAK се финансира от вноски, такси, заеми и безвъзмездни средства (член 8, параграф 1 от Weinbergsaufbaugesetz [Закон за развитие на лозарските предприятия]).
II.5. Бенефициери
(15)
Бенефициер на мярката е било GfW, на което е отпуснат заем от WAK при условия, които не отговарят на пазарните.
(16)
GfW е било дъщерно предприятие, изцяло притежавано от Bauern- und Winzerverband Rheinland-Pfalz Süd (Асоциация на земеделските производители и лозарските предприятия от южен Райнланд-Пфалц). Учредено е през 1984 г. за търговия с вино, като предметът му на дейност се състои в производство и търговия с пенливо вино, гроздов сок, гроздово желе, гроздов спирт и бренди. GfW предоставя така също услуги на лозарските предприятия във връзка с мерки по дестилацията. Споменатите мерки по дестилацията включват мерките, обхванати от общата организация на пазарите (6), и дестилацията, финансирана от държавата, която обикновено се извършва въз основа на решения на Съвета (7). Във връзка с това GfW консултира дребни винопроизводители и организира транспорта на виното до дестилационните предприятия.
(17)
Други възможни бенефициери са лозарските предприятия и търговците, от които GfW получи възможност да закупи мъст благодарение на заема и които не опростиха нито едно от задълженията на GfW, когато WAK реши да направи това при изпадането на GfW във финансово затруднение.
II.6. Контекст на помощта
(18)
През 1999 г. GfW закупува 44 милиона литра мъст със заема от WAK в размер на 15 302 696,25 EUR и свои собствени средства. 60 % от гроздовата мъст е с най-малко 60 градуса по Oechsle и средно 81 градуса по Oechsle. 40 % от тази мъст, която представлява мъст за обикновено трапезно вино с най-малко 44 градуса по Oechsle, е закупена с цел печалба от изгодните условия на превантивна дестилация. За цялото количество закупена мъст е платена средна цена от 0,38 EUR на литър. Готово вино не е закупувано. Закупуването е извършено на базата на клаузи за запазване на правото на собственост запазване на правото на собственост до погасяване на вземането, запазване на правото на собственост при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост от лозарските предприятия и търговците до погасяване на всички вземания. В същото време тези гарантирани активи са договорени като обезпечение за WAK.
(19)
Според представената от Германия информация бизнес планът на GfW е предвиждал възползване от възможностите за дестилация съгласно Регламент (ЕИО) № 822/87 за 40 % от гроздовата мъст и преработване на 60 % от мъстта в базово вино за производството на пенливо вино и продажба на производители на пенливо вино. Освен това GfW е планирало да задържи 20 % от базовото вино за срок от девет месеца до една година преди да бъде продадено на пазара като базово вино за производството на пенливо вино, с цел да се възползва от субсидиите от ЕС за съхранение на вино съгласно Регламент (ЕИО) № 822/87.
(20)
На 11 ноември 1999 г. лозарските предприятия и търговци получават авансово плащане на 80 % от покупната цена. Авансово са платени средно по 0,31 EUR на литър.
(21)
През 1999 г. GfW изпраща 40 % от запасите си за превантивна дестилация. С оглед на понижението на цените на пазара на базово вино в края на 1999 г. GfW решава изобщо да не продава базово вино през тази година, а да изчака възстановяването на пазара през 2000 г.
(22)
През 2000 г., поради сравнително изобилната реколта и намаляващите продажби на пенливо вино, пазарът на бяло вино претърпява дори още по-голям срив (в някои случаи средните цени спадат с до 0,20 EUR). Много от виното в бъчви, което все още се съхранява, е трябвало да бъде изпратено отново за дестилация.
(23)
В резултат на изменение на общата организация на пазара на вино, прието през 1999 г. и влязло в сила на 1 август 2000 г. превантивната дестилация съгласно Регламент (ЕИО) № 822/87 е заменена с дестилация за снабдяване на пазара на спиртни напитки съгласно Регламент (ЕО) № 1493/1999. Условията са били значително по-лоши и е могло да се постигне само около половината от предишната цена за превантивна дестилация от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър.
(24)
След резкия спад в цените през 2000 г. за GfW е невъзможно да реализира очакваните печалби нито на пазара на вино, нито от дестилация за снабдяване на пазара на спиртни напитки. В резултат на това балансовата стойност на запасите на GfW е трябвало да бъде значително намалена, а оттам пасивите на GfW са превишили неговите активи.
(25)
Предвид гореописаните търговски проблеми е изготвен междинен финансов отчет за годината до 31 октомври 2000 г., който е проверен от одитор. Към 31 октомври 2000 г. пасивите на GfW (15 670 155 EUR) превишават текущите му активи (9 886 856 EUR) с 5 783 299 EUR. Пасивите на GfW към тази дата са представени в таблицата по-долу. Според доклад, изготвен от Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Falk & Co. GmbH, GfW много скоро би било изправено пред производство по обявяване в несъстоятелност поради факта, че пасивите му превишават неговите активи, ако не се предприемат никакви мерки за предотвратяването на това.
(26)
Таблица 1
(в EUR)
Задължения към
Сума
WAK
10 150 959
Финансови институции
726 892
Доставчици
218 460
Лозарски предприятия и търговци
4 355 581
Други
218 263
Общо
15 670 155
(27)
Според §19 от Германския закон за несъстоятелността (Insolvenzordnung), ако пасивите на едно дружество превишават неговите активи, това е причина за откриване на производство по обявяване в несъстоятелност. Поради тази причина Изпълнителният съвет на GfW, в съответствие с § 64 от закона за GmbH (стара версия) във връзка с § 19 от закона за несъстоятелността, е задължен да представи заявление за откриване на производството по несъстоятелност в рамките на три седмици от изпадането в състояние, в което пасивите му превишават неговите активи.
(28)
Поради заплахата от несъстоятелност GfW иска от някои кредитори (WAK, лозарските предприятия и около 130 търговеца, обвързани с покупката, описана в съображение 18) да опростят част от неуредените му задължения, за да може дружеството да продължи да търгува. По отношение на лозарските предприятия и търговците опрощаването е трябвало да обхване 90 % от неуредените задължения, което означава, че те биха получили още само около 2 % от договорената покупна цена. Оставащият дефицит е трябвало да бъде елиминиран чрез необходимата промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаване на задължения от страна на WAK.
(29)
В качеството си на главен кредитор (вж. таблица 1) с гаранции от по-заден ред, WAK има значителен интерес да бъде избягнато предстоящото обявяване в несъстоятелност. По тази причина последното се опитва да убеди лозарските предприятия и търговци да се съгласят с опрощаването на част от задълженията към тях. WAK подписва също така писмено споразумение с GfW на 4 декември 2000, в което се съгласява да остави на по-заден ред част от неуредените си задължения, съответстващи на дефицита на GfW, в полза на останалите кредитори. Окончателният размер на вземанията с променена поредност е щял да бъде определен едва след получаване на декларациите за опрощаване на задължения от лозарските предприятия и от търговците, така че размерът на вземанията с променена поредност да се сведе до минимум. Договорено е също така, че, ако избягването на производство по несъстоятелност на по-късен етап се окаже необходимо, WAK да опрости задължения в същия размер, каквато е и сумата на задълженията, чиято поредност е променена в полза на другите кредитори.
(30)
1 700 от общо 2 700 лозарски предприятия и търговци декларират своята готовност да опростят 90 % от оставащите задължения към тях, което съответства на около 60 % от неуредените задължения на групата като цяло. Останалите лозарски предприятия и търговци обаче или изрично отхвърлят предложението, или не отговарят на искането. Ясно е, че някои от тях са решили да не опрощават задълженията към тях, поради своите гаранции от по-преден ред, а някои от тях са продължили задържането на собствеността и вече са получили авансово плащане на 80 % от договорената цена. Това означава, че в случай на производство по несъстоятелност постъпленията им биха били по-високи от предложените 2 % от договорената покупна цена.
(31)
Освен това много от лозарските предприятия и търговците подават жалби срещу GfW и тези жалби са разгледани от съда, който предлага споразумения за уреждане на задълженията. Според споразуменията GfW трябвало да плати 70 % от оставащите задължения, 30 % трябвало да бъдат опростени. Съдът решил също така, че GfW ще трябва да поеме 80 % от съдебните такси. Аналогични споразумения за уреждане на задълженията са предложени от други съдилища и, като има предвид това, GfW вече не може да очаква, че другите лозарски предприятия и търговци ще се съгласят да се откажат от 90 % от оставащите задължения към тях. Освен това няколко лозарски предприятия и търговци тогава декларират, че ще изискат 100 % изплащане на оставащите 20 %.
(32)
§ 305a от Германския закон за несъстоятелността гласи, че извънсъдебното споразумение за избягване на уреждането на дългове се счита за неуспешно, когато дори един единствен кредитор реши да пристъпи към принудително изпълнение след началото на преговорите по извънсъдебното уреждане на спора.
(33)
По тази причина, противно на първоначалното си намерение, GfW вече не може да иска от лозарските предприятия и търговците да опростят каквато и да било част от задълженията му към тях. Вместо това, GfW подписва споразумение с WAK на 21 февруари 2001 г., в което се казва, че WAK е съгласен да покрие изцяло дефицита на GfW от 2000 г., като опрости 5 005 441,60 EUR от неговите задължения. През периода 1 януари 2001 г. - 31 декември 2001 г. няма да се начислява лихва по оставащия кредит. В споразумението се предвижда също така, че оставащите задължения към лозарските предприятия и търговците ще бъдат уредени изцяло. По този начин е осигурена гаранция за задълженията към WAK, чиято поредност не е променена, положението с дефицита е поправено, за момента производството по несъстоятелност е избягнато и GfW може да продължи да осъществява своята дейност.
(34)
През периода 1 ноември 2000 г. - 31 декември 2000 г. GfW извършва погасявания на заема от WAK в размер на 1 440 446,92 EUR. През периода 2001-2005 г. GfW продължава да функционира и извършва редовни погасявания по своя заем от WAK на обща стойност 3 728 969,40 EUR. Освен това през 2001 г. GfW извършва плащания на лихва към WAK в общ размер на 149 757,16 EUR.
(35)
Поради спад в оборота в обичайните сфери на дейност на GfW, както и недостатъчната капитализация, дружеството решава да преустанови цялата си дейност и да бъде ликвидирано до 31 декември 2004 г. Всички останали запаси от другите сфери на дейност са били продадени. Всички постъпления се използват за погасяване на задълженията към WAK. С купувача (частно лице) е договорено, че стойността на всички оставащи запаси съгласно инвентарния опис към 31 декември 2004 г. ще бъде прехвърлена на WAK в края на 2005 г. Стойността би била първоначалната покупна цена от 79 579,79 EUR.
(36)
В крайна сметка GfW е прекратено, считано от 1 юни 2005 г., и заличено от търговския регистър през 2006 г. Няма нито правоприемник, нито каквото и да било юридическо лице, от което помощта би могла да се възстанови.
(37)
До 31 декември 2005 г. са погасени 9 897 154,65 EUR от заема и са извършени плащания на лихви в размер на 793 994,99 EUR. След ликвидацията оставащите активи на GfW (87 079,79 EUR), останалите неуредени задължения към WAK в размер на около 313 000 EUR са обявени за невъзстановими и са отписани. Следователно частта от заема, която не е възстановена, възлиза общо на 5 318 441,60 EUR (първоначалното опрощаване на задълженията в размер на 5 005 441,60 EUR плюс неуредените задължения от 313 000 EUR след ликвидацията).
II.7. Характер и интензитет на помощта
(38)
Заемът от WAK за GfW в размер на 15 302 696,25 EUR е отпуснат на няколко вноски през 1999 г. за срок от 12-18 месеца:
(в EUR)
11.11.1999 г.
5 936 061,62
25.11.1999 г.
6 868 777,04
1.12.1999 г.
585 429,72
13.12.1999 г.
112 110,66
17.12.1999 г.
1 800 317,21
Общо
15 302 696,25
(39)
Начисляваните лихви са следните:
4-то тримесечие 1999 г.
3,28 %
1-во тримесечие на 2000 г.
3,51 %
2-ро тримесечие 2000 г.
4,15 %
3-то тримесечие 2000 г.
4,80 %
4-то тримесечие 2000 г.
5,15 %
2001
4,55 %-5,25 %
(40)
На 11 ноември 1999 доставчиците получават авансово плащане на 80 % от договорената цена. Освен това, в резултат на продължителното задържане на собствеността, предвидено за някои доставчици, което не се преустановява при преработка или смесване, част от запасите са използвани за обезпечаване на оставащите задължения в размер на 20 % към тези доставчици. Запасите са използвани също така като обезпечение за WAK. Поради запазването на правото на собственост обаче правата на WAK върху част от запасите са с по-заден ред до момента на погасяване на всички вземания. Следователно GfW и неговите кредитори, от които WAK е основният, носят по-значителен риск от колебания на цените.
(41)
По отпуснатия от WAK заем на GfW се плаща само ограничена лихва: от 11 ноември 1999 г. до 31 декември 1999 г. (в размер на 3,28 %), от 1 януари 2000 г. до 31 декември 2000 г. (3,51 % - 5,15 %) и от 1 януари 2001 г. до 31 декември 2001 г. (4,55 % - 5,25 %). След 31 декември 2001 г. не са начислявани повече лихви.
(42)
Като се има предвид рискът, поет от WAK с отпускането на парични средства на GfW, върху редовния лихвен процент е трябвало да бъде начислена значителна премия за риск. Тъй като към лихвения процент не е била добавена такава премия, следователно към момента на отпускане на заема има елемент на помощ. Този елемент на помощ може да се изчисли като разликата между начисления лихвен процент и пазарния лихвен процент плюс премията за риск, която е трябвало да бъде начислена.
(43)
Според Известието на Комисията относно метода за определяне на референтната ставка и размера на сконтовия процент (8), изменено от Известие на Комисията за техническа корекция на метода за определяне на референтния и сконтовия лихвен процент (9), приложимо през въпросния период, базисната референтна ставка за Германия е между 5,23 % и 6,33 %. По смисъла на известието определената референтна ставка е базисна ставка и може да бъде повишавана, при положение че има значителен риск (например едно предприятие е в лошо икономическо състояние или когато обикновено изискваната от банките гаранция не бъде предоставена). В тези случаи премията може да достигне до 400 базисни точки или повече, ако никоя частна банка не се съгласи да отпусне съответния заем.
(44)
Според Германия лихвените проценти, начислявани от германските банки през същия период за аналогични кредити, са между 5,25 % и 6,50 % (VR-Bank Südliche Wеinstrasse e.G.) и 5,40 % и 6 % (Die Kreissparkasse Bad Dürkheim).
II.8. Продължителност на мярката
(45)
Еднократна мярка.
II.9. Причини за откриване на официалната процедура по разследване
(46)
Комисията откри официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС поради подозрения, че съгласието за промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задълженията би могло да представлява държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС.
(47)
Въз основа на информацията, която е на разположение към момента на откриване на официалната процедура по разследване, Комисията по-специално разгледа дали съгласието за промяна в поредността на вземанията и опрощаването на задълженията са били направени в съответствие с критерия за частния кредитор.
(48)
Чрез него се преценява дали при същите пазарни условия един частен кредитор би действал или е действал по същия начин както публичния кредитор. По отношение на разглеждания случай GfW има задължения към частни кредитори в размер на 5,5 милиона EUR към 31 октомври 2000 г., но нито един от тях не е опростил задълженията към него. Докладът на независимия одитор показва, че има икономически смисъл в това WAK да се съгласи на промяна в поредността на вземанията и да опрости част от задълженията към него, но не обяснява защо нито един от другите кредитори не е бил готов от своя страна да опрости задълженията.
(49)
При откриването на официалната процедура по разследване Комисията стигна до заключението, че към момента на откриване на процедурата не би могло да се изключи, че промяната в поредността на вземанията и опрощаването на задълженията от страна на WAK (заема, отпуснат на GfW, и бъдещите лихвени плащания по този заем), не са извършени в съответствие с критерия за частния кредитор, тъй като изглеждат по-високи от абсолютно необходимото и прекомерно много облагодетелстват не само GfW, но също така и другите кредитори (основно лозарските предприятия и търговците), към които задълженията са били изплатени изцяло.
(50)
След това откритата официална процедура по разследване е разширена с оглед включване и отпускането на заема. По-специално съмнения са изразени по отношение на това дали отпускането на заема е направено при пазарни условия (не е начислена премия за риск) и с достатъчно обезпечение.
(51)
В разширената официална процедура по разследване отново е изразено съмнение по отношение на евентуална помощ за лозарските предприятия и търговци. Според наличната към дадения момент информация изглежда, че заплатената за гроздовата мъст цена е над пазарната, че целта на сделката е не да се увеличат до максимум печалбите, а да се подпомогне пазарът на вино и мъст, както и че предоставените гаранции на лозарските предприятия и търговци според договора за продажба са по-изгодни в сравнение с такива при нормални обстоятелства.
(52)
Съмнението относно цената е засилено от документи, предоставени от Германия след първото откриване на процедурата, които показаха колебания в цената на литър трапезно вино (без ДДС) през 1999 г. в района Райнланд-Пфалц от най-малко 0,26 EUR (октомври - ноември) до 0,30 EUR (юни - септември), 0,35 EUR (април) и най-много 1,10 EUR (февруари, юни, ноември, декември). Следователно минималната пазарна цена, която би могла да бъде постигната за трапезно вино към момента на отпускане на заема, е 0,26 EUR на литър.
(53)
По тази причина средната покупна цена от 0,38 EUR на литър изглежда над най-ниската пазарна цена около 0,26 EUR на литър.
III. ЖАЛБИ И ИНФОРМАЦИЯ ОТ ТРЕТИ СТРАНИ
(54)
Комисията получи информация, че горепосоченото опрощаване на задълженията е било финансирано със средства на WAK. Твърди се, че поради понижената капиталова база на WAK в качеството си на публичен орган, който финансира WAK, федералната провинция Райнланд-Пфалц е проучила възможността за капиталова инжекция, но в крайна сметка е решила да не го прави.
(55)
Комисията получи жалба с твърдения за наличието на държавна помощ в опрощаването на задължения от страна на WAK. Жалбоподателят заявява, че GfW е участвало в конкуренцията за продажба на винени дестилати и в резултат на опрощаването в полза на това дружество, конкурентите му ще имат значителни проблеми при продажбата на собствените си продукти. Жалбоподателят представи няколко статии от вестници с информация за опрощаването на задълженията от страна на WAK в полза на GfW.
(56)
Същият жалбоподател препраща така също писмо, което е получил от прокуратурата в Kaiserslautern (централна служба за икономически престъпления) в отговор на изпратено до тях негово писмо. В писмото от прокуратурата в Kaiserslautern се обобщава получената от жалбоподателя под формата на статии от вестници и твърдения информация, като жалбоподателят се уведомява, че въз основа на получената информация няма основания за откриване на досъдебно производство.
IV. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(57)
В рамките на официалните процедури по разследване Комисията не е получила каквито и да било становища.
(58)
Повторните писма от жалбоподателя след първоначалното откриване на процедурата не съдържат никакви нови факти или аргументи.
V. МНЕНИЕ НА ГЕРМАНИЯ
V.1. Елемент на помощ към момента на отпускане на заема
(59)
Германия е представила подробна информация за условията по отпуснатия от WAK заем на GfW, която е включена в описанието на мярката в раздел II.
(60)
В представените от нея становища Германия се съгласява, че лихвата, начислена от WAK по отпуснатия на GfW заем, е била по-ниска от пазарния процент. Германия признава, че разликата между пазарния процент и начисления лихвен процент представлява помощ за GfW по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(61)
Германия също предоставя доказателства, че GfW е ликвидирано и прекратено, считано от 1 юни 2005 г. Всички останали запаси от другите сфери на дейност са били продадени. Всички постъпления се използват за погасяване на задълженията към WAK. С купувача (частно лице) е договорено, че стойността на всички оставащи запаси съгласно инвентарния опис към 31 декември 2004 г. ще бъде прехвърлена на WAK в края на 2005 г. Стойността би била първоначалната покупна цена от 79 579,79 EUR. GfW е заличено от търговския регистър през 2006 г. и няма нито правоприемник, нито каквото и да било юридическо лице, от което да може да се възстанови помощта. Следователно, съгласно установената съдебна практика (10), според Германия каквото и да било възстановяване е невъзможно.
(62)
Германия уверява, че предоставеното от GfW запазване правото на собственост до погасяване на вземането, запазване на правото на собственост при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазването на правото на собственост до погасяване на всички вземания във връзка с продажбата на гроздова мъст е отговаряло на обичайната стопанска практика. Германия уверява също така, че приемането на гарантираните активи като обезпечение въпреки запазването на правото на собственост, какъвто е случаят с WAK при отпускането на заема на GfW, също отговаря на обичайната стопанска практика.
(63)
Освен това Германия твърди, че закупуването на гроздова мъст от GfW през есента на 1999 г. е било извършено по пазарна цена, тъй като 60 % от закупената мъст е била висококачествена мъст (с минимум 60 градуса по Oechsle), а не мъст за обикновено трапезно вино, както е допуснато при откриването на процедурата. Според Германия изискванията за качество на гроздовата мъст при производството на пенливо вино са по-високи от изискванията при трапезно вино (съответно минимум 60 и 44 градуса по Oechsle). Останалите 40 % от гроздовата мъст е била мъст за обикновено трапезно вино, закупена с цел извличане на полза от изгодните условия на превантивната дестилация.
(64)
В своето становище Германия подчертава, че пазарната концепция на GfW за 60 % от запасите включва закупуването на висококачествена мъст в големи количества и последващото ѝ преработване в еднородни партиди от базово вино за производството на пенливо вино в съответствие с изискванията на винарните за еднородност и качество. Базовото вино за производство на пенливо вино изисква ниско съдържание на SO2 и високо съдържание на плодови киселини. Това би могло да се постигне само ако гроздовата мъст се закупи през периода на есенните продажби и GfW само преработи мъстта в базово вино.
(65)
Според предоставената от Германия информация за пазара на базово вино за пенливо вино, базовата цена, плащана за един литър мъст с 60 градуса по Oechsle, е била 0,312 EUR на литър. За всеки допълнителен градус по Oechsle (до максимум 80 градуса по Oechsle) са заплащани по 0,005 EUR на литър. В съответствие с този принцип лозарските предприятия и търговците са получили заплащане за тяхната висококачествена гроздова мъст - 60 % от закупената мъст.
(66)
В този контекст Германия насочва вниманието към съответния пазар. Според нея пазарната цена за обикновено трапезно вино не може да се възприема като еталон за тези 60 % от запаса, тъй като съответният пазар за GfW не е пазарът на обикновено трапезно вино, а пазарът на по-висококачествено базово вино, което да се използва за производството на пенливо вино. Германия се позовава също така на теорията за заменяемост на търсенето, при която се изтъква, че два продукта не се търгуват на един и същ пазар, ако единият не може да бъде заместен от другия, дори цената на единия да се промени. В разглеждания случай специфичните изисквания към гроздовата мъст и базовото вино за производството на пенливо вино не позволяват заместването им с мъст за обикновено трапезно вино или трапезно вино, дори и цената на трапезното вино значително да намалее. Следователно понижението в цената на трапезното вино няма да окаже въздействие върху цената на гроздовата мъст за производството на пенливо вино, защото те не са взаимозаменяеми.
(67)
Според статистическите данни за вноса на Германската асоциация на лозарите (Deutscher Weinbauverband) за периода 1998-2001 г. внесеното бяло вино, което благодарение на високото си качество е подходящо за производството на пенливо вино, е било с пазарна цена от 0,38 EUR на литър, която е значително по-висока от цената 0,26 EUR на литър, посочвана за трапезно вино. В становището си Германия заключва, че съществуват два отделни пазара - един на обикновено трапезно вино и гроздова мъст за трапезно вино и друг пазар за висококачествено базово вино и висококачествена гроздова мъст за производството на пенливо вино.
(68)
Според Германия по тази причина следва да се заключи, че съответният пазар за виното, което не е изпратено за дестилация, е пазарът на висококачествено базово вино за производството на пенливо вино, на който достигнатите цени са много по-високи (0,38 EUR на литър), а не пазарната цена на обикновеното трапезно вино (0,26 EUR на литър). Поради това Германия твърди, че платената от GfW цена за гроздова мъст е отговаряла на пазарната цена на съответния пазар и е включвала нормален марж на печалбата.
(69)
В допълнение GfW е планирало да участва в програмите на ЕС за съхранение и дестилация (GfW преди това вече е предлагало такива услуги на лозарите). Съгласно програмата за съхранение се плащат по 0,06 EUR на литър за 20 % от запасите, които по-късно следва да бъдат продадени като базово вино за производството на пенливо вино. Съгласно програмата за дестилация са плащани 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър за 40 % от запасите, изпратени за дестилация.
(70)
Според становището на Германия е било възможно от тези дейности да се извлече полза, когато WAK е отпуснал заема на GfW. От една страна, GfW е възнамерявало да използва 40 % от закупената мъст за превантивна дестилация през декември 1999 г. при цена на дестилацията, която значително надвишава покупната (0,50 EUR - 0,55 EUR на литър). От друга страна, според прогнозите производителите на пенливо вино биха платили относително добри цени (между 0,36 EUR и 0,41 EUR на литър) за големи партиди еднородно базово вино с гарантирано качество. Германия твърди, че GfW би могло да постигне средни приходи от продажби в размер на 0,44 EUR - 0,46 EUR на литър, което е доста над средната стойност от 0,38 EUR на литър, заплатени на лозарските предприятия и търговци.
(71)
Планирането е базирано на следните допускания за целеви цени:
Обем
Цена/литър в EUR
Дестилация 0,50-0,55
40 %
0,50-0,55
Субсидия на ЕС за съхранение на вино/мъст (1 година): 0,06 EUR/l и последваща продажба като базово вино за производството на пенливо вино
20 %
0,435
Продажба като базово вино за производството на пенливо вино
40 %
0,375
(72)
На база на тези допускания е очаквана средна продажна цена от 0,44 EUR - 0,46 EUR на литър.
(73)
Горепосочената прогноза за продажби води до следното изчисление на печалбата:
Цена/литър в EUR
Покупна цена и преработка
0,37-0,38
Приход от продажба на базово вино за производството на пенливо вино, дестилация, субсидии за съхранение
0,44-0,46
Очаквана печалба
0,06-0,09
(74)
На базата на общ обем от около 44 милиона литра е очаквана обща печалба от около 2,64 милиона EUR и 3,96 милиона EUR.
(75)
Германия заявява също така, че пазарната цена на трапезното вино, посочена от Европейската комисия в решенията за откриване на процедурата (0,26 EUR на литър), е най-ниската котировка за ноември 1999 г. за трапезно вино. Пълната котировка за ноември 1999 г. е пазарна цена между 0,26 EUR и 0,56 EUR на литър. Освен това посоченият диапазон е пълният ценови диапазон за цялата 1999 г. За 2000 г. ценовият диапазон е между 0,20 EUR и 0,41 EUR на литър. Германия подчертава също така, че 60 % от гроздовата мъст, закупена от GfW, е била средно 81 градуса по Oechsle, което е много повече от изискването за трапезно вино - 44 градуса - и това, разбира се, е било отразено в цената, заплатена от GfW за гроздовата мъст.
V.2. Елемент на помощ към момента на промяна на поредността на вземанията в полза на частните кредитори и опрощаване на задълженията
(76)
Според Германия след изготвянето на междинен финансов отчет през ноември 2000 г. е установено, че GfW е изправено пред несъстоятелност. Тогава GfW има дефицит от около 6 милиона EUR, което е било потвърдено при изготвянето на годишния финансов отчет за 2000 г. Причината за дефицита е, че стойността на запасите, които все още са притежание на GfW, е намаляла вследствие на значителния рязък спад в пазарните цени, което означава, че GfW е могло да продаде своите запаси само на по-ниска цена от първоначално предвидената.
(77)
Според представената от Германия информация към 31 октомври 2000 г. GfW все още има задължения към WAK в размер на около 10 милиона EUR. WAK е получил като обезщетение гарантирани активи на GfW, оценени на 5,7 милиона EUR към дадения момент. Те са били обект на запазване правото на собственост от лозарските предприятия и търговците до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания, което според Германия би им осигурило привилегированост на вземанията в случай на несъстоятелност. Затова според Германия, ако е била открита процедура по несъстоятелност, GfW би трябвало да уреди плащането към лозарските предприятия и търговци на стойност от около 3,5 милиона EUR преди да могат да бъдат извършени плащания към който и да било друг кредитор.
(78)
С цел своевременно намиране на изход от тази ситуация на дефицит и избягване на откриването на процедура по несъстоятелност в съответствие с § 64 от закона за GmbH (стара версия) във връзка с § 19 от закона за несъстоятелността, са били необходими незабавни действия.
(79)
Германия отбелязва, че, като основен кредитор с обезпечение от по-заден ред, WAK е имал голям интерес да се избегне предстоящата несъстоятелност. Следователно той се е опитал да убеди лозарските предприятия и търговците да опростят част от задълженията към тях и на 4 декември 2000 г. се е договорил с GfW за следното:
-
съгласие за промяна в поредността на вземания в полза на другите кредитори в същия размер като дефицита, след като лозарските предприятия и търговците са се съгласили да опростят 90 % от оставащите задължения към тях,
-
опрощаване на задълженията, за които е договорена промяна в поредността, но само ако е необходимо.
(80)
Въпреки успешното начало на преговорите с по-голямата част от лозарските предприятия и търговците, които се съгласяват задълженията към тях да бъдат опростени, в крайна сметка GfW претърпява неуспех поради съгласуваните действия на някои от лозарските предприятия и търговци и техните адвокати. Те не желаели да опростят задълженията към тях поради по-благоприятното си положение по отношение на гаранциите в резултат на запазеното си право на собственост до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазеното си право на собственост до погасяване на всички вземания, и подали жалби. Тези жалби са разгледани от съда, откъдето са предложени споразумения за уреждане на задълженията. Според споразуменията GfW трябвало да плати 70 % от оставащите задължения, 30 % трябвало да бъдат опростени. Съдът решил също така, че GfW ще трябва да поеме 80 % от съдебните такси. Подобни споразумения за уреждане на задължения били предложени и от други съдилища. Предвид това за GfW повече не било възможно да очаква, че лозарските предприятия и търговците ще се съгласят да опростят 90 % от оставащите задължения към тях. Освен това няколко лозарски предприятия и търговци тогава декларират, че ще изискат 100 % изплащане на оставащите 20 %. Фактът, че 1 700 от 2 700 лозарски предприятия и търговци вече били заявили, че биха опростили част от задълженията към тях, вече няма значение, тъй като § 305a от германския закон за несъстоятелността гласи, че извънсъдебното споразумение за избягване на производство по несъстоятелност се счита за неуспешно, когато дори един единствен кредитор реши да пристъпи към принудително изпълнение след започването на преговори за извънсъдебно уреждане на спора.
(81)
По тази причина на 21 февруари 2001 г. WAK се съгласява с GfW да покрие дефицита от 2000 г. като опрости 5 005 441,60 EUR от задълженията към него, като не се начислява лихва върху оставащия дълг за периода 1 януари 2001-31 декември 2001 г. и като бъдат изцяло уредени задълженията към лозарските предприятия и търговците. Така е гарантирано обезпечението на задълженията, за които не е договорена промяна на поредността. Дефицитът на GfW е отстранен, производството по несъстоятелност е избягнато и GfW е можело да продължи да функционира.
(82)
Германия твърди, че и промяната на поредността на вземанията, и опрощаването на задълженията отговарят на критерия за частния кредитор. В подкрепа на това твърдение Германия се позовава на съответната съдебна практика.
(83)
Опрощаване на част от задълженията може да е необходимо, за да се увеличи действително възстановената сума (11). Един частен кредитор би действал по такъв начин, че да сведе своите загуби до минимум. Ако дадено задължение не е било гарантирано в достатъчна степен, споразумението за отлагане на погасяването би увеличило шансовете за погасяване без загуби, тъй като длъжникът ще има възможност да преодолее кризата и да подобри положението си (12). В решението си по делото HAMSA Първоинстанционният съд отхвърля дотогавашната практика на Комисията да изисква равен дял опрощаване на задълженията за частни и публични кредитори по отношение на дела им от дълга. Вместо това съдът установява, че критерият за частния кредитор може да се прилага така също, когато опрощаването е асиметрично при различните кредитори. Първоинстанционният съд подчертава, че решаващ е статутът на кредитора като притежател на обезпечено, привилегировано или обикновено вземане, т.е. редът на гаранциите на различните кредитори. Първоинстанционният съд установява, че публичен кредитор действа като частен кредитор, когато решава да опрости част от задълженията към него на база на задълбочена и мотивирана оценка на това колко би могъл да възстанови, на база на риска от ликвидация и също на шанса фирмата да възстанови своята жизнеспособност (13). Последно Германия се позовава на решението на Комисията по делото Huta Cynku, в което Комисията реши, че не съществува предимство и, следователно, държавна помощ, когато преструктурирането би довело да по-големи постъпления от ликвидацията (14).
(84)
На тази база Германия твърди, че с оглед на положението на WAK на основен кредитор и на по-задния ред на неговите гаранции в сравнение с лозарските предприятия и търговците, както съгласието за промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори, така и опрощаването на задълженията е било в съответствие с критерия за частния кредитор и не представлява държавна помощ. В случай на производство по несъстоятелност WAK би изгубил най-малко същата, а най-вероятно значително по-голяма сума от оставащото към него задължение.
(85)
WAK би могъл да има пълни гарантирани права върху оставащите запаси и би могъл да обезпечи по-голямо погасяване на оставащите задължения към него от погасяването в случай на несъстоятелност само ако избегне несъстоятелността на GfW и уреди оставащите задължения към лозарските предприятия и търговци.
(86)
От гледна точка на положението преди операцията, поведението на WAK според Германия е било правилно, особено предвид факта, че е успял да си осигури по-голямо погасяване, като е преобразувал по-задния ред на своето обезпечение в гаранция от първи ред и е избегнал предстоящата несъстоятелност на GfW. Според Германия в такава ситуация всяка частна банка би действала по същия начин.
(87)
Според германските органи резултатът от предварителната оценка на финансовите отчети на GfW би бил, че чрез запазването на GfW, WAK би могъл да получи погасяване на задължения в размер на 5 112 918,81 милиона EUR. От друга страна, ако GfW е започнало процедура по несъстоятелност, WAK би могъл единствено да получи погасяване на задължения в размер най-много на 2,4 милиона EUR. Това означава разлика от най-малко 2,7 милиона EUR.
(88)
Това се потвърждава от доклад от 3 февруари 2003 г., изготвен от независим одитор (15), поръчан от WAK и представен от германските органи. В доклада се стига до заключението, че е обосновано от икономическа гледна точка WAK да се съгласи с промяна на поредността на своите вземания в полза на другите кредитори, да опрости част от тези задължения в горепосочения размер и да опрости бъдещи плащания на лихви. Представените от Германия причини за тези заключения са както следва:
-
Ако WAK не беше променил поредността в полза на другите кредитори и опростил задълженията към него и лихвените плащания, GfW е трябвало да подаде заявление за обявяване в несъстоятелност и би било ликвидирано. Задълженията към WAK би трябвало да бъдат покрити от продажбата на запасите на GfW.
-
Ако дружеството е било ликвидирано, стойността на запасите на GfW би спаднала. Действителните постъпления от продажбата на запасите би била само около 50 % - 70 % от балансовата стойност. Следователно, при отчитане на гарантираните права, постъпленията биха възлезли на сума между 1,84 милиона EUR и 2,4 милиона EUR.
-
Производството по несъстоятелност е скъпоструващо.
-
Германският закон за несъстоятелността („InsO“) предвижда право на отделяне на продукти със запазено право на собственост от масата на несъстоятелността; изборът между изпълнението на договора и отделянето на активи обаче се определя от синдика (параграф 103 от InsO). Отделянето на активи е възможно само ако синдикът откаже да изпълни договор като в този случай кредиторът може да се оттегли от договора и да поиска отделяне на активите, а има право и на обезщетение за неизпълнението на договора. Авансовите плащания могат да бъдат приспаднати. В замяна на това GfW може да поиска възстановяване на вече извършените плащания, които могат да бъдат прихванати от обезщетението за неизпълнение на договора.
-
Обратно, след като WAK се съгласи да промени поредността на част от задълженията към него, от юридическа гледна точка е възможно GfW да избегне производството по несъстоятелност и, след като опрости част от задълженията и лихвените плащания, неуредените задължения към WAK да са в размер на 5,15 милиона EUR, които може да се очаква, че ще бъдат възстановени в резултат на факта, че GfW ще продължи да функционира.
-
Отбелязва се също така, че ако е било открито производство по несъстоятелност, погасяването по заема от 1 440 476,92 EUR, направено от GfW към WAK през периода 1 ноември - 31 декември 2000 г. би било оспорено от GfW съгласно правилата за несъстоятелност. Това би довело до задължаването на WAK да погаси тези средства.
(89)
Германия подчертава, че предварителната оценка показва, че вариантът с промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаване е по-обоснован от икономическа гледна точка, тъй като получената сума чрез избягване на несъстоятелността на GfW е 4 670 517,65 EUR, т.е. по-голяма от максимума от 2,4 милиона EUR, който би могъл да бъде обезпечен при производството по несъстоятелност.
(90)
Германия стига до заключението, че тъй като промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задълженията са били извършени в съответствие с критерия за частния кредитор, не е имало помощ за лозарските предприятия и търговците към момента на промяната на поредността и опрощаването на задълженията от страна на WAK.
VI. ОЦЕНЯВАНЕ НА ПОМОЩТА
VI.1. Обща организация на пазара
(91)
До влизането в сила на Регламент (ЕО) № 479/2008 на Съвета от 29 април 2008 г. относно общата организация на пазара на вино (16) лозарството и винарството са уреждани с Регламент (ЕО) № 1493/1999. Член 71 от Регламент (ЕО) № 1493/1999 гласи, че членове 87, 88 и 89 от Договора (сега членове 107, 108 и 109 от ДФЕС) се прилагат за производството и търговията с продуктите, обхванати от него. Преди 31 юли 2000 г. лозарството и винопреработването бяха уредени чрез Регламент (ЕИО) № 822/87. Член 76 от Регламент (ЕИО) № 822/87 гласи, че членове 92, 93 и 94 от Договора (сега членове 107, 108 и 109 от ДФЕС) се прилагат за производството и търговията с продуктите, посочени в член 1 от регламента. Следователно въпросните мерки следва да бъдат разгледани в светлината на правилата за държавни помощи.
VI.2. Наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(92)
Според член 107, параграф 1 от ДФЕС всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е забранена.
(93)
WAK е публичноправно дружество и се финансира отчасти със средства от федерална провинция Райнланд-Пфалц и отчасти от парафискални такси. Следователно мярката се финансира от ресурси на държава членка.
(94)
Помощта за дадено предприятие засяга търговията между държавите членки, когато въпросното предприятие функционира на пазар, отворен за търговия в рамките на Съюза (17). Търговията със земеделски продукти в рамките на Съюза е значителна. Следователно настоящата помощ може да засегне търговията между държавите членки (18).
(95)
Съдът е постановил, че за да се определи дали дадена държавна мярка представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, е необходимо също така да се установи дали предприятието получател извлича икономическо предимство, което не би получило при нормални пазарни условия (19), и/или дали мярката е дала възможност на предприятието да избегне поемането на разходи, които нормално би трябвало да заплати от своите собствени финансови ресурси (20). Това действително би било достатъчен признак за евентуално нарушение на конкуренцията (21).
VI.2.1. Наличие на помощ за Gesellschaft für Weinabsatz (GfW)
VI.2.1.а. Отпускането на заем от WAK
(96)
Заемът в размер на 15 302 696,25 EUR е отпуснат от WAK през есента на 1999 г. За срока на заема на GfW е начислена лихва в размер между 3,28 % и 5,25 %. Не е начислена премия за риск. Референтният процент за Германия през този период е между 5,23 % и 6,33 %.
(97)
Германия е съгласна със становището на Комисията, че отпускането на заема не е било по пазарни условия. Ако заемът е бил отпуснат при пазарни условия, би била начислена по-висока базова ставка и би била добавена премия за риск, като се има предвид ограничената гаранция, която обезпечението по заема предлага.
(98)
Може да се заключи, че отпуснатият заем на GfW съдържа елемент на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като GfW е извлякло икономическо предимство, което не би получило при нормални пазарни условия. Елементът на помощ се изчислява като разликата между начислената лихва и референтната ставка плюс подходяща премия за риск.
(99)
Евентуално предаване на помощ на правоприемници
(100)
Според Германия GfW е ликвидирано и прекратено, считано от 1 юни 2005 г. Всички останали запаси от другите сфери на дейност са били продадени. Всички постъпления се използват за погасяване на задълженията към WAK. С купувача (частно лице) е договорено, че стойността на всички оставащи запаси съгласно инвентарния опис към 31 декември 2004 г. ще бъде прехвърлена на WAK в края на 2005 г. Стойността би била първоначалната покупна цена от 79 579,79 EUR. GfW е заличено от търговския регистър през 2006 г. и няма нито правоприемник, нито каквото и да било юридическо лице, от което да може да се възстанови помощта. Следователно, съгласно установената съдебна практика (22), според Германия каквото и да било възстановяване е невъзможно.
(101)
Тъй като останалите активи на GfW са разпродадени, лицето, което ги е закупило, не е имало възможност да се възползва от помощта, отпусната на GfW. Въпреки това, тъй като лицето е заплатило първоначалната покупна цена и пазарът е претърпял рязък спад през изминалите години, ясно е, че заплатената от купувача цена е била най-малко пазарната цена. Следователно Комисията стига до заключението, че на купувача на оставащите запаси на GfW не е прехвърлена помощ. В същото време GfW повече не съществува и следователно няма помощ за възстановяване.
VI.2.1.б. Промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задължения от страна на WAK
(102)
Промяната на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задължения и на лихвени плащания са финансирани от собствени ресурси на WAK и съответен заем, изтеглен от WAK и следователно следва да се считат за финансирани с ресурси на държава членка.
(103)
С цел да се установи дали промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задължения и лихвени плащания представлява държавна помощ за GfW по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, е необходимо да се установи дали GfW извлича икономическо предимство, което не би получило при нормални пазарни условия и/или дали мярката е дала възможност на GfW да избегне поемането на разходи, които нормално би трябвало да заплати от собствените си финансови ресурси. Тази преценка трябва да се направи на база на критерия за частния кредитор. Чрез него се преценява дали при същите пазарни условия един частен кредитор би действал или е действал по същия начин както публичния кредитор.
(104)
Според установената съдебна практика може да е необходимо опрощаване на част от задължението, за да може да се увеличи действително възстановената сума. Един частен кредитор би действал по такъв начин, че да сведе своите загуби до минимум (23). Ако дадено задължение не е било гарантирано в достатъчна степен, споразумението за отлагане на погасяването би увеличило шансовете за погасяване без загуби, тъй като длъжникът ще има възможност да преодолее кризата и да подобри положението си (24).
(105)
В решението си по делото HAMSA (25) Първоинстанционният съд отхвърля дотогавашната практика на Комисията да изисква равен дял опрощаване на задълженията за частни и публични кредитори по отношение на дела им от дълга. Вместо това съдът установява, че критерият за частния кредитор може да се прилага така също, когато опрощаването е асиметрично при различните кредитори. Параграфи 168 и 169 от решението гласят:
„(168)
Когато една фирма, изправена пред значително влошаване на нейното финансово състояние, предложи на своите кредитори споразумение или поредица от споразумения за уреждане на дълга с оглед подобряване на положението ѝ и избягване на ликвидация, всеки от кредиторите трябва да вземе решение с оглед на предложената му сума в рамките на споменатото споразумение, от една страна, и сумата, която очаква, че ще може да си възстанови след евентуалната ликвидация на фирмата, от друга страна. Върху избора му влияят множество фактори, включително дали задълженията към кредитора са обезпечени, привилегировани или обикновени, характера и степента на всяка гаранция, която може да притежава, преценката му за шансовете фирмата да възстанови своята жизнеспособност, както и сумата, която би получил в случай на ликвидация. Ако се окаже, например, че при ликвидация на фирмата стойността при реализация на активите ѝ би стигнала само за покриване на ипотеката и привилегированите задължения, обикновените задължения не биха имали стойност. В такъв случай приемането от един обикновен кредитор на анулиране на голяма част от задължението към него всъщност няма да бъде на загуба.
(169)
Следва, че ако няма информация за факторите, които определят съответните стойности на вариантите, предложени на кредиторите, фактът, че има явни разлики между дяловете, които различните кредитори са отписали, сам по себе си не обяснява причините, които са ги накарали да приемат предложеното опрощаване на дългове.“
(106)
Освен това по делото HAMSA (26) Първоинстанционният съд установи, че публичният кредитор действа като частен кредитор, когато решава да опрости част от задълженията към него на база подробна и мотивирана преценка на това колко би могъл да възстанови, какъв е рискът от ликвидация и какви са шансовете фирмата да възстанови своята жизнеспособност. Последно, в решението на Комисията по случая Huta Cynku (27) Комисията реши, че няма предимство - а оттам и държавна помощ - когато преструктурирането би осигурило по-големи постъпления, отколкото ликвидацията.
(107)
По отношение на цитираната по-горе съдебна практика, когато се преценява дали частният кредитор би действал или е действал по същия начин като WAK, е необходимо да се разгледат вариантите за WAK, когато е достигнато заключението, че GfW е изправено пред несъстоятелност, и какви биха били икономическите последици от тези варианти. Второ, необходимо е също така да се направи същата преценка за лозарските предприятия и търговците и после да се определи дали ситуацията, пред която е изправен WAK, може да бъде съпоставена и оценена на база на действията на лозарските предприятия и търговците.
(108)
След като е уведомен, че GfW е заплашено от несъстоятелност, WAK има два варианта. Той е могъл или да допусне откриването на производство по несъстоятелност, или да се опита да избегне това, като постигне споразумение с GfW, което да даде възможност на GfW да продължи да функционира. Въз основа на представената от Германия информация, подкрепена от изготвения от независим одитор доклад от 3 февруари 2003 г. (вж. съображение 88), според Германия икономическите последици от тези две решения са следните. Предварително, в случай на производство по несъстоятелност, WAK би могъл да очаква да си възстанови максимум 2,4 милиона EUR от задълженията към него. Ако WAK подпише споразумение с GfW, чрез което да опрости част от задълженията към него и по този начин да даде възможност на GfW да продължи на функционира, WAK предварително би могъл да очаква да възстанови около 5,1 милиона EUR от задълженията към него. Това означава разлика от 2,7 милиона EUR в полза на предоставянето на възможност на GfW да избегне производството по несъстоятелност. Дали лозарските предприятия и търговците са били склонни да направят същото, е имало съвсем слабо въздействие върху изчисленията на възстановяването, но не е могло да промени резултатите от съпоставянето на двата алтернативни варианта.
(109)
Прогнозата за сумата на възстановяването в случай на несъстоятелност в размер на 2,4 милиона EUR в доклада се базира на допускането на Германия, че задълженията към лозарските предприятия и търговците в размер на 4,4 милиона EUR би трябвало да бъдат уредени преди това към WAK. Въпреки това, според Европейската комисия, германският закон за несъстоятелността гласи, че само дългът към лозарските предприятия и търговците със запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания би трябвало да бъде уреден преди дълговете към WAK. Останалите дългове би трябвало да са от същия ред като дълга към WAK. Собствените изчисления на Европейската комисия показват обаче, че дори в случай, че дълговете към WAK и към лозарските предприятия и търговците са от един и същи ред, WAK би могъл да очаква да възстанови най-много 4,7 милиона EUR в случай на несъстоятелност (на база на максимално общо възстановяване от 6,8 милиона EUR в случай на несъстоятелност WAK и лозарските предприятия биха получили погасяване пропорционално на дълговете към тях - 10 милиона EUR и 4,4 милиона EUR съответно за WAK и за лозарските предприятия и търговците). Следователно може да се заключи, че предварително по-благоприятният вариант за WAK би бил да даде възможност на GfW да избегне несъстоятелността.
(110)
Изчислението при лозарските предприятия и търговците, от друга страна, е съвсем различно. Първо, те вече са получили 80 % от плащането за доставените от тях стоки. Второ, според предложението от GfW те биха получили само 10 % от все още дължимите им 20 %. Всъщност това означава, че те биха получили допълнително 2 % от договорената покупна цена, ако подпишат споразумението. Това, разбира се, е по-малко отколкото биха могли да очакват при производство по несъстоятелност, независимо от реда на техните гаранции (запазване на правото на собственост до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания). Те биха могли средно да очакват да получат 48 % от оставащите задължения към тях (2,1 милиона EUR от общо дължимите им 4,4 милиона EUR). Затова не е изненада, че някои от лозарските предприятия и търговци са отказали предложението на GfW. Трето, трябва да е било очевидно, че би било в интерес на WAK да опрости част от задълженията към него и да избегне несъстоятелността, дори лозарските предприятия и търговците да не направят това, което отново би дало възможност на лозарските предприятия и търговците да получат по-голям дял от оставащите задължения към тях от предложените 10 %. Четвърто, няколко от тях вече са били дали GfW на съд и той е отсъдил в тяхна полза, като е задължил GfW да уреди 80 % от оставащите задължения.
(111)
Може да се заключи, че въпреки факта, че лозарските предприятия, търговците и WAK всички са кредитори на GfW, вариантите и резултатите от тези варианти за WAK и за лозарските предприятия и търговците са били толкова различни, че въобще не са съпоставими. Фактът, че лозарските предприятия и търговците са избрали да не опростят задълженията към тях не трябва да се разглежда като отрицателен, когато се анализира дали WAK е действал в съответствие с критерия за частния кредитор.
(112)
Като прецени един спрямо друг различните варианти за WAK, Комисията стигна до заключението, че частичното съгласие за промяна на поредността на вземанията и за опрощаване на задълженията от 4 декември 2000 г. и 21 февруари 2001 г. в общ размер на 5 005 441,60 EUR и опрощаването на лихвени плащания, считано от 31 декември 2000 г. е било най-благоприятният вариант за WAK и, следователно, отговаря на критерия за частния кредитор. Промяната на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задълженията означават отсрочване на дълга, което е по-изгодно за кредитора в сравнение с ликвидацията. В съответствие с установената съдебна практика (28) публичният кредитор трябва да намери баланса между предимствата, свързани с получаването на предложената сума по плана за преструктуриране и сумата, която би могъл да възстанови чрез ликвидацията на фирмата. Следователно GfW не е получило никакво предимство, което не би получило при нормални пазарни условия и следователно на GfW не е отпусната държавна помощ в резултат на решението на WAK да промени поредността на вземанията си и опрости част от задълженията към него.
(113)
При откриването на процедурите са изразени съмнения дали WAK е ограничил промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задълженията до необходимия минимум. Според становището на Германия обаче WAK е опростил необходимия дял от задълженията към него, за да се покрие дефицита на GfW за 2000 г., което е било необходимо според германския закон за несъстоятелността (вж. съображение 25), за да се избегне производство по несъстоятелност и да се даде възможност на GfW да продължи да функционира. В първия договор (подписан на 4 декември 2000 г.) между GfW и WAK, за да избегне несъстоятелността на GfW, WAK се договаря с GfW да промени поредността на вземания в същия размер, какъвто е дефицита на GfW, след като лозарските предприятия и търговците се съгласят да опростят 90 % от оставащите задължения към тях и, ако е необходимо, да опрости сумата на задълженията, чиято поредност се е съгласил да промени (вж. съображения 79 и 80). Причината опрощаването да е в по-голям размер от първоначално очакваното е, че въпреки усилията на WAK и GfW да убедят лозарските предприятия и търговците да дадат своя принос като подпомогнат GfW да избегне несъстоятелността (вж. съображение 79 и 80 от становището на Германия), решението на лозарските предприятия и на търговците е да не опростят никаква част от задълженията към тях поради причините, посочени в съображение 110 по-горе. Както е посочено в съображение 108, решението на лозарските предприятия и на търговците да не опростят никаква част от оставащите задължения към тях е оказало само ограничено въздействие върху икономическата оценка на WAK и не е променило резултата от тази оценка: че от икономическа гледна точка за WAK е било по-изгодно да даде възможност на GfW да избегне производството по несъстоятелност.
(114)
По тази причина Комисията стигна до заключението, че частичното променяне на поредността на вземанията и опрощаване на задълженията от страна на WAK е било най-благоприятният вариант за WAK и, следователно, отговаря на принципа на частния кредитор и не следва да се счита за държавна помощ за GfW по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
VI.2.2. Наличие на помощ за лозарските предприятия и търговците
(115)
При откриването и последващото разширяване на официалната процедура по разследване бяха повдигнати въпроси относно евентуална помощ за лозарските предприятия и търговците. Първо, редът на гаранциите на лозарските предприятия и търговците, предоставени от GfW към момента на закупуване, изглежда относително преден и са изразени съмнения дали предоставеният ред на гаранциите действително е в съответствие с нормалната стопанска практика. Второ, по преценки платената цена за закупената гроздова мъст е била над пазарната цена. Трето, решението на лозарските предприятия и търговците да не опростят никакви задължения към тях, когато GfW е изправено пред несъстоятелност, е поставено под съмнение заедно с решението на WAK да промени поредността на и след това да опрости част от задълженията към него, макар че лозарските предприятия и търговците са решили да не опростят 90 % от оставащите задължения към тях (20 % от стойността на запасите).
VI.2.2.а. Ред на предоставената гаранция към момента на закупуване на гроздовата мъст
(116)
В становището си Германия е предоставила уверения, че запазването на правото на собственост до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания, предоставено на различните лозарски предприятия и търговци във връзка със закупуването на мъст, всъщност е било в съответствие с нормалната стопанска практика. Това означава, че, макар че е предоставило на лозарските предприятия и на търговците гаранция от относително преден ред, особено на тези със запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания, това е било в съответствие с нормалната стопанска практика и не е било по-различно отколкото ако са сключили сделка с частен купувач.
(117)
Комисията се позовава на препоръките (29), представени от Федерацията на германските винарни и търговци на дребно на вино от Трир, Федерацията на германските търговци на вино от Майнц и Германската асоциация на лозарите от Бон (Der Bundesverband der Deutschen Weinkellereien und des Weinfachhandels e.V., Trier, der Bundesverband der Deutschen Weinkommissionäre e.V., Mainz und der Deutsche Weinbauverband e.V., Bonn) на федералната служба за защита на конкуренцията в съответствие с § 22 ал. 3 т. 2 от Закона срещу ограничаването на конкуренцията (30). Първата версия на препоръките е внесена през 1990 г., а настоящата версия - през 2005 г. Според тези препоръки е ясно, че в случаи, в които в момента на прехвърляне на стоката не е платена цялата покупна цена, продавачът следва да запази правото си на собственост до заплащането на цялата цена. Редът на гаранциите, предоставени на лозарските предприятия и търговците в разглеждания случай предоставя различни степени на сигурност. Само тези със запазено право на собственост до погасяване на всички вземания са имали пълна гаранция за плащане. Това означава, че редът на гаранцията за лозарските предприятия и търговците като цяло не е бил толкова преден, както гласят горепосочените препоръки. Следователно Комисията приема, по отношение на препоръките и действително предоставения ред на гаранциите, уверенията на Германия, че е нормална стопанска практика да се предоставя такъв ред на гаранциите, какъвто е предоставен на лозарските предприятия и на търговците в този случай, както и че предоставеният ред на гаранциите не е бил по-преден отколкото при нормален договор между двама частни контрагенти и, следователно, не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
V.I.2.2.б. Заплатената цена за закупената мъст към момента на закупуването ѝ
(118)
При откриването на процедурите е определено, че заплатената от GfW цена за закупената мъст е над пазарната цена. Използваната пазарна цена за трапезно вино е била 0,26 EUR на литър, като тази цена е посочена като референтна. В становището си Германия е предоставила подробна информация относно стопанската стратегия на GfW, която показва, че пазарът на обикновено трапезно вино не е съответният пазар и че стратегията на GfW е имала три цели. Първо, да закупи гроздова мъст за трапезно вино, с която да участва в програмата на ЕС за дестилация (40 % от запасите). Второ, да закупи висококачествена мъст с намерението да я продаде на пазара на висококачествено базово вино за производството на пенливо вино (60 % от запасите). Трето, да участва в програмата на ЕС за съхранение с 20 % от запасите преди да бъдат продадени за производството на пенливо вино. Когато прави анализ дали два продукта принадлежат към един и същ пазар, Комисията използва Известие на Комисията относно определянето на съответния пазар по смисъла на общностното право в областта на конкуренцията (31). Според точка 7 от известието „съответният продуктов пазар обхваща всички продукти и/или услуги, които се считат за взаимозаменяеми или заместващи от потребителя поради характеристиките на продуктите, техните цени и целта на тяхната определена употреба.“
(119)
Пазарът на гроздовата мъст, която е била закупена с цел възползване от програмата на ЕС за дестилация, разбира се, е пазарът на обикновено трапезно вино. Съответната цена обаче трябва да бъде цената, която е платена за виното, изпратено за дестилация.
(120)
Както всички традиционни интервенционни мерки на селскостопанските пазари, основната цел на превантивната дестилация на вино в съответствие с член 38 от Регламент (ЕИО) № 822/87 е да ликвидира прекомерното предлагане на пазара на вино и следователно цената на тази доброволна дестилация е трябвало да бъде достатъчно висока, за да стимулира производителите да изпращат вино за дестилация. Действителната годишна цена на мярката за дестилация е била определена от Съвета на 65 % от т. нар. ориентировъчна цена.
(121)
Самата ориентировъчна цена е определяна от Съвета веднъж годишно, като изрично е фиксирана в такъв размер, че да подпомага пазара. По тази причина очевидно е трябвало да бъде определена на достатъчно високо равнище. Регламент (ЕО) № 1676/1999 на Съвета от 19 юли 1999 г. за определяне на ориентировъчната цена за вино за 1999/2000 винарска година (32) определя ориентировъчните цени за различните категории вино. Цената за категория AII (бяло трапезно вино от лозови сортове от типа на Sylvaner или Müller-Thurgau) е определена на 82,81 EUR на хектолитър, а за категория AIII (бяло трапезно вино от лозови сортове от типа на Riesling) - на 94,57 EUR на хектолитър. Според приложение III към Регламент (ЕО) № 1681/1999 на Комисията от 26 юли 1999 г. за определяне на изкупните цени, помощите и някои други суми, приложими за 1999/2000 винарска година към интервенционните мерки в сектора на виното (33), точната сума, заплащана за дестилация, е зависела от алкохолния градус на предоставеното вино, защото цената за превантивна дестилация (65 % от ориентировъчната цена) през тази година е изчислявана от Комисията не на база хектолитър, а на база алкохолен градус на хектолитър.
(122)
Основната роля на Комисията по отношение на дестилацията на вино е да прецени действителната пазарна ситуация и в съответствие с това да фиксира количествата, допускани всяка година за превантивна дестилация във всяка държава членка. Регламент (ЕО) № 2367/1999 на Комисията от 5 ноември 1999 г. за въвеждане на превантивна дестилация, както е предвидено в член 38 от Регламент (ЕИО) № 822/87 на Съвета за 1999/2000 винарска година (34), определя 148 000 хектолитра за германския пазар за 1999/2000 винарска година. Регламент (ЕО) № 546/2000 на Комисията от 14 март 2000 г. (35) за изменение на Регламент (ЕО) № 2367/1999 увеличава количеството на 468 000 хектолитра. Регламент (ЕО) № 2367/1999 ограничава количеството вино, изпращано за дестилация, на 40 % от производството. Според записите на Комисията германските производители са дестилирали около 400 000 хектолитра по тази схема.
(123)
Според Германия цената, заплащана за изпращаното за дестилация вино, е била 0,50-0,55 EUR на литър. Въз основа на горепосочения метод за изчисление Комисията счита, че посочената от Германия цена е реалистична.
(124)
Комисията стига до заключението, че поради пазарната интервенция на ЕС по отношение на значителна част от виното са били създадени два отделни пазара. Първият, на който референтната цена е била цената, заплащана за изпращаното за дестилация вино - в този случай 0,50-0,55 EUR на литър - и вторият, на който референтната цена е пазарната. Следователно цената от 0,26 EUR на литър, посочена в решението за откриване на процедурата, не може да се разглежда като съответна референтна цена за гроздовата мъст, която е закупена, за да бъде изпратена за дестилация.
(125)
С цел да се определи съответният пазар за гроздовата мъст, закупена за преработване в базово вино за производството на пенливо вино, е необходимо първо да се прецени дали съществуват отделни пазари за вино и дали закупената от GfW мъст се числи към пазара на трапезно вино или не. Ще трябва също така да се определи дали виното с по-високо качество би могло да достигне по-високи цени. В своите статистически данни Комисията винаги се позовава на различни цени, в зависимост от качеството на виното. Според щатните експерти по виното на Комисията цената на виното не е една и съща за всяка партида и наличните статистически данни за виното дават само средни цени за различните качества вино. Действителната цена се влияе от няколко елемента. Основните елементи са качеството, отлежаването, репутацията, търсенето и алкохолният градус/градуси по Oechsle. Градусът по Oechsle указва зрелостта и количеството захар в гроздето. Той е важен, тъй като определя крайния естествен алкохолен градус на дадено вино. Според Deutsches Weininstitut (Германския институт по виното) производството на пенливо вино изисква висок градус на алкохолно съдържание в базовото вино (36).
(126)
Това подкрепя твърденията на Германия, че градусът по Oechsle в гроздовата мъст трябва да е по-висок, когато крайният продукт ще бъде пенливо вино, отколкото ако това ще е трапезно вино, както и че трябва да се плаща премия за мъст с по-висок градус по Oechsle. Следователно Комисията приема аргументите на Германия, че съществуват отделни пазари и че цената действително е трябвало да бъде по-висока за гроздовата мъст, която ще се използва за производството на пенливо вино, отколкото за мъст, използвана за производството на трапезно вино. В резултат на това Комисията приема също така, че заплатената от GfW цена към момента на покупката не може да се съпоставя с цената за трапезно вино - 0,26 EUR на литър - което е направено в решението за откриване на процедурата.
(127)
Освен това Германия предоставя информация по отношение на цената, която може да бъде достигната на съответния пазар - пазара на висококачествена мъст, която се използва за производството на пенливо вино. Според тази информация на пазара на базово вино за производство на пенливо вино основната цена, заплащана за един литър мъст с 60 градуса по Oechsle, е била 0,312 EUR на литър. За всеки допълнителен градус по Oechsle (до максимум 80 градуса по Oechsle) са заплащани по 0,005 EUR на литър. В съответствие с този принцип лозарските предприятия и търговците са получили заплащане за тяхната висококачествена гроздова мъст - 60 % от закупената мъст. Също така, според предоставените от Германия статистически данни на Германската асоциация на лозарите (Deutscher Weinbauverband) за вноса през периода 1998-2001 г., пазарната цена на внесеното наливно бяло вино, което поради високото си качество е подходящо за производството на пенливо вино, е била 0,38 EUR на литър.
(128)
Комисията е склонна да приеме аргументите на Германия за съответна пазарна цена от около 0,38 EUR на литър, като се базира на информацията, предоставена от щатните ѝ експерти по виното във връзка с методиката за определяне на цената на виното, горепосочената информация от Deutsches Weininstitut и изчислението на печалбата в бизнес плана на GfW.
(129)
Бизнес планът на GfW, представен от Германия, показва, че към момента на закупуване на гроздовата мъст GfW е очаквало, че ще може да изпрати 40 % от запасите за превантивна дестилация при цена от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър, да продаде 60 % от запасите на цена от 0,375 EUR на литър, по отношение на 20 % от запаса те са очаквали да получат допълнителна субсидия от ЕС за съхранение на вино по 0,06 EUR на литър преди да ги продадат след година на цена 0,375 EUR на литър. Като цяло те са очаквали да продадат запаса на средна цена от 0,44 EUR до 0,46 EUR и да реализират печалба между 0,06 EUR и 0,09 EUR на литър. Това би означавало обща печалба между 2,64 милиона EUR и 3,96 милиона EUR.
(130)
През 1999 г. GfW изпраща 40 % от запасите си за превантивна дестилация, за което получава цена от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър. Поради спада в цените на пазара на виното в края 1999 г., който не е очакван от GfW, предвид по-високите цени преди една година, GfW решава да не продава останалите си запаси през тази година, а да ги съхрани и да ги продаде през 2000 г. или, ако цените на пазара останат ниски, да се възползва за втори път от превантивната дестилация. Това решение е базирано на допускането, че превантивната дестилация ще бъде продължена. Новият Регламент (ЕО) № 1493/1999 относно общата организация на пазара на вино обаче отменя превантивната дестилация. Вместо нея той въвежда вариант за доброволна дестилация за снабдяване на пазара на алкохолни напитки. Нововъведената кризисна мярка за дестилация може да се използва само в изключителни случаи на смущения на пазара. Съображение 35 от Регламент (ЕО) № 1493/1999 изрично се позовава на премахването на системата на дестилация като изкуствен начин за реализация на свръхпродукцията. Новият регламент влиза в сила на 31 юли 2000 г.
(131)
За GfW това означава, че мерките за дестилация през 2000/2001 винарска година ще са значително по-неблагоприятни от тези през предходните години. В случай на дестилация за снабдяване на пазара на алкохолни напитки би могло да се достигне само около половината от предишната средна цена от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър.
(132)
Според Германия GfW не е можело да предвиди тази промяна, когато е решило да задържи виното на съхранение. От друга страна Комисията счита, че тази промяна всъщност е била предвидима. Новата обща организация на пазара на вино е създадена изрично с цел да се премахне системата на дестилация. Затова за GfW трябва да е било ясно към момента, в който то решава за втори път да пристъпи към дестилация, че мерките за дестилация през втората половина на 2000 г. и след това няма да осигурят каквото и да било облекчение по отношение на падащите цени на пазара на вино.
(133)
Въпреки това аргументите за това дали GfW е трябвало да знае за промяната в регламента не са от значение. Бизнес планът в момента на закупуването, на база на който трябва да се преценява поведението на GfW като частен инвеститор, включва само първата превантивна дестилация, която е осъществена и за която GfW получава 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър. Той не включва втора превантивна дестилация и следователно очакваната печалба от такава дестилация не е част от общото изчисление на печалбата към момента на закупуването. Тя не е част от бизнес плана, и макар че няма съмнение, че решението на GfW за втора дестилация след спада на пазарната цена е лошо, то не може да се счита за държавна помощ за лозарските предприятия и търговците към момента на закупуването.
(134)
На база на горното Комисията стига до заключението, че GfW заплаща пазарната цена за гроздовата мъст, закупена през есента на 1999 г., и, че следователно на лозарските предприятия и търговците не е предоставена държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
VI.2.2.в. Към момента на промяна на поредността на вземанията и на опрощаване на задълженията от страна на WAK
(135)
В съображение 114 се стига до заключението, че промяната на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задълженията от страна на WAK са направени изцяло с оглед на неговия интерес и в съответствие с критерия за частния кредитор, както и че на GfW не е отпусната държавна помощ. Фактът, че решението на WAK облагодетелства лозарските предприятия и търговците не е от значение, тъй като това не е било намерението, а по-скоро е последица от опита на WAK да увеличи до максимум възстановяването на собствените си средства.
(136)
Комисията заключва, че, като променя поредността на вземанията и опрощава задълженията към него, WAK не отпуска каквато и да било държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС на лозарските предприятия и на търговците.
VI.3. Класифициране на помощта като неправомерна помощ
(137)
Тъй като елементът на помощ, който се съдържа в заема, отпуснат от WAK на GfW, е предоставен и платен без предварително уведомяване на Комисията, той е неправомерен по смисъла на член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (37).
VI.4. Изключения, предвидени в член 107 от Договора по отношение на заема за GfW
(138)
Следователно трябва да се разгледа дали се прилага някое от изключенията на забраната за държавна помощ по член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(139)
От настояща гледна точка изключенията, предвидени в член 107, параграф 2 и параграф 3, букви а), б) и г), не са приложими, тъй като въпросната помощ не е нито:
-
помощ за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на безработица, нито
-
помощ за насърчаване изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес или за преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държава членка, нито
-
помощите за насърчаване на културата и опазване на наследството, доколкото тези помощи не засягат условията на търговия и конкуренция в рамките на Съюза в степен, противоречаща на общия интерес.
(140)
Следователно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС е единственото изключение, което може евентуално да се прилага.
(141)
Към момента на отпускане на помощта, помощите за първичните производители се оценяват директно според член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Според тогавашната практика помощта за инвестиции, кредити, животновъдство, организации на производители, реклама и насърчаване, обезщетения за щети вследствие на заболявания, застрахователни премии и техническа помощ би могла да се счита за съвместима с вътрешния пазар, ако са изпълнени определени условия. Нито една от споменатите форми на съвместима помощ обаче не може да се използва за определяне на въпросната помощ като изключение.
(142)
Освен това, от загриженост да не пропусне нито един аспект, Комисията разгледа дали във въпросния случай биха могли да се приложат насоките за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение. Първото условие, което следва да бъде изпълнено от предприятието, за да може да се възползва от помощта за оздравяване и преструктуриране, е да се счита за предприятие в затруднение по смисъла на насоките за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (38). От информацията, с която разполага Комисията, не е видно, че предприятието е било в затруднение по смисъла на горепосочените насоки при отпускането на помощта. Едва година по-късно, поради рязък спад на пазара GfW се оказва в затруднение.
(143)
Във всеки случай Комисията би искала да отбележи, че от съответната държава членка зависи да изпълни задължението си за сътрудничество с Комисията, като предостави всички изисквани елементи, за да може Комисията да провери дали са изпълнени всички условия за дерогацията, от която желае да се възползва (39). Във въпросния случай Германия не е предоставила достатъчно информация, за да даде на Комисията възможност да оцени данните предвид тези насоки, нито германските органи са представили достатъчна документация, за да дадат на Комисията възможност да оцени помощта с оглед на другите форми на съвместима помощ, посочени в параграф 126, въпреки предоставената от Комисията информация в параграф 44 от решението за откриване на процедура по разследване.
(144)
Когато съвместимостта на мерките за помощ се преценява директно съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, това трябва да се прави рестриктивно. Трябва ясно да се покаже, че положителните въздействия от мярката за помощ са повече от вредите, които мярката може да има върху конкуренцията и правилното функциониране на вътрешния пазар. Счита се, че едностранните мерки за държавна помощ, които са предназначени единствено за подобряване на финансовото положение на производителите, но по никакъв начин не допринасят за развитието на сектора, не отговарят на тези критерии и, следователно, представляват оперативна помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
(145)
Поради горепосочените причини отпуснатата на GfW помощ като елемент от заема не отговаря на нито едно от възможните изключения съгласно член 107, параграф 3. Следователно тя представлява помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
(146)
Не са приложими никакви други изключения съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(147)
Поради горепосочените причини Комисията счита, че отпуснатият на GfW заем не може да се счита за съвместим с вътрешния пазар. Комисията счита също така, че Германия е приложила мярката неправомерно.
(148)
Поради горепосочените причини Комисията счита, че последващата промяна на поредността на вземанията и опрощаването на задълженията и на бъдещите лихвени плащания не представляват държавна помощ нито в полза на GfW, нито в полза на лозарските предприятия и на търговците.
(149)
Поради горепосочените причини Комисията счита, че покупката на гроздова мъст е извършена по пазарни цени и в съответствие с обичайната стопанска практика и следователно не представлява държавна помощ за лозарските предприятия и за търговците.
(150)
Естествена последица от констатирането на неправомерно отпусната държавна помощ, определена за несъвместима с вътрешния пазар, е тя да бъде възстановена, за да може, доколкото е възможно, да се възстанови конкурентното положение, съществувало преди отпускането на помощта.
(151)
Тъй като не съществува правоприемник на GfW, в съответствие с установената съдебна практика (40) възстановяване не е възможно,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ в размер на разликата между начисления лихвен процент върху заема за GfW и пазарния лихвен процент плюс премията за риск, която е следвало да бъде начислена по заема, неправомерно предоставен от Германия, в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, в полза на Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
Промяната на поредността на вземания и опрощаването на задължения от страна на WAK не представляват помощ за GfW или за лозарските предприятия и търговците по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 3
Закупуването на гроздова мъст през 1999 г. от GfW не представлява помощ за лозарските предприятия и за търговците по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 4
Не е необходимо Германия да възстановява помощта, посочена в член 1, от получателя, тъй като получателят е несъстоятелен и е прекратен и заличен от търговския регистър и няма правоприемник.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Федерална република Германия.
Съставено в Брюксел на 29 юни 2011 година.
SKLEP KOMISIJE
z dne 29. junija 2011
o državni pomoči SA.14554 (C 7/04) Nemčije za družbo Gesellschaft für Weinabsatz (družba za trženje vina)
(notificirano pod dokumentarno številko C(2011) 4426)
(Besedilo v nemškem jeziku je edino verodostojno)
(2012/268/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) (1) Pogodbe,
po pozivu zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedeno določbo (2),
ob upoštevanju naslednjega:
I. POSTOPEK
(1)
Komisija je na podlagi pritožbe, ki jo je prejela 10. maja 2001, Zvezni republiki Nemčiji 9. novembra 2001 poslala pisni zahtevek. Ukrep je bil na podlagi tega zahtevka Komisije priglašen z dopisom z dne 5. marca 2002, ki ga je Komisija prejela 8. marca 2002. Ker se je ukrep takrat že izvajal, je bil uvrščen na seznam nepriglašenih shem pomoči (pomoč NN 159/02).
(2)
Nemčija je poslala dodatne informacije v dopisu z dne 20. novembra 2002, ki ga je Komisija prejela 25. novembra 2002, v dopisu z dne 28. aprila 2003, ki ga je Komisija prejela 2. maja 2003, v dopisu z dne 27. maja 2003, ki ga je Komisija prejela 28. maja 2003, in v telefaksu z dne 2. oktobra 2003.
(3)
Komisija je z dopisom z dne 19. februarja 2004, SG-Greffe (2004) D/200645, Nemčijo obvestila o odločitvi, da bo v zvezi s pomočjo sprožila postopek iz člena 108(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU).
(4)
Sklep Komisije o sprožitvi postopka je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije (3). Komisija je pozvala zainteresirane strani, naj predložijo svoje pripombe v zvezi s pomočjo.
(5)
Komisija od zainteresiranih strani ni prejela pripomb (4).
(6)
Nemčija je svoje pripombe Komisiji predložila v dopisu z dne 18. marca 2004, ki ga je Komisija prejela 23. marca 2004. Nadaljnje pripombe so bile predložene v dopisu z dne 10. januarja 2006, ki ga je Komisija prejela 10. januarja 2006, in v dopisu z dne 13. julija 2007, ki ga je Komisija prejela 16. julija 2007.
(7)
Komisija je z dopisom z dne 21. oktobra 2008, SG-Greffe (2008) D/206430, obvestila Nemčijo, da se je v zvezi s pomočjo odločila za podaljšanje postopka, ki je bil sprožen v skladu s členom 108(2) PDEU.
(8)
Odločitev Komisije o podaljšanju postopka je bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije (5). Komisija je zainteresirane strani pozvala, naj predložijo pripombe v zvezi s pomočjo.
(9)
Komisija ni prejela nobenih pripomb zainteresiranih strani.
(10)
Nemčija je pripombe (po prošnji za podaljšanje odloga z dne 17. novembra 2008, ki jo je Komisija prejela 21. novembra 2008) Komisiji predložila v dopisu z dne 23. decembra 2008, ki ga je Komisija prejela 5. januarja 2009.
II. PODROBEN OPIS POMOČI
II.1. Naziv ukrepa
(11)
Kredit an die Gesellschaft für Weinabsatz mit nachfolgendem Forderungsverzicht (posojilo družbi Gesellschaft für Weinabsatz (družba za trženje vina) in naknadna odpoved terjatvam)
II.2. Pravna podlaga
(12)
Ukrep se je izvajal na podlagi pogodbenega sporazuma med skladom Wiederaufbaukasse der rheinland-pfälzischen Weinbaugebiete (sklad za obnovo za vinogradniško območje dežele Porenje-Pfalška (v nadaljnjem besedilu: banka WAK)) in družbo Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH (družba za trženje vina iz Pfalške (v nadaljnjem besedilu: družba GfW)).
II.3. Cilj
(13)
Cilj je bil odobritev posojila družbi GfW za nakup mošta od vinogradniških podjetij in trgovcev. Zavarovana sredstva so bila sprejeta kot zavarovanje. Ta sredstva so bila odvisna tudi od različnih stopenj pridržkov lastninske pravice (Eigentumsvorbehalt) vinogradniških podjetij in trgovcev (Weinbaugetriebe und Kommissionäre) v obliki navadnega, razširjenega ali podaljšanega pridržka lastninske pravice. Odpoved terjatvam se je izvedla, ko se je družba GfW zaradi znižanja tržnih cen znašla v finančnih težavah.
II.4. Javni organ
(14)
Banka WAK je družba javnega prava zvezne dežele Porenje-Pfalška, registrirana v Mainzu. Deluje v vinogradniškem sektorju na podoben način kot banka. Običajno delovanje banke WAK je odobritev posojil za arondacijo zemljišč (Flurbereinigung). Banka WAK se financira iz prispevkov, provizij, posojil in podpor (člen 8(1) zakona Weinbergsaufbaugesetz (zakon o razvoju vinogradniških podjetij)).
II.5. Upravičenci
(15)
Upravičenec ukrepa je bila družba GfW, ki ji je banka WAK odobrila posojilo pod pogoji, ki niso bili v skladu s tržnimi pogoji.
(16)
Družba GfW je bila podružnica v popolni lasti združenja Bauern- und Winzerverband Rheinland-Pfalz Süd (združenje kmetov in vinogradnikov južnega dela dežele Porenje-Pfalška). Ustanovljena je bila leta 1984 z namenom trženja vina, pri čemer se je ukvarjala s pridelavo in trženjem penečega vina, grozdnega soka, grozdnega želeja, grozdnega žganja in konjaka. Družba GfW je opravljala tudi storitve za vinogradniška podjetja v zvezi z ukrepi za destilacijo (Destillationsmaßnahmen). Ti ukrepi za destilacijo so vključevali ukrepe, ki jih zajema skupna ureditev trga (6), ter destilacijo, ki jo financira država in se običajno izvaja na podlagi sklepov Sveta (7). V zvezi s tem je družba GfW svetovala malim pridelovalcem vina in organizirala prevoz vina do destilarn.
(17)
Drugi mogoči upravičenci so vinogradniška podjetja in trgovci, od katerih je morala družba GfW zaradi posojila kupovati mošt in ki se niso odpovedali nobenim terjatvam do družbe GfW, ko se je ob začetku finančnih težav družbe GfW za to odločila banka WAK.
II.6. Ozadje pomoči
(18)
Leta 1999 je družba GfW s posojilom banke WAK v višini 15 302 696,25 EUR in z lastnimi viri kupila 44 milijonov litrov mošta. 60 % tega mošta je imelo najmanj 60 stopinj Oechsleja in povprečno 81 stopinj Oechsleja. 40 % mošta je bilo namenjenih za navadno namizno vino z najmanj 44 stopinjami Oechsleja, pri čemer je bil mošt kupljen, da bi se izkoristili ugodni pogoji preventivne destilacije. Za celoten kupljen mošt je bila plačana povprečna cena 0,38 EUR na liter. Gotovega vina družba GfW ni kupila. Nakup je bil izveden na podlagi navadnega, razširjenega ali podaljšanega pridržka lastninske pravice (einfache, erweiterte, verlängerte Eigentumsvorbehalte) vinogradniškim podjetjem in trgovcem. Hkrati so bila ta zavarovana sredstva sprejeta kot zavarovanje za banko WAK.
(19)
Na podlagi informacij, ki jih je predložila Nemčija, je bil poslovni načrt družbe GfW izkoristiti ugodnosti destilacije v skladu z Uredbo (EGS) št. 822/87 za 40 % mošta ter predelati 60 % mošta v vino kot osnovo za proizvodnjo penečega vina in ga prodati proizvajalcem penečega vina. Poleg tega je družba GfW 20 % vina nameravala uskladiščiti za devet mesecev do enega leta, da bi izkoristila subvencije EU za skladiščenje vina v skladu z Uredbo (EGS) št. 822/87, nato pa ga prodati na trgu za vino kot osnovo za proizvodnjo penečega vina.
(20)
Vinogradniška podjetja in trgovci so 11. novembra 1999 prejeli predplačilo v vrednosti 80 % nakupne cene. V povprečju je bilo izplačano predplačilo 0,31 EUR na liter.
(21)
Leta 1999 je družba GfW 40 % svojih zalog poslala v preventivno destilacijo. Družba GfW se je zaradi padca cen na trgu za vino kot osnovo proti koncu leta 1999 odločila, da tisto leto vina kot osnovo ne bo več prodajala, ampak bo počakala na izboljšanje stanja na trgu v letu 2000.
(22)
Zaradi sorazmerno velikega pridelka in vse manjše prodaje penečega vina se je leta 2000 prodaja belega vina še bolj zmanjšala (povprečne cene so se v nekaterih primerih znižale celo na 0,20 EUR). Veliko vina, ki je bilo uskladiščenega v sodih, je bilo treba znova poslati v destilacijo.
(23)
Zaradi spremembe skupne ureditve trga za vino, ki je bila sprejeta leta 1999 in je začela veljati 1. avgusta 2000, je preventivno destilacijo v skladu z Uredbo (EGS) št. 822/87 nadomestila destilacija za oskrbo trga s pitnim alkoholom v skladu z Uredbo (ES) št. 1493/1999. Pogoji so bili znatno slabši in doseči je bilo mogoče le približno polovico prejšnje cene 0,50-0,55 EUR na liter za preventivno destilacijo.
(24)
Po padcu cen leta 2000 je bilo nemogoče, da bi družba GfW dosegla pričakovane dobičke tako na trgu z vinom kot pri destilaciji za oskrbo trga s pitnim alkoholom. Zato je bilo treba knjigovodsko vrednost zalog družbe GfW bistveno zmanjšati, zaradi česar so obveznosti družbe GfW presegle njena sredstva.
(25)
Zaradi navedenih poslovnih težav je bil do 31. oktobra 2000 pripravljen vmesni obračun poslovanja za tekoče leto, ki ga je pregledal revizor. Obveznosti družbe GfW (15 670 155 EUR) so 31. oktobra 2000 presegale njena takratna sredstva (9 886 856 EUR) za 5 783 299 EUR, pri čemer so bile takšne, kot je navedeno v spodnji preglednici. V skladu s poročilom, ki ga je pripravila revizorska družba Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Falk & Co. GmbH, bi se v primeru neukrepanja za družbo GfW zaradi njenih obveznosti, ki so presegale sredstva (Überschuldung), v kratkem začeli postopki zaradi nesolventnosti.
(26)
Preglednica 1
(v EUR)
Obveznosti do
Znesek
Banka WAK
10 150 959
Finančne institucije
726 892
Dobavitelji
218 460
Vinogradniška podjetja in trgovci
4 355 581
Drugi
218 263
Skupaj
15 670 155
(27)
V skladu s členom 19 nemškega zakona o nesolventnosti (Insolvenzordnung) so obveznosti, ki presegajo sredstva družbe, razlog za začetek postopkov zaradi nesolventnosti. Zato je bil izvršni odbor družbe GfW v skladu s členom 64 nemškega zakona o družbah z omejeno odgovornostjo (stara različica) v povezavi s členom 19 nemškega zakona o nesolventnosti obvezan, da v treh tednih po tem, ko obveznosti družbe presežejo njena sredstva (Überschuldung), vloži predlog za začetek postopkov zaradi nesolventnosti.
(28)
Zaradi grozeče nesolventnosti je družba GfW nekatere upnike (banko WAK, vinogradniška podjetja in približno 130 trgovcev, ki so sodelovali pri nakupu iz uvodne izjave 18) prosila, da se odpovejo delu svojih neporavnanih terjatev in družbi tako omogočijo nadaljevanje poslovanja. V primeru vinogradniških podjetij in trgovcev bi odpoved obsegala 90 % neporavnanih terjatev, kar bi pomenilo, da bi prejeli le 2 % več od dogovorjene nakupne cene. Preostali primanjkljaj naj bi se odpravil z obvezno podreditvijo in odpovedjo terjatvam s strani banke WAK.
(29)
Banka WAK je imela kot glavna upnica (glej preglednico 1) s slabšim položajem zavarovanja velik interes, da se prepreči grozeča nesolventnost. Zato je poskušala vinogradniška podjetja in trgovce prepričati, da se strinjajo z odpovedjo delu svojih terjatev. Banka WAK je 4. decembra 2000 podpisala tudi pisni sporazum z družbo GfW, v katerem se je strinjala s podreditvijo dela svojih neporavnanih terjatev (v skladu s primanjkljajem družbe GfW) v korist drugih upnikov. Končni znesek podreditve terjatev bi se določil šele ob prejetju izjav o odpovedi terjatev vinogradniških podjetij in trgovcev, da bi se zmanjšal podrejeni znesek. Prav tako je bilo dogovorjeno, da bi se banka WAK, če bi se pozneje izkazalo, da je to nujno za preprečitev postopkov zaradi nesolventnosti, odpovedala enakemu znesku terjatev, kot jih je podredila.
(30)
1 700 od 2 700 vinogradniških podjetij in trgovcev je izjavilo, da so se pripravljeni odpovedati 90 % svojih preostalih terjatev, kar je približno 60 % neporavnanih terjatev skupine kot celote. Preostala vinogradniška podjetja in trgovci pa so izrecno zavrnili ponudbo ali pa niso odgovorili na prošnjo. Nekateri so se odločili, da se svojim terjatvam ne odpovejo zaradi svojega močnejšega položaja zavarovanja - nekateri so imeli podaljšan pridržek lastninske pravice in so že prejeli predplačilo v višini 80 % dogovorjene cene. To je pomenilo, da bi njihova vračila v primeru postopkov zaradi nesolventnosti presegala 2 % dogovorjene nakupne cene, ki je bila ponujena.
(31)
Poleg tega je več vinogradniških podjetij in trgovcev že vložilo tožbe proti družbi GfW, te pa je obravnavalo sodišče, ki je predlagalo sporazume o poravnavi. V skladu s sporazumi o poravnavi bi morala družba GfW plačati 70 % preostalih terjatev, 30 % pa bi se jih odpovedalo. Sodišče je tudi odločilo, da mora družba GfW kriti 80 % sodnih stroškov. Ker so podobne sporazume o poravnavi predlagala tudi druga sodišča, družba GfW ni več mogla pričakovati, da bi se preostala vinogradniška podjetja in trgovci strinjali z odpovedjo 90 % svojih preostalih terjatev. Poleg tega je več vinogradniških podjetij in trgovcev izjavilo, da bodo zahtevali celotno poplačilo preostalih 20 odstotkov.
(32)
Člen 305a nemškega zakona o nesolventnosti določa, da izvensodna poravnava (außergerichtliche Einigung) za preprečitev poravnave dolgov ni več mogoča, ko en sam upnik začne izvršbo po začetku pogajanj o izvensodni poravnavi.
(33)
Zato družba GfW vinogradniških podjetij in trgovcev ni več mogla prositi za odpoved terjatvam, kot je sprva nameravala. Namesto tega je družba GfW 21. februarja 2001 podpisala sporazum z banko WAK, v katerem se banka WAK strinja, da bo v celoti pokrila primanjkljaj družbe GfW za leto 2000 z odpovedjo svojim terjatvam v vrednosti 5 005 441,60 EUR. Za preostali dolg se za obdobje od 1. januarja 2001 do 31. decembra 2001 ne bodo zaračunale obresti. V sporazumu je tudi določeno, da se bodo preostale terjatve vinogradniških podjetij in trgovcev poravnale v celoti. Tako se je zagotovilo zavarovanje nepodrejenih terjatev banke WAK, odpravil se je primanjkljaj, začasno so se preprečili postopki zaradi nesolventnosti in družba GfW je lahko nadaljevala s poslovanjem.
(34)
V obdobju od 1. novembra 2000 do 31. decembra 2000 je družba GfW odplačala posojilo banke WAK v vrednosti 1 440 446,92 EUR. V obdobju od leta 2001 do 2005 je nadaljevala s poslovanjem in redno odplačevala posojilo banke WAK v skupni vrednosti 3 728 969,40 EUR. Poleg tega je družba GfW leta 2001 banki WAK plačala obresti v skupni vrednosti 149 757,16 EUR.
(35)
Zaradi zmanjšanja prometa na običajnih področjih poslovanja družbe GfW in nezadostne kapitalizacije se je družba GfW do 31. decembra 2004 odločila za prekinitev vseh dejavnosti in likvidacijo družbe. Vse preostale zaloge s preostalih področij poslovanja so bile prodane. Vsi iztržki so se uporabili za poplačilo banki WAK. S kupcem (posameznikom) je bilo dogovorjeno, da se vrednost preostalih zalog glede na popis blaga z dne 31. decembra 2004 prenese na banko WAK konec leta 2005. Vrednost zalog naj bi bila enaka izhodiščni nabavni vrednosti 79 579,79 EUR.
(36)
Družba GfW je bila 1. junija 2005 dokončno razpuščena in leta 2006 izbrisana iz trgovskega registra. Pravnega naslednika ni, prav tako pa ne kakršne koli pravne osebe, ki bi lahko vrnila pomoč.
(37)
Do 31. decembra 2005 je bilo odplačanih 9 897 154,65 EUR posojila in plačanih 793 994,99 EUR obresti. Po likvidaciji preostalih sredstev družbe GfW (87 079,79 EUR) so bile preostale neporavnane terjatve banke WAK v vrednosti približno 313 000 EUR razglašene za neizterljive in so bile odpisane. Del posojila, ki ni bil odplačan, je tako skupaj znašal 5 318 441,60 EUR (prvotna odpoved terjatvam v vrednosti 5 005 441,60 EUR plus neporavnane terjatve po likvidaciji v vrednosti 313 000 EUR).
II.7. Značilnosti in intenzivnost pomoči
(38)
Posojilo banke WAK v vrednosti 15 302 696,25 je bilo družbi GfW odobreno v več obrokih v letu 1999 za obdobje 12 do 18 mesecev:
(v EUR)
11.11.1999
5 936 061,62
25.11.1999
6 868 777,04
1.12.1999
585 429,72
13.12.1999
112 110,66
17.12.1999
1 800 317,21
Skupaj
15 302 696,25
(39)
Obračunane so bile naslednje obrestne mere:
Zadnje četrtletje leta 1999
3,28 %
Prvo četrtletje leta 2000
3,51 %
Drugo četrtletje leta 2000
4,15 %
Tretje četrtletje leta 2000
4,80 %
Zadnje četrtletje leta 2000
5,15 %
Leto 2001
4,55 %-5,25 %
(40)
Dobavitelji so 11. novembra 1999 prejeli predplačilo v vrednosti 80 % dogovorjene cene. Poleg tega se je zaradi podaljšanega pridržka lastninske pravice, dodeljene nekaterim dobaviteljem, ki ne bi dokončali obdelave, tipiziranja ali mešanja, del zalog uporabil za zavarovanje preostalih 20 % terjatev teh dobaviteljev. Tudi zaloge so bile sprejete kot zavarovanje za banko WAK. Vendar je imela banka WAK zaradi pridržka lastninske pravice le podrejeno terjatev na del zaloge, dokler se terjatve s podaljšanim pridržkom lastninske pravice niso poravnale. Večji delež tveganja nihanj cen so tako nosili družba GfW in njeni upniki, med katerimi je bila banka WAK glavna upnica.
(41)
Na posojilo, ki ga je banka WAK odobrila družbi GfW, so se plačale le omejene obresti: od 11. novembra 1999 do 31. decembra 1999 (po obrestni meri 3,28 %), od 1. januarja 2000 do 31. decembra 2000 (3,51 %-5,15 %) in od 1. januarja 2001 do 31. decembra 2001 (4,55 %-5,25 %). Po 31. decembru 2001 se niso zahtevale dodatne obresti.
(42)
Glede na tveganje, ki ga je banka WAK prevzela s posojilom denarja družbi GfW, bi se morala poleg redne obrestne mere zaračunati znatna premija za tveganje. Ker se takšna premija za tveganje obrestni meri ni dodala, je bil v času odobritve posojila prisoten element pomoči. Ta element pomoči je mogoče izračunati kot razliko med zaračunano obrestno mero in tržno obrestno mero s prištetjem premije za tveganje, ki bi se morala zaračunati.
(43)
V skladu z obvestilom Komisije o načinu določanja referenčnih obrestnih mer in diskontnih stopenj (8), kakor je bilo spremenjeno s sporočilom Komisije o tehničnih prilagoditvah metode določanja referenčnih obrestnih mer in diskontnih stopenj (9), ki se uporablja za zadevno obdobje, je osnovna referenčna mera za Nemčijo med 5,23 % in 6,33 %. V skladu z obvestilom je določena referenčna mera najnižja mera, ki se lahko poveča v okoliščinah, v katerih obstaja posebno tveganje (na primer podjetje v težavah ali, kadar ni zagotovljenega poroštva, ki ga običajno zahtevajo banke). V takšnih primerih lahko premija znaša do 400 baznih točk ali več, če nobena zasebna banka ne bi odobrila zadevnega posojila.
(44)
Po navedbah Nemčije so bile obrestne mere nemških bank v enakem obdobju za podobna posojila med 5,25 % in 6,50 % (VR-Bank Südliche Winstrasse e.G.) ter 5,40 % in 6 % (Die Kreissparkasse Bad Dürkheim).
II.8. Trajanje ukrepa
(45)
Enkratni ukrep.
II.9. Razlogi za začetek formalnega postopka preiskave
(46)
Komisija je začela formalni postopek preiskave v skladu s členom 108(2) PDEU zaradi suma, da bi lahko podreditev in odpoved terjatvam pomenili državno pomoč v smislu člena 107 PDEU.
(47)
Komisija je na podlagi informacij, ki so bile na voljo ob začetku formalnega postopka preiskave, zlasti preučila, ali sta se podreditev in odpoved terjatvam izvedli v skladu s preskusom zasebnega upnika.
(48)
S preskusom zasebnega upnika se oceni, ali bi zasebni upnik pod enakimi tržnimi pogoji ravnal ali je ravnal enako kot javni upnik. Pri zadevnem primeru so imeli zasebni upniki 31. oktobra 2000 do družbe GfW terjatve v skupni vrednosti 5,5 milijona EUR, vendar se nobeden od njih terjatvam ni odpovedal. V poročilu neodvisnega revizorja je navedeno, da je bilo za banko WAK z ekonomskega vidika smiselno, da podredi in odpove del svojih terjatev, vendar ni pojasnjeno, zakaj nobeden od drugih upnikov ni bil pripravljen odpovedati svojih terjatev.
(49)
Na začetku formalnega postopka preiskave je Komisija sklenila, da ob začetku postopka ni bilo mogoče izključiti, da podreditev in odpoved terjatev banke WAK (posojilo družbi GfW in prihodnja plačila obresti na to posojilo) nista v skladu s preskusom zasebnega upnika, saj sta bili očitno višji, kot je bilo nujno potrebno, ter pretirano v korist družbe GfW in drugih upnikov (zlasti vinogradniških podjetij in trgovcev), ki so jim bile terjatve v celoti povrnjene.
(50)
Začetek formalnega postopka preiskave se je nato razširil, da bi se vključila odobritev posojila. Zlasti je bil izražen dvom, ali je bila odobritev posojila v skladu s tržnimi pogoji (premija za tveganje ni bila zaračunana) in z zadostnimi zavarovanji.
(51)
Pri podaljšanju formalnega postopka preiskave se je spet pojavil dvom glede mogoče pomoči vinogradniškim podjetjem in trgovcem. Na podlagi informacij, ki so bile takrat na voljo, je kazalo, da je bila cena, plačana za mošt, višja od ustrezne tržne cene, da cilj transakcije ni bil povečanje dobičkov, ampak podpora trga za vino in mošt, ter da je bil položaj zavarovanja, dodeljen vinogradniškim podjetjem in trgovcem v skladu s prodajno pogodbo, ugodnejši kot v običajnih okoliščinah.
(52)
Dvom glede cene je bil poudarjen v dokumentih, ki jih je predložila Nemčija po prvem začetku postopka in so prikazovali nihanje v ceni na liter namiznega vina (brez vključenega DDV) leta 1999 v regiji Pfalška-Rheinhessen od najmanj 0,26 EUR (oktober/november) do 0,30 EUR (junij do september), 0,35 EUR (april) in do največ 1,10 EUR (februar, junij, november/december). Tako je bila najmanjša tržna cena za namizno vino v času odobritve posojila 0,26 EUR na liter.
(53)
Povprečna nakupna cena 0,38 EUR na liter je bila tako očitno višja od najnižje tržne cene približno 0,26 EUR na liter.
III. PRITOŽBE IN INFORMACIJE TRETJIH STRANI
(54)
Komisija je prejela informacije, iz katerih je razvidno, da se je navedena odpoved terjatvam financirala prek sredstev banke WAK. Zvezna dežela Porenje-Pfalška naj bi kot javni organ, ki financira banko WAK, preučevala mogočo dokapitalizacijo zaradi zmanjšane kapitalske osnove banke WAK, vendar se na koncu zanjo ni odločila.
(55)
Komisija je prejela pritožbo v zvezi z domnevno državno pomočjo, ki naj bi bila vključena v odpoved terjatvam s strani banke WAK. Pritožnik je navedel, da je družba GfW konkurirala pri prodaji vinskih destilatov in zaradi odpovedi v njeno korist so imeli konkurenti velike težave s prodajo svojih proizvodov. Pritožnik je predložil več časopisnih člankov z informacijami o odpovedi terjatev banke WAK v korist družbe GfW.
(56)
Isti pritožnik je posredoval tudi dopis, ki ga je od urada javnega tožilca v Kaiserslauternu (centralni urad za gospodarski kriminal) prejel kot odgovor na svoj dopis temu uradu. Dopis urada javnega tožilca v Kaiserslauternu povzema informacije, ki jih je predložil pritožnik v obliki časopisnih člankov in izjav, ter pritožnika obvešča, da glede na prejete informacije ni podlage za začetek kazenskopreiskovalnih postopkov (strafrechtliches Ermittlungsverfahren einzuleiten).
IV. PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI
(57)
Komisija ni prejela nobenih pripomb kot del formalnega postopka preiskave.
(58)
V ponovnih dopisih pritožnika po prvotnem začetku postopka ni bilo nobenih novih dejstev ali argumentov.
V. PRIPOMBE NEMČIJE
V.1. Element pomoči v času odobritve posojila
(59)
Nemčija je predložila izčrpne informacije o pogojih za odobritev posojila banke WAK družbi GfW, ki so vključene v opis ukrepa v oddelku II.
(60)
Nemčija se v svojih pripombah strinja, da so bile obresti, ki jih je banka WAK zaračunala za posojilo družbi GfW, nižje od tržne obrestne mere. Nemčija priznava, da razlika med tržno obrestno mero in zaračunano obrestno mero pomeni pomoč družbi GfW v smislu člena 107(1) PDEU.
(61)
Nemčija je tudi predložila dokaz, da je bila družba GfW s 1. junijem 2005 likvidirana in razpuščena. Vse preostale zaloge s preostalih področij poslovanja so bile prodane. Vsi iztržki bili uporabljeni za poplačilo banki WAK. S kupcem (posameznikom) je bilo dogovorjeno, da se vrednost preostalih zalog glede na popis blaga z dne 31. decembra 2004 prenese na banko WAK konec leta 2005. Vrednost zalog naj bi bila enaka izhodiščni nabavni vrednosti 79 579,79 EUR. Družba GfW je bila leta 2006 izbrisana iz trgovskega registra, pri čemer pravnega naslednika ni, prav tako pa ne kakršne koli pravne osebe, ki bi lahko vrnila pomoč. Po mnenju Nemčije v skladu z ustaljeno sodno prakso (10) vračilo zato ni mogoče.
(62)
Nemčija zagotavlja, da je bila odobritev navadnega, razširjenega ali podaljšanega pridržka lastninske pravice družbe GfW vinogradniškim podjetjem in trgovcem v povezavi s prodajo mošta v skladu z običajno poslovno prakso. Poleg tega Nemčija zagotavlja, da je tudi sprejem zavarovanih sredstev kot zavarovanja kljub pridržku lastninske pravice, kot je ga je izvedla banka WAK za posojilo družbi GfW, v skladu z običajno poslovno prakso.
(63)
Nemčija nadalje navaja, da je bil mošt, ki ga je jeseni 1999 kupila družba GfW, kupljen po tržni ceni, ker je bilo 60 % kupljenega mošta kakovostni mošt (najmanj 60 stopinj Oechsleja) in ne mošt za navadno namizno vino, kot je bilo predpostavljeno ob začetku postopka. Po mnenju Nemčije so zahteve glede kakovosti za proizvodnjo penečega vina višje od zahtev za namizno vino (najmanj 60 stopinj Oechsleja za peneče vino in 44 stopinj Oechsleja za namizno vino). Preostalih 40 % mošta je bilo namenjenih za navadno namizno vino, pri čemer je bil mošt kupljen, da bi se izkoristili ugodni pogoji preventivne destilacije.
(64)
Nemčija v pripombah poudarja, da je koncept trženja družbe GfW za 60 % zalog vključeval nakup velikih količin visokokakovostnega mošta in njegovo naknadno predelavo v osnovo za peneče vino (Sektgrundwein) v skladu z zahtevami vinskih kleti glede homogenosti in kakovosti. Za osnovo za proizvodnjo penečega vina sta potrebni nizka vsebnost SO2 in visoka vsebnost sadnih kislin. To bi se lahko doseglo samo, če bi se mošt kupil v jesenskem prodajnem obdobju in bi ga nato družba GfW sama predelala v osnovo.
(65)
V skladu z informacijami, ki jih je predložila Nemčija, je bila osnovna cena za liter mošta z vrednostjo 60 stopinj Oechsleja na trgu osnove za peneče vino 0,312 EUR na liter. Pri vsaki dodatni stopinji Oechsleja (do največ 80 stopinj Oechsleja) se je cena zvišala za 0,005 EUR na liter. Vinogradniška podjetja in trgovci so za svoj visokokakovostni mošt, tj. 60 % kupljenega mošta, prejemali plačilo v skladu s tem načelom.
(66)
V zvezi s tem Nemčija opozarja na upoštevni trg. Po njenem mnenju tržne cene za navadno namizno vino ni mogoče uporabiti kot merilo za teh 60 % zaloge, ker upoštevni trg družbe GfW ni trg z navadnim namiznim vinom, ampak trg kakovostnejše osnove za proizvodnjo penečega vina. Nemčija se sklicuje tudi na teorijo zamenljivosti povpraševanja, ki poudarja, da se dva proizvoda ne prodajata na istem trgu, če enega ni mogoče zamenjati z drugim, tudi če se cena enega spremeni. V zadevnem primeru zaradi posebnih zahtev za mošt in osnovo za proizvodnjo penečega vina zamenjava teh z moštom za navadno namizno vino ali z navadnim namiznim vinom ne bi bila mogoča, tudi če bi se cena namiznega vina znatno znižala. Znižanje cene namiznega vina tako ne more vplivati na ceno mošta za proizvodnjo penečega vina, ker nista medsebojno zamenljiva.
(67)
V skladu s statističnimi podatki o uvozu nemškega združenja vinogradnikov (Deutsche Weinbauverband) za obdobje 1998-2001 je imelo uvoženo belo vino, ki je zaradi svoje visoke kakovosti primerno za proizvodnjo penečega vina, tržno ceno 0,38 EUR na liter, kar je precej več od navedene cene za namizno vino, ki znaša 0,26 EUR na liter. Nemčija v pripombah ugotavlja, da obstajata dva ločena trga, prvi za navadno namizno vino in mošt za navadno namizno vino, drugi pa za visokokakovostno osnovo in mošt, ki sta namenjena za proizvodnjo penečega vina.
(68)
Po mnenju Nemčije naj bi torej veljalo, da je upoštevni trg za vino, ki ni namenjeno za destilacijo, trg visokokakovostne osnove za proizvodnjo penečega vina, na katerem se dosegajo precej višje cene (0,38 EUR na liter), kot je tržna cena za navadno namizno vino (0,26 EUR na liter). Nemčija zato meni, da je cena, ki jo je za mošt plačala družba GfW, ustrezala tržni ceni na upoštevnem trgu in je vključevala običajno stopnjo dobička.
(69)
Poleg tega je družba GfW načrtovala sodelovanje v programih EU za skladiščenje in destilacijo (družba GfW je vinogradnikom že prej ponujala tovrstne storitve). V okviru programa za skladiščenje je bila cena za 20 % zalog, ki naj bi se pozneje prodale kot osnova za proizvodnjo penečega vina, 0,06 EUR na liter. V okviru programa za destilacijo je bila cena za 40 % zalog, poslanih v destilacijo, 0,50-0,55 EUR na liter.
(70)
Po mnenju Nemčije so bile te dejavnosti dobičkonosne v času, ko je banka WAK odobrila posojilo družbi GfW. Na eni strani je družba GfW nameravala 40 % kupljenega mošta decembra 1999 uporabiti za preventivno destilacijo po ceni, ki je bila znatno višja od nakupne cene (0,50-0,55 EUR na liter). Na drugi strani se je predvidevalo, da bodo proizvajalci penečih vin plačali sorazmerno visoke cene (0,36-0,41 EUR na liter) za velike količine enotne osnove zajamčene kakovosti. Nemčija meni, da bi lahko družba GfW dosegla povprečen prihodek od prodaje v višini 0,44-0,46 EUR na liter, kar je veliko več od povprečnih 0,38 EUR na liter, ki jih prejmejo vinogradniška podjetja in trgovci.
(71)
Načrtovanje je potekalo na podlagi naslednjih predpostavk ciljnih cen:
Obseg
Cena/liter (v EUR)
Destilacija
40 %
0,50-0,55
Subvencija EU za skladiščenje vina/mošta (1 leto): 0,06 EUR/l in naknadna prodaja kot osnova za peneče vino
20 %
0,435
Prodaja kot osnova za peneče vino
40 %
0,375
(72)
Na podlagi navedenih predpostavk je bila pričakovana povprečna prodajna cena 0,44-0,46 EUR na liter.
(73)
Iz zgoraj navedene napovedi prodaje izhaja naslednji izračun dobička:
Cena/liter (v EUR)
Nakupna cena in obdelava
0,37-0,38
Prihodek od prodaje osnove za peneče vino, destilacije, subvencij za skladiščenje
0,44-0,46
Pričakovani dobiček
0,06-0,09
(74)
Na podlagi skupne količine približno 44 milijonov litrov je bil pričakovan dobiček v znesku približno 2,64-3,96 milijona EUR.
(75)
Nemčija se sklicuje tudi na dejstvo, da je bila tržna cena, ki jo je za namizno vino v sklepih o sprožitvi postopka navedla Evropska komisija (0,26 EUR na liter), najnižja ponujena cena za namizno vino v novembru 1999. Polna ponujena cena novembra 1999 je tržna cena za namizno vino, ki znaša 0,26-0,56 EUR na liter. Poleg tega je bil to celoten razpon za celo leto 1999. Leta 2000 je razpon znašal 0,20-0,41 EUR na liter. Nemčija poudarja tudi, da je imelo 60 % mošta, ki ga je kupila družba GfW, povprečno 81 stopinj Oechsleja, kar močno presega 44 stopinj Oechsleja, zahtevanih za namizno vino, pri čemer se je to izražalo v ceni, ki jo je družba GfW plačala za mošt.
V.2. Element pomoči v času podreditve in odpovedi terjatvam
(76)
Po mnenju Nemčije je bilo po vmesnem obračunu poslovanja novembra 2000 ugotovljeno, da družbi GfW grozi nesolventnost. Družba GfW je imela takrat primanjkljaj tekočega računa približno 6 milijonov EUR, kar se je potrdilo med pripravo letnega računovodskega izkaza za leto 2000. Razlog za primanjkljaj je bil, da se je vrednost zalog, ki so bile še vedno v lasti družbe GfW, zmanjšala zaradi znatnega znižanja tržnih cen, kar je pomenilo, da bi lahko družba GfW svoje zaloge prodala le po ceni, nižji od predvidene.
(77)
V skladu z informacijami, ki jih je predložila Nemčija, je imela banka WAK 31. oktobra 2000 še vedno 10 milijonov EUR terjatev do družbe GfW. Banka WAK je kot zavarovanje sprejela zavarovana sredstva družbe GfW, ki so takrat imela vrednost 5,7 milijona EUR. Ta sredstva so bila odvisna od pridržka lastninske pravice (navadnega, razširjenega ali podaljšanega) vinogradniških podjetij in trgovcev, ki bi po mnenju Nemčije zato imela prednost v primeru nesolventnosti. Tako bi morala družba GfW po mnenju Nemčije v primeru postopka zaradi nesolventnosti plačila vinogradniškim podjetjem in trgovcem v znesku približno 3,5 milijona EUR poravnati pred plačili drugim upnikom.
(78)
Da bi se pravočasno odpravil primanjkljaj in preprečil začetek postopkov zaradi nesolventnosti v skladu s členom 64 nemškega zakona o družbah z omejeno odgovornostjo (stara različica) v povezavi s členom 19 nemškega zakona o nesolventnosti, je bilo potrebno takojšnje ukrepanje.
(79)
Nemčija poudarja, da je imela banka WAK kot glavna upnica s slabšim položajem zavarovanja velik interes, da se prepreči grozeča insolventnost. Zato je poskušala vinogradniška podjetja in trgovce prepričati, da se odpovejo delu svojih terjatev, in je 4. decembra 2000 z družbo GfW sprejela tudi dogovor, da:
-
po dogovoru vinogradniških podjetij in trgovcev o odpovedi 90 % svojih preostalih terjatev podredi terjatve v višini primanjkljaja,
-
se bo odpovedala enakemu znesku zahtevkov, kot jih je podredila, vendar le, če bo to potrebno.
(80)
Družba GfW kljub uspešnemu začetku pogajanj, ko se je večina vinogradniških podjetij in trgovcev strinjala z odpovedjo terjatvam, na koncu ni bila uspešna zaradi usklajenega delovanja nekaterih vinogradniških podjetij in trgovcev ter njihovih odvetnikov. Zaradi prednostnega položaja zavarovanja, ki je bil posledica razširjenega ali podaljšanega pridržka lastninske pravice, se svojim terjatvami niso bili pripravljeni odpovedati in so vložili tožbe. Te tožbe je obravnavalo sodišče, ki je predlagalo sporazume o poravnavi. V skladu s sporazumi o poravnavi bi morala družba GfW plačati 70 % preostalih terjatev, 30 % pa bi se jih odpovedalo. Sodišče je tudi odločilo, da mora družba GfW kriti 80 % sodnih stroškov. Podobne sporazume o poravnavi so predlagala tudi druga sodišča. Družba GfW zato ni več mogla pričakovati, da bi se vinogradniška podjetja in trgovci strinjali z odpovedjo 90 % svojih preostalih terjatev. Poleg tega je več vinogradniških podjetij in trgovcev izjavilo, da bodo zahtevali celotno poplačilo preostalih 20 odstotkov. Dejstvo, da je 1 700 od 2 700 vinogradniških podjetij in trgovcev že nakazalo, da bi se bili pripravljeni odpovedati delu svojih terjatev, ni bilo več pomembno, ker člen 305a nemškega zakona o nesolventnosti določa, da izvensodna poravnava (außergerichtliche Einigung) za preprečitev postopkov zaradi nesolventnosti ni več mogoča, ko en sam upnik začne izvršbo po začetku pogajanj o izvensodni poravnavi.
(81)
Zato se je 21. februarja 2001 banka WAK z družbo GfW dogovorila, da bo primanjkljaj iz leta 2000 pokrila z odpovedjo svojim terjatvam v vrednosti 5 005 441,60 EUR, da za preostali dolg za obdobje od 1. januarja 2001 do 31. decembra 2001 ne bo zaračunavala obresti in da se bodo terjatve vinogradniških podjetij in trgovcev poravnale v celoti. Zavarovanje nepodrejenih terjatev je bilo zagotovljeno. Primanjkljaj družbe GfW je bil odpravljen, postopki zaradi nesolventnosti so bili preprečeni, družba GfW pa je lahko nadaljevala s poslovanjem.
(82)
Nemčija trdi, da sta podreditev in odpoved terjatev v skladu s preskusom zasebnega upnika. Nemčija to trditev podpira s sklicevanjem na ustrezno sodno prakso.
(83)
Odpoved delu terjatve se lahko zahteva, da se poveča dejansko povrnjeni znesek (11). Zasebni upnik bi ravnal tako, da bi čim bolj zmanjšal svojo izgubo. Če terjatev ni bila dovolj zavarovana, bi dogovor o preložitvi poplačila povečal možnosti za poplačilo brez izgube, ker bi imel dolžnik možnost, da premaga krizo in izboljša svoj položaj (12). V sodbi Sodišča prve stopnje v zadevi HAMSA je sodišče zavrnilo prejšnjo prakso Komisije, ki je zahtevala, da imajo zasebni in javni upniki enak delež odpovedi terjatvam glede na njihov delež dolga. Namesto tega je sodišče določilo, da se lahko preskus zasebnega upnika uporabi tudi, če je razmerje odpovedi različnih upnikov nesorazmerno. Sodišče prve stopnje poudarja, da je odločilen status upnika kot lastnika zavarovanih, preferencialnih ali navadnih terjatev, tj. rang zavarovanj različnih upnikov. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da javni upnik ravna kot zasebni upnik, če se po obširni in razumni oceni zneska, ki bi ga lahko izterjal, tveganja likvidacije in možnosti, da bo podjetje ponovno vzpostavilo sposobnost preživetja odloči, da se bo odpovedal delu svojih terjatev (13). Nazadnje se Nemčija sklicuje na odločbo Komisije v zadevi Huta Cynku, kjer je Komisija odločila, da nobena ugodnost, in torej nobena državna pomoč, ne obstaja, kadar bi prestrukturiranje prineslo boljši iztržek kot likvidacija (14).
(84)
Na podlagi tega Nemčija trdi, da sta bili, ob upoštevanju položaja banke WAK kot glavne upnice in njenega slabšega položaja zavarovanja v primerjavi z vinogradniškimi podjetji in trgovci, podreditev in odpoved terjatev v skladu s preskusom zasebnega upnika ter ne pomenita državne pomoči. V postopku zaradi nesolventnosti bi banka WAK izgubila najmanj enak, zelo verjetno pa še večji obseg svojih preostalih terjatev.
(85)
Le s preprečitvijo nesolventnosti družbe GfW ter poravnavo preostalih terjatev vinogradniških podjetij in trgovcev je lahko banka WAK koristila polne zavarovalne pravice do preostalih zalog in zagotovila poplačilo svojih preostalih terjatev, ki je višje od poplačila v primeru nesolventnosti.
(86)
Po mnenju Nemčije je bilo delovanje banke WAK s predhodnega vidika pravilno, zlasti ker ji je s tem, da je spremenila svoj slab položaj zavarovanja v primarno zavarovalno pravico in preprečila grozečo nesolventnost družbe GfW, uspelo zagotoviti višje poplačilo. Po mnenju Nemčije bi vsaka zasebna banka v takih razmerah ravnala enako.
(87)
Po mnenju nemških organov bi predhodna ocena računovodskih evidenc družbe GfW pokazala, da bi banka WAK ob nadaljevanju poslovanja družbe GfW lahko izvedla poplačila v vrednosti 5 112 918,81 milijona EUR. Če pa bi družba GfW začela postopek zaradi nesolventnosti, potem bi banka WAK lahko izvedla poplačila v vrednosti največ 2,4 milijona EUR. To pomeni razliko najmanj 2,7 milijona EUR.
(88)
To potrjuje poročilo neodvisnega revizorja (15) z dne 3. februarja 2003, ki ga je naročila banka WAK, predložili pa so ga nemški organi. V sklepni ugotovitvi poročila je navedeno, da je bilo za banko WAK z ekonomskega vidika smiselno, da podredi svoje terjatve, se odpove delu svojih terjatev v zgoraj navedenem znesku in se odpove prihodnjim plačilom obresti. Nemčija je predložila naslednje razloge za to sklepno ugotovitev:
-
Če banka WAK ne bi podredila in odpovedala svojih terjatev in plačil obresti, bi morala družba GfW vložiti predlog za postopek zaradi nesolventnosti in bi bila likvidirana. Terjatve banke WAK bi bilo treba izplačati iz prodaje zalog družbe GfW.
-
Če bi bila družba likvidirana, bi se vrednost njenih zalog znižala. Dejanski iztržki od prodaje zalog bi znašali le približno 50 do 70 % njihove knjigovodske vrednosti. Zato bi ob ohranitvi zavarovalnih pravic iztržki znašali 1,84-2,4 milijona EUR.
-
Postopki zaradi nesolventnosti so dragi.
-
Nemški zakon o nesolventnosti določa pravico do izločitve za proizvode s pridržkom lastninske pravice, vendar se to opredeli na podlagi možnosti stečajnega upravitelja, da izbere med izpolnjevanjem pogodbe in izločitvijo sredstev (člen 103 nemškega zakona o nesolventnosti). Izločitev sredstev je mogoča le, če stečajni upravitelj zavrne izpolnitev pogodbe, ker lahko v tem primeru upnik odstopi od pogodbe, zahteva izločitev sredstev in je upravičen do odškodnine zaradi neizpolnjevanja pogodbe. Predplačila se lahko pobotajo. V zameno lahko družba GfW zahteva povrnitev že izvedenih plačil, ki jih je mogoče pobotati z odškodnino zaradi neizpolnjevanja pogodbe.
-
V nasprotju s tem pa je bilo, ko je banka WAK podredila del svojih terjatev, pravno mogoče, da se je družba GfW izognila postopkom zaradi nesolventnosti, banka WAK pa je imela po odpovedi delu svojih terjatev in plačil obresti neporavnane terjatve v znesku 5,15 milijona EUR, katerih povrnitev je lahko pričakovala, saj je družba GfW lahko nadaljevala s poslovanjem.
-
Poudarjeno je tudi, da bi lahko družba GfW v primeru začetka postopkov zaradi nesolventnosti v skladu s predpisi o nesolventnosti izpodbijala odplačila posojila v znesku 1 440 476,92 EUR, ki jih je banki WAK izplačala v obdobju med 1. novembrom in 31. decembrom 2000. Tako bi bila banka WAK obvezana k poplačilu teh sredstev.
(89)
Nemčija poudarja, da naknadna ocena kaže, da je bila možnost podreditve in odpovedi terjatev z ekonomskega vidika bolj smiselna, saj so poplačila, prejeta zaradi preprečitve nesolventnosti družbe GfW, znašala 4 670 517,65 EUR, kar je več kot največ 2,4 milijona EUR, ki bi jih bilo mogoče zagotoviti v okviru postopkov zaradi nesolventnosti.
(90)
Nemčija ugotavlja, da vinogradniška podjetja in trgovci v času podreditve in odpovedi terjatev banke WAK niso prejeli pomoči, ker sta bili podreditev in odpoved terjatev v skladu s preskusom zasebnega upnika.
VI. OCENA POMOČI
VI.1. Skupna ureditev trga
(91)
Pred začetkom veljavnosti Uredbe Sveta (ES) št. 479/2008 z dne 29. aprila 2008 o skupni ureditvi trga za vino (16) je področje vinogradništva in predelave vina urejala Uredba (ES) št. 1493/1999. Člen 71 Uredbe (ES) št. 1493/1999 določa, da se členi 87, 88 in 89 Pogodbe (zdaj členi 107, 108 in 109 PDEU) uporabljajo za proizvodnjo in trgovino s proizvodi, ki so zajeti v navedeni uredbi. Pred 31. julijem 2000 je področje vinogradništva in predelave vina urejala Uredba (EGS) št. 822/87. Člen 76 Uredbe (EGS) št. 822/87 določa, da se členi 92, 93 in 94 Pogodbe (zdaj členi 107, 108 in 109 PDEU) uporabljajo za proizvodnjo in trgovino s proizvodi iz člena 1 Uredbe. Zato je treba obravnavane ukrepe preučiti z vidika pravil glede državne pomoči.
VI.2. Obstoj državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU
(92)
V skladu s členom 107(1) PDEU je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, prepovedana, kolikor prizadene trgovino med državami članicami.
(93)
Banka WAK je družba javnega prava, ki se deloma financira iz sredstev zvezne dežele Porenje-Pfalška, delno pa iz davkom podobnih dajatev. Ukrep se zato financira iz državnih sredstev.
(94)
Zdi se, da pomoč, ki se dodeli podjetju, prizadene trgovino med državami članicami, če podjetje posluje na trgu, odprtem za trgovanje v Evropski uniji (17). Trgovanje s kmetijskimi proizvodi znotraj Unije je obsežno. Zato bi zadevna pomoč lahko prizadela trgovino med državami članicami (18).
(95)
Sodišče je razsodilo, da je za presojo, ali državni ukrep pomeni pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, treba ugotoviti tudi, ali upravičeno podjetje dobi ekonomsko prednost, ki je pod običajnimi tržnimi pogoji (19) ne bi dobilo, in/ali se je podjetje zaradi ukrepa lahko izognilo kritju stroškov, ki bi jih običajno moralo poravnati iz lastnih finančnih sredstev (20). To bi zagotovo zadostovalo, da se pokažejo morebitna izkrivljanja konkurence (21).
VI.2.1. Obstoj pomoči družbi Gesellschaft für Weinabsatz (GfW)
VI.2.1.a. Odobritev posojila banke WAK
(96)
Posojilo banke WAK v znesku 15 302 696,25 EUR je bilo odobreno jeseni 1999. Družbi GfW so bile v obdobju odplačevanja posojila zaračunane obresti po obrestni meri 3,28-5,25 %. Premija za tveganje ni bila zaračunana. V tem obdobju je referenčna mera za Nemčijo znašala 5,23-6,33 %.
(97)
Nemčija se strinja z mnenjem Komisije, da posojilo ni bilo odobreno v skladu s tržnimi pogoji. Če bi bilo posojilo odobreno v skladu s tržnimi pogoji, bi bila zaračunana višja osnovna mera, zaradi omejene varnosti, ki jo je zagotavljalo zavarovanje posojila, pa bi bila dodana premija za tveganje.
(98)
Ugotoviti je mogoče, da je posojilo, odobreno družbi GfW, vsebovalo element državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU, ker je družba GfW dobila ekonomsko prednost, ki je pod običajnimi tržnimi pogoji ne bi. Element pomoči se izračuna kot razlika med zaračunano obrestno mero in referenčno mero s prištetjem ustrezne premije za tveganje.
(99)
Morebiten prenos pomoči na pravne naslednike
(100)
Po navedbah Nemčije je bila družba GfW s 1. junijem 2005 likvidirana in razpuščena. Vse preostale zaloge s preostalih področij poslovanja so bile prodane. Vsi iztržki bili uporabljeni za poplačilo banki WAK. S kupcem (posameznikom) je bilo dogovorjeno, da se vrednost preostalih zalog glede na popis blaga z dne 31. decembra 2004 prenese na banko WAK konec leta 2005. Vrednost zalog naj bi bila enaka izhodiščni nabavni vrednosti 79 579,79 EUR. Družba GfW je bila leta 2006 izbrisana iz trgovskega registra, pri čemer pravnega naslednika ni, prav tako pa ne kakršne koli pravne osebe, ki bi lahko vrnila pomoč. Po mnenju Nemčije v skladu z ustaljeno sodno prakso (22) vračilo zato ni mogoče.
(101)
Ker so bila preostala sredstva družbe GfW prodana, bi lahko njihov kupec izkoristil pomoč, odobreno družbi GfW. Ker je kupec plačal prvotno nakupno ceno, tržne razmere pa so se v zadnjih letih poslabšale, je jasno, da je bila cena, ki jo je plačal, vsaj enaka tržni ceni. Komisija tako ugotavlja, da pomoč ni bila prenesena na kupca preostanka zalog družbe GfW. Hkrati pa je družba GfW prenehala obstajati, zato vračilo pomoči ni mogoče.
VI.2.1.b. Podreditev in odpoved terjatev banke WAK
(102)
Banka WAK je podreditev terjatev ter odpoved terjatev in plačil obresti financirala iz lastnih sredstev in ustreznega posojila, zato se šteje, da ju je financirala iz državnih sredstev.
(103)
Da se ugotovi, ali podreditev terjatev ter odpoved terjatev in plačil obresti pomenita državno pomoč družbi GfW v smislu člena 107(1) PDEU, je treba ugotoviti tudi, ali družba GfW dobi ekonomsko prednost, ki je pod običajnimi tržnimi pogoji ne bi in/ali se je družba GfW zaradi ukrepa lahko izognila kritju stroškov, ki bi jih običajno morala poravnati iz lastnih finančnih sredstev. Ta ocena se mora izvesti s preskusom zasebnega upnika. S preskusom zasebnega upnika se oceni, ali bi zasebni upnik pod enakimi tržnimi pogoji ravnal ali je ravnal enako kot javni upnik.
(104)
V skladu z ustaljeno sodno prakso se lahko odpoved delu terjatev zahteva, da se poveča dejansko povrnjeni znesek. Zasebni upnik bi ravnal tako, da bi čim bolj zmanjšal svojo izgubo (23). Če terjatev ni bila dovolj zavarovana, bi dogovor o preložitvi poplačila povečal možnosti za poplačilo brez izgube, ker bi imel dolžnik možnost, da premaga krizo in izboljša svoj položaj (24).
(105)
V sodbi Sodišča prve stopnje v zadevi HAMSA (25) je sodišče zavrnilo prejšnjo prakso Komisije, ki je zahtevala, da imajo zasebni in javni upniki enak delež odpovedi terjatvam glede na njihov delež dolga. Namesto tega je sodišče določilo, da se lahko preskus zasebnega upnika uporabi tudi, če je razmerje odpovedi različnih upnikov nesorazmerno. Točki 168 in 169 sodbe navajata:
„(168)
Če podjetje, ki se srečuje z znatnim poslabšanjem svojega finančnega stanja, predlaga dogovor ali vrsto dogovorov za plačilo dolga upnikom z namenom izboljšanja stanja in preprečitve likvidacije, mora vsak upnik izbirati med zneskom, ki mu je ponujen v skladu s predlaganim dogovorom, na eni strani in zneskom, za katerega meni, da bi ga lahko izterjal ob morebitni likvidaciji, na drugi strani. Na njegovo izbiro vplivajo številni dejavniki, kot so njegov status upnika kot lastnika zavarovanih, prednostnih ali običajnih terjatev, narava in obseg vsakega morebitnega zavarovanja, ki ga ima, njegova presoja možnosti, da bo podjetje ponovno vzpostavilo sposobnost preživetja, ter znesek, ki bi ga prejel v primeru likvidacije. Če se na primer izkaže, da je v primeru likvidacije podjetja realizacija vrednosti njegovih sredstev zadostna samo za pokritje hipoteke in prednostnih terjatev, ne bi imele običajne terjatve nobene vrednosti. Če bi se običajni upnik v takšnem primeru odpovedal večjemu delu svojih terjatev, to zanj dejansko ne bi pomenilo odrekanja.
(169)
To pomeni, da zaradi pomanjkanja podatkov o dejavnikih, ki določajo vrednosti izbir, ki so na voljo upnikom, iz samega dejstva, da so zneski, ki so jih različni upniki odpisali, očitno nesorazmerni, ni mogoče sklepati o razlogih za njihovo sprejetje predlaganih odpustov dolga.“
(106)
Poleg tega je Sodišče prve stopnje v zadevi HAMSA (26) ugotovilo, da javni upnik ravna kot zasebni upnik, če se po obširni in razumni oceni zneska, ki bi ga lahko izterjal, tveganja likvidacije in možnosti, da bo podjetje ponovno vzpostavilo sposobnost preživetja, odloči, da se bo odpovedal delu svojih terjatev. Nazadnje je Komisija v odločbi v zvezi z zadevo Huta Cynku (27) odločila, da nobena ugodnost, in torej nobena državna pomoč, ne obstaja, kadar bi prestrukturiranje prineslo boljši iztržek kot likvidacija.
(107)
Ob sklicevanju na zgoraj navedeno sodno prakso je treba pri ocenjevanju, ali bi zasebni upnik ravnal ali je ravnal kot banka WAK, preučiti izbire, ki jih je imela banka WAK na voljo, ko je ugotovila, da družbi GfW grozi nesolventnost, in preučiti, kakšne bi bile ekonomske posledice, povezane s temi odločitvami. Nato je treba na enak način preučiti vinogradniška podjetja in trgovce ter oceniti, ali je mogoče položaj banke WAK primerjati in oceniti na podlagi ravnanja vinogradniških podjetij in trgovcev.
(108)
Ko je banka WAK izvedela, da družbi GfW grozi nesolventnost, je imela na voljo dve možnosti. Odločila bi se lahko za začetek postopkov zaradi nesolventnosti ali pa bi se temu poskusila izogniti z dogovorom z družbo GfW, ki bi tej družbi omogočil nadaljevanje poslovanja. Na podlagi informacij, ki jih je predložila Nemčija in ki so podprte s poročilom z dne 3. februarja 2003, ki ga je pripravil neodvisni revizor (glej uvodno izjavo 88), bi bile ekonomske posledice, povezane s tema dvema odločitvama, po navedbah Nemčije naslednje. Banka WAK bi lahko v primeru postopkov zaradi nesolventnosti predhodno pričakovala povrnitev največ približno 2,4 milijona EUR terjatev. Če bi banka WAK sklenila dogovor z družbo GfW, v okviru katerega bi se odpovedala delu terjatev in tako družbi GfW omogočila nadaljevanje poslovanja, bi lahko predhodno pričakovala povrnitev približno 5,1 milijona EUR terjatev. Če bi torej banka WAK družbi GfW omogočila, da se izogne začetku postopkov zaradi nesolventnosti, bi dobila povrnjenih 2,7 milijona EUR več. Pripravljenost vinogradniških podjetij in trgovcev na enako ravnanje je le nekoliko vplivala na izračune povrnitve, vendar ni spremenila izida primerjave obeh možnosti.
(109)
Ocena stopnje povrnitve v primeru nesolventnosti v znesku 2,4 milijona EUR v poročilu temelji na predpostavki Nemčije, da bi bilo treba terjatve vinogradniških podjetij in trgovcev v znesku 4,4 milijona EUR poravnati pred terjatvami banke WAK. Vendar Evropska komisija navaja, da nemški zakon o nesolventnosti določa, da je treba pred dolgovi do banke WAK poravnati le dolg do vinogradniških podjetij in trgovcev s podaljšanim pridržkom lastninske pravice. Drugi dolgovi so v enakem položaju kot dolgovi do banke WAK. Vendar izračuni Evropske komisije kažejo, da lahko celo v primeru, v katerem bi imele terjatve banke WAK ter vinogradniških podjetij in trgovcev enak položaj, banka WAK pričakuje povrnitev največ 4,7 milijona EUR v primeru nesolventnosti (na podlagi največjega skupnega poplačila 6,8 milijona EUR v primeru nesolventnosti ter dejstva, da so banka WAK in vinogradniška podjetja prejeli poplačilo, sorazmerno znesku, ki jim je dolgovan, tj. 10 milijonov EUR za banko WAK ter 4,4 milijona EUR za vinogradniška podjetja in trgovce). Zato je mogoče skleniti, da bi bila za banko WAK predhodno ugodnejša možnost, da družbi GfW omogoči preprečitev nesolventnosti.
(110)
Izračuni za vinogradniška podjetja in trgovce pa so bili na drugi strani zelo drugačni. Ti so namreč že prejeli 80 % plačila za dobavljeno blago. Poleg tega bi v skladu s ponudbo družbe GfW prejeli le 10 % od 20 % dolgovanega zneska. Dejansko je to pomenilo, da bi v primeru sklenitve dogovora prejeli le dodatna 2 % dogovorjene nakupne cene. To je nedvomno manj od zneska, ki bi ga lahko pričakovali v okviru postopka zaradi nesolventnosti, ne glede na njihovo zavarovanje (navadni, razširjeni ali podaljšani pridržek lastninske pravice). V povprečju bi lahko po pričakovanjih prejeli 48 % svojih preostalih terjatev (2,1 milijona EUR od skupnega dolga 4,4 milijona EUR). Zato ni presenetljivo, da so nekatera vinogradniška podjetja in trgovci zavrnili ponudbo družbe GfW. Poleg tega je moralo biti očitno, da sta odpoved delu terjatev in preprečitev nesolventnosti v interesu banke WAK, čeprav se vinogradniška podjetja in trgovci svojim terjatvam ne bi odpovedali, kar bi jim dejansko omogočilo povrnitev večjega deleža preostalih terjatev od ponujenih 10 %. Nazadnje, več vinogradniških podjetij in trgovcev je že vložilo tožbe proti družbi GfW, pri čemer je sodišče razsodilo v njihovo korist in družbi GfW naložilo, da mora poravnati 80 % preostalih terjatev.
(111)
Čeprav so bila vinogradniška podjetja in trgovci ter banka WAK vsi upniki družbe GfW, je mogoče ugotoviti, da so bile njihove izbire in izid izbranih možnosti za banko WAK ter vinogradniška podjetja in trgovce tako različni, da niso primerljivi. Dejstvo, da se vinogradniška podjetja in trgovci niso hoteli odpovedati terjatvam, ne bi smelo negativno vplivati na analizo, ali je banka WAK delovala v skladu s preskusom zasebnega upnika.
(112)
Komisija po primerjavi različnih možnosti banke WAK ugotavlja, da sta delna podreditev in odpoved terjatev 4. decembra 2000 in 21. februarja 2001 v skupnem znesku 5 005 441,60 EUR ter odpoved plačil obresti od 31. decembra 2000 naprej za banko WAK najugodnejša možnost, ki je zato v skladu s preskusom zasebnega upnika. Podreditev in odpoved terjatev pomenita odlog plačila dolga, kar je za upnika ugodneje od likvidacije. V skladu z ustaljeno sodno prakso (28) javni upnik ugodnost, ki izhaja iz zneska, ponujenega v okviru načrta za prestrukturiranje, primerja z zneskom, ki bi ga lahko izterjal, če bi bila družba likvidirana. Družba GfW tako ni imela ugodnosti, ki jih ne bi imela tudi pod običajnimi tržnimi pogoji, torej družba ni prejela državne pomoči zaradi odločitve banke WAK, da bo podredila in odpovedala del svojih terjatev.
(113)
Ob začetku postopkov je bil izražen dvom, ali je banka WAK podreditev in odpoved terjatev omejila na najnižjo raven. Vendar Nemčija v pripombah navaja, da se je banka WAK odpovedala deležu svojih terjatev, potrebnih za kritje primanjkljaja družbe GfW za leto 2000, kar je bilo potrebno v skladu z nemškim zakonom o nesolventnosti (glej uvodno izjavo 25), da bi se preprečili postopki zaradi nesolventnosti in bi se družbi GfW omogočilo nadaljevanje poslovanja. V prvi pogodbi (podpisani 4. decembra 2000) med družbo GfW in banko WAK sta se podpisnici, da bi se preprečila nesolventnost družbe GfW, dogovorili o podreditvi terjatev v enakem znesku kot primanjkljaj družbe GfW po privolitvi vinogradniških podjetij in trgovcev v odpoved 90 % preostalih terjatev in po potrebi odpoved zneska terjatve, za katerega je bila dogovorjena podreditev (glej uvodni izjavi 79 in 80). Razlog za večjo odpoved od pričakovane je bil, da se vinogradniška podjetja in trgovci kljub prizadevanju banke WAK in družbe GfW, da bi dosegli njihovo pomoč pri preprečitvi nesolventnosti družbe GfW (glej uvodni izjavi 79 in 80, ki obravnavata pripombe Nemčije), niso odločili za odpoved svojim terjatvam zaradi razlogov iz uvodne izjave 110 zgoraj. Kot je navedeno v uvodni izjavi 108, je odločitev vinogradniških podjetij in trgovcev, da se ne odpovejo deležu svojih preostalih terjatev, le omejeno vplivala na ekonomsko oceno banke WAK in ni spremenila izida te ocene: da je za banko WAK ekonomsko ugodneje, da družbi GfW omogoči preprečitev postopkov zaradi nesolventnosti.
(114)
Komisija zato ugotavlja, da sta bili delna podreditev in odpoved terjatev najugodnejša možnost za banko WAK, zaradi česar sta v skladu z načelom zasebnega upnika in zato ne pomenita državne pomoči družbi GfW v smislu člena 107(1) PDEU.
VI.2.2. Obstoj pomoči za vinogradniška podjetja in trgovce
(115)
Ob začetku in naknadnem podaljšanju formalnega postopka preiskave so se pojavila vprašanja glede morebitne pomoči vinogradniškim podjetjem in trgovcem. Položaj zavarovanja, ki ga je družba GfW v času nakupa dodelila vinogradniškim podjetjem in trgovcem, naj bi bil sorazmerno močan, pri čemer so se pojavili dvomi, ali je dodeljeni položaj zavarovanja dejansko v skladu z običajno poslovno prakso. Poleg tega naj bi bila cena, plačana za kupljeni mošt, višja od tržne cene. Prav tako pa je bila odločitev vinogradniških podjetij in trgovcev, da se ne bodo odpovedali svojim terjatvam, ko je družbi GfW grozila nesolventnost, vprašljiva skupaj z odločitvijo banke WAK za podreditev in poznejšo odpoved deleža terjatev, čeprav so se vinogradniška podjetja in trgovci odločili, da se ne bodo odpovedali 90 % preostalih terjatev (20 % vrednosti zaloge).
VI.2.2.a. V času nakupa mošta - dodeljeni položaj zavarovanja
(116)
Nemčija je v pripombah zagotovila, da so bili navadni, razširjeni ali podaljšani pridržki lastninske pravice, dodeljeni različnim vinogradniškim podjetjem in trgovcem v povezavi z nakupom mošta, dejansko v skladu z običajno poslovno prakso. Čeprav je to vinogradniškim podjetjem in trgovcem omogočilo sorazmerno močan položaj zavarovanja, zlasti podjetjem in trgovcem, ki jim je bil dodeljen podaljšan pridržek, je bil ta položaj vseeno v skladu z običajno poslovno prakso in ni bil močnejši kot v primeru dogovora z zasebnim kupcem.
(117)
Komisija se sklicuje na priporočila (29) zveze nemških vinskih kleti in trgovcev z vinom (Trier), zveze nemških trgovcev z vinom (Mainz) ter združenja nemških vinogradnikov (Bonn) (Der Bundesverband der Deutschen Weinkellereien und des Weinfachhandels e.V., Trier, der Bundesverband der Deutschen Weinkommissionäre e.V., Mainz und der Deutsche Weinbauverband e.V., Bonn), predložena nemškim organom za konkurenco (Bundeskartellamt) v skladu s členom 22(3)(2) nemškega zakona proti omejevanju konkurence (des Gesetzes gegen Wettbewerbsbeschränkungen) (30). Prva različica priporočil je bila predložena leta 1990, zadnja pa leta 2005. V teh priporočilih je jasno navedeno, da mora prodajalec v primerih, kadar v času prenosa blaga ni plačana polna nakupna cena, obdržati lastniško pravico, dokler ni plačana polna cena. Položaji zavarovanj, dodeljeni vinogradniškim podjetjem in trgovcem v obravnavanem primeru, so zagotavljali različno stopnjo zavarovanja. Le tisti s podaljšanim pridržkom lastninske pravice so imeli v celoti zavarovana plačila. To pomeni, da položaj zavarovanja za vinogradniška podjetja in trgovce v povprečju ni bil tako močan, kot je bilo priporočeno v zgoraj navedenih priporočilih. Komisija zato ob sklicevanju na priporočila in dejanski dodeljeni položaj zavarovanja sprejema zagotovila Nemčije, da je dodelitev položajev zavarovanj, kakor so bili dodeljeni vinogradniškim podjetjem in trgovcem v tem primeru, običajna poslovna praksa ter da dodeljeni položaj zavarovanja ni bil močnejši kot v okviru običajne pogodbe med dvema zasebnima udeležencema in zato ne pomeni državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU.
VI.2.2.b. V času nakupa mošta - cena, plačana za kupljeni mošt
(118)
Ob začetku postopkov naj bi bila cena, ki jo je družba GfW plačala za kupljeni mošt, višja od tržne cene. Kot tržna cena je bila uporabljena cena za namizno vino, pri čemer je bila kot referenčna cena navedena cena 0,26 EUR na liter. Nemčija je v pripombah predložila bistvene informacije o poslovni strategiji družbe GfW, iz katere je razvidno, da trg za navadno namizno vino ni upoštevni trg in da ima družba GfW tri cilje. Prvič, kupiti mošt za namizno vino, s katerim bo sodelovala v programu EU za destilacijo (40 % zaloge). Drugič, kupiti visokokakovostni mošt, ki bi ga prodajala na trgu za visokokakovostno osnovo za proizvodnjo penečega vina (60 % zaloge). Tretjič, sodelovati v programu EU za destilacijo z 20 % zaloge, preden se ta proda za proizvodnjo penečega vina. Pri analizi, ali proizvoda pripadata istemu trgu, se Komisija sklicuje na Obvestilo Komisije o opredelitvi upoštevnega trga za namene konkurenčnega prava Skupnosti (31). V skladu s točko 7 obvestila „[u]poštevni proizvodni trg obsega vse tiste proizvode in/ali storitve, ki jih potrošnik smatra za zamenljive ali nadomestljive glede na lastnosti proizvodov, njihove cene in namen uporabe“.
(119)
Trg za mošt, kupljen za izkoriščanje programa EU za destilacijo, je trg za navadno namizno vino. Vendar mora biti ustrezna cena tista cena, ki se plača za vino, poslano v destilacijo.
(120)
Glavni cilj preventivne destilacije vina v skladu s členom 38 Uredbe (EGS) št. 822/87 je kot pri vseh tradicionalnih intervencijskih ukrepih na kmetijskih trgih odstranitev prekomerne zaloge s trga za vino, zato mora biti cena te prostovoljne destilacije dovolj visoka, da proizvajalce spodbudi k pošiljanju vina v destilacijo. Dejansko letno ceno ukrepa destilacije je Svet opredelil kot 65 % t. i. orientacijske cene.
(121)
Svet je orientacijsko ceno določil enkrat letno, ki je bila določena izrecno v podporo trgu. Zato je morala biti določena na dovolj visoki ravni. V Uredbi Sveta (ES) št. 1676/1999 z dne 19. julija 1999 o določitvi orientacijske cene za vino za vinsko leto 1999/2000 (32) so bile določene orientacijske cene za različne kategorije vin. Za kategorijo AII (belo namizno vino iz sort vinske trte Sylvaner ali Müller-Thurgau) je bila določena cena 82,81 EUR na hektoliter, za kategorijo AIII (belo namizno vino iz sort vinske trte Riesling) pa 94,57 EUR na hektoliter. V skladu s Prilogo III k Uredbi Komisije (ES) št. 1681/1999 z dne 26. julija 1999 o določitvi odkupnih cen, pomoči in nekaterih drugih zneskov, ki se uporabljajo za vinsko leto 1999/2000 za intervencijske ukrepe v vinskem sektorju (33), je bil točen znesek, plačan za destilacijo, odvisen od vsebnosti alkohola v dobavljenem vinu, ker Komisija tistega leta cene za preventivno destilacijo (65 % orientacijske cene) ni izračunala na hektoliter, ampak glede na vsebnost alkohola na hektoliter.
(122)
Glavna vloga Komisije v zvezi z destilacijo vina je bila oceniti dejanske razmere na trgu in skladno s tem določiti količine, ki se vsako leto sprejmejo za preventivno destilacijo v vsaki državi članici. Z Uredbo Komisije (ES) št. 2367/1999 z dne 5. novembra 1999 o uvedbi preventivne destilacije iz člena 38 Uredbe Sveta (EGS) št. 822/87 za vinsko leto 1999/2000 (34) je bilo nemškemu trgu za vinsko leto 1999/2000 dodeljenih 148 000 hektolitrov. Z Uredbo Komisije (ES) št. 546/2000 z dne 14. marca 2000 o spremembi Uredbe (ES) št. 2367/1999 o uvedbi preventivne destilacije iz člena 38 Uredbe Sveta (EGS) št. 822/87 za vinsko leto 1999/2000 (35) je bila ta količina povečana na 468 000 hektolitrov. Z Uredbo (ES) št. 2367/1999 je bila količina vina, poslanega v destilacijo, omejena na 40 % proizvodnje. V skladu z evidenco Komisije so nemški proizvajalci v okviru te sheme destilirali približno 400 000 hektolitrov.
(123)
Po navedbah Nemčije se je za vino, poslano v destilacijo, plačala cena 0,50-0,55 EUR na liter. Komisija ob upoštevanju navedene metode izračuna ugotavlja, da je cena, ki jo je navedla Nemčija, realna.
(124)
Komisija ugotavlja, da sta bila zaradi posredovanja EU na trgu za bistveni delež vina oblikovana dva ločena trga. Na enem od trgov je bila referenčna cena tista cena, ki je bila plačana za vino, poslano v destilacijo, v tem primeru 0,50-0,55 EUR na liter, referenčna cena na drugem trgu pa je bila tržna cena. Cene 0,26 EUR na liter, navedene v sklepu o sprožitvi postopka, zato ni mogoče obravnavati kot ustrezne referenčne cene za mošt, kupljen za namen destilacije.
(125)
Da bi se opredelil upoštevni trg za mošt, kupljen z namenom, da bi iz njega nastala osnova za proizvodnjo penečega vina, je treba najprej oceniti, ali obstajajo ločeni trgi za vino, in ali mošt, ki ga je kupila družba GfW, pripada istemu trgu kot namizno vino. Prav tako bo treba opredeliti, ali lahko kakovostnejše vino dosega višje cene. Komisija v statističnih podatkih vedno navaja različne cene, odvisne od kakovosti vina. Strokovnjaki za vino pri Komisiji navajajo, da cena vina ni enaka za vsako serijo, pri čemer razpoložljivi statistični podatki za vino navajajo le povprečne cene za različno kakovost vina. Na dejansko ceno vpliva več elementov. Glavni elementi so kakovost, staranje, sloves, povpraševanje in vsebnost alkohola/stopinje Oechsleja. Stopinje Oechsleja kažejo zrelost in vsebnost sladkorja v grozdju. Pomembne so, ker določajo končno naravno vsebnost alkohola v vinu. Inštitut Deutsches Weininstitute (Nemški vinski inštitut) navaja, da je za proizvodnjo sekta/penečega vina potrebna visoka vsebnost alkohola v osnovi (36).
(126)
To potrjuje navedbe Nemčije, da mora imeti mošt za proizvodnjo penečega vina več stopinj Oechsleja kot mošt za proizvodnjo namiznega vina, pri čemer je treba za mošt z več stopinjami Oechsleja plačati premijo. Komisija zato sprejema trditve Nemčije, da obstajata ločena trga in da je bila cena mošta za proizvodnjo pečenega vina res višja od cene mošta za proizvodnjo namiznega vina. Komisija se zato strinja tudi, da cene, ki jo je družba GfW plačala v času nakupa, ni mogoče primerjati s ceno za namizno vino, tj. 0,26 EUR na liter, kakor je bilo navedeno na začetku postopka.
(127)
Nemčija je predložila informacije v zvezi z dosegljivo ceno na upoštevnem trgu, tj. trgu za visokokakovostni mošt, ki se uporablja za proizvodnjo penečega vina. V skladu s temi informacijami je bila osnovna cena za liter mošta z vrednostjo 60 stopinj Oechsleja na trgu osnove za peneče vino 0,312 EUR na liter. Pri vsaki dodatni stopinji Oechsleja (do največ 80 stopinj Oechsleja) se je cena zvišala za 0,005 EUR na liter. Vinogradniška podjetja in trgovci so za svoj visokokakovostni mošt, tj. 60 % kupljenega mošta, prejemali plačilo v skladu s tem načelom. V skladu s statističnimi podatki o uvozu nemškega združenja vinogradnikov (Deutsche Weinbauverband) za obdobje 1998-2001, ki jih je predložila Nemčija, je imelo uvoženo neustekleničeno belo vino, ki je zaradi svoje visoke kakovosti primerno za proizvodnjo penečega vina, tržno ceno 0,38 EUR na liter.
(128)
Komisija je na podlagi informacij notranjih strokovnjakov za vino v zvezi s tem, kako se določa cena vina, zgoraj navedenih informacij Deutsches Weininstitute in izračuna dobička v poslovnem načrtu družbe GfW pripravljena sprejeti trditve Nemčije, da je ustrezna tržna cena približno 0,38 EUR na liter.
(129)
Iz poslovnega načrta družbe GfW, ki ga je predložila Nemčija, je razvidno, da je družba v času nakupa mošta pričakovala, da bo lahko 40 % zaloge poslala v preventivno destilacijo po ceni 0,50-0,55 EUR na liter, 60 % zaloge prodala po ceni 0,375 EUR na liter, za 20 % zaloge pa je pričakovala dodatno subvencijo EU za skladiščenje vina v višini 0,06 EUR na liter, preden bi ga naslednje leto prodali za 0,375 EUR na liter. Po pričakovanjih naj bi skupno prodala zalogo po povprečni ceni 0,44-0,46 EUR in ustvarila dobiček v višini 0,06-0,09 EUR na liter. To bi pomenilo skupni dobiček približno 2,64-3,96 milijona EUR.
(130)
Družba GfW je leta 199940 % svojih zalog poslala v preventivno destilacijo, za kar je prejela plačilo 0,50-0,55 EUR na liter. Družba GfW se je zaradi znižanja cen na trgu za vino ob koncu leta 1999, ki ga glede na višje cene v predhodnem letu ni pričakovala, odločila, da ne bo prodala preostale zaloge tistega leta, ampak da bo vino uskladiščila in prodala leta 2000. Če pa bi cene na trgu ostale nizke, potem bi zalogo znova poslala v preventivno destilacijo. Ta odločitev je temeljila na predpostavki, da se bo preventivna destilacija še naprej izvajala. Vendar je bila preventivna destilacija z novo Uredbo (ES) št. 1493/1999 o skupni ureditvi trga za vino odpravljena. Namesto tega je bila uvedena možnost prostovoljne destilacije za oskrbo trga s pitnim alkoholom. Novo uvedeni ukrep krizne destilacije se lahko uporabi le pri izrednih motnjah na trgu. Uvodna izjava 35 Uredbe (ES) št. 1493/1999 se izrecno sklicuje na odpravo sistema destilacije kot umetne možnosti prodaje presežkov proizvodnje. Nova uredba je začela veljati 31. julija 2000.
(131)
Za družbo GfW je to pomenilo, da so bili ukrepi za destilacijo v vinskem letu 2000/2001 bistveno manj ugodni od ukrepov iz prejšnjih let. Pri destilaciji za oskrbo trga s pitnim alkoholom je bilo mogoče doseči le približno polovico prej dosežene povprečne cene 0,50-0,55 EUR na liter.
(132)
Tega razvoja po mnenju Nemčije v času, ko se je družba GfW odločila uskladiščiti vino, ni bilo mogoče napovedati. Komisija na drugi strani meni, da je bilo ta razvoj dejansko mogoče predvideti. Izrecen cilj nove skupne ureditve trga z vinom je bila odprava destilacijskega sistema. Zato bi se morala družba GfW v času, ko se je odločila za ponovno destilacijo, zavedati, da ukrepi za destilacijo v drugi polovici leta 2000 in pozneje ne bi zagotovili izboljšanja položaja zaradi znižanja cen na trgu z vinom.
(133)
Vendar trditve, da bi morala družba GfW vedeti za spremembo Uredbe, niso pomembne. Poslovni načrt v času nakupa, na podlagi katerega je treba presojati ravnanje družbe GfW kot zasebne vlagateljice, je zajemal le prvi krog preventivne destilacije, ki je bila izvedena in za katero je družba prejela 0,50-0,55 EUR na liter. Načrt ni zajemal drugega kroga preventivne destilacije, zato pričakovan dobiček na podlagi take destilacije ni bil vključen v izračun celotnega dobička v času nakupa. Ni bil del poslovnega načrta in, čeprav ni dvoma, da je bila odločitev družbe GfW za drugi krog destilacije, ko se je tržna cena znižala, slaba, je ni mogoče obravnavati kot državno pomoč za vinogradniška podjetja in trgovce v času nakupa.
(134)
Komisija na podlagi navedenega ugotavlja, da je družba GfW za mošt, kupljen jeseni 1999, plačala tržno ceno, zato vinogradniškim podjetjem in trgovcem ni bila dodeljena državna pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.
VI.2.2.c. V času podreditve in odpovedi terjatev banke WAK
(135)
V uvodni izjavi 114 je ugotovljeno, da sta bili podreditev in odpoved terjatev banke WAK izvedeni izključno zaradi lastnega interesa in v skladu s preskusom zasebnega upnika ter zato ne pomenita državne pomoči za družbo GfW. Dejstvo, da se je banka WAK odločila v korist vinogradniških podjetij in trgovcev, ni pomembno, ker to ni bil namen, ampak le posledica prizadevanja banke WAK, da bi dosegla čim večjo povrnitev lastnih sredstev.
(136)
Komisija ugotavlja, da banka WAK s podreditvijo in odpovedjo svojih terjatev vinogradniškim podjetjem in trgovcem ni zagotovila državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU.
VI.3. Opredelitev pomoči kot nezakonite pomoči
(137)
Ker je bil element pomoči iz posojila banke WAK v korist družbe GfW dodeljen in izplačan brez predhodne priglasitve Komisiji, gre za nezakonito pomoč v smislu člena 1(f) Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (37).
VI.4. Izjeme iz člena 107 Pogodbe v zvezi s posojilom družbi GfW
(138)
Zato je treba preučiti, ali velja katera od izjem pri prepovedi državne pomoči v skladu s členom 107(1) PDEU.
(139)
Trenutno velja, da se izjeme iz člena 107(2) ter (3)(a), (b) in (d) ne uporabljajo, ker zadevna pomoč ni:
-
pomoč za pospeševanje gospodarskega razvoja območij, kjer je življenjska raven izjemno nizka ali kjer je podzaposlenost velika,
-
pomoč za pospeševanje izvedbe pomembnega projekta skupnega evropskega interesa ali za odpravljanje resne motnje v gospodarstvu države članice,
-
pomoč za pospeševanje kulture in ohranjanja kulturne dediščine, kadar takšna pomoč ne škoduje trgovinskim pogojem in konkurenci v Uniji v obsegu, ki je v nasprotju s skupnimi interesi.
(140)
Edina izjema, ki bi se morda lahko uporabljala, je člen 107(3)(c) PDEU.
(141)
Pomoč za primarne proizvajalce je bila v času odobritve pomoči ocenjena neposredno v skladu s členom 107(3)(c) PDEU. V skladu s takratno prakso je lahko pomoč za naložbe, kreditiranje, živinorejski sektor, organizacije proizvajalcev, oglaševanje in promocijo, nadomestilo za škodo zaradi bolezni, zavarovalne premije in tehnično pomoč ob izpolnjevanju nekaterih pogojev veljala za združljivo z notranjim trgom. Vendar nobene navedene oblike združljive pomoči ni mogoče uporabiti za izvzetje zadevne pomoči.
(142)
Poleg tega je Komisija zaradi izčrpnosti preučila, ali se za zadevni primer ne morejo uporabljati smernice za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah. Prvi pogoj za izkoriščanje pomoči za reševanje ali prestrukturiranje je, da mora za zadevno podjetje veljati, da je v težavah v smislu smernic o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah (38). Iz informacij, ki jih ima Komisija, ni razvidno, da bi bila družba ob odobritvi pomoči v težavah v smislu zgoraj navedenih smernic. Družba GfW se je zaradi znižanja cen na trgu znašla v težavah šele leto pozneje.
(143)
V vsakem primeru želi Komisija poudariti, da mora zadevna država članica, da bi izpolnila svojo nalogo sodelovanja s Komisijo, predložiti vse dokaze, na podlagi katerih lahko Komisija preveri, ali so posebni pogoji, ki jih zahteva, izpolnjeni (39). Nemčija v zadevnem primeru ni predložila zadostnih informacij, ki bi Komisiji omogočile oceno podatkov ob upoštevanju teh smernic, prav tako ni predložila zadostne dokumentacije, ki bi Komisiji omogočila oceno pomoči ob upoštevanju drugih oblik združljive pomoči iz točke 126, in sicer kljub informacijam, ki jih je Komisija predložila v točki 44 sklepa o sprožitvi preiskovalnega postopka.
(144)
Ukrepe pomoči, katerih združljivost je treba oceniti neposredno v skladu s členom 107(3)(c) PDEU, je treba oceniti omejujoče. Jasno je treba dokazati, da so pozitivni vplivi ukrepa pomoči večji od škodljivih vplivov, ki bi jih pomoč lahko imela na konkurenco in pravilno delovanje notranjega trga. Enostranski ukrepi državne pomoči, ki so namenjeni le izboljšanju finančnega položaja proizvajalcev, pri čemer ne prispevajo k razvoju sektorja, ne izpolnjujejo teh meril, zato spadajo med pomoči za tekoče poslovanje, ki niso združljive z notranjim trgom.
(145)
Pomoč, odobrena družbi GfW kot element posojila, zaradi navedenih razlogov ni v skladu z nobeno morebitno izjemo od člena 107(3). Zato gre za pomoč, ki ni združljiva z notranjim trgom.
(146)
Druge izjeme na podlagi člena 107(3)(c) PDEU se ne uporabljajo.
VII. SKLEPNE UGOTOVITVE
(147)
Komisija zaradi navedenih razlogov ugotavlja, da posojila, odobrenega družbi GfW, ni mogoče šteti za združljivega z notranjim trgom. Komisija prav tako ugotavlja, da je Nemčija ukrep izvedla nezakonito.
(148)
Komisija zaradi navedenih razlogov ugotavlja, da naknadna podreditev terjatev ter odpoved terjatev in prihodnjih plačil obresti ne pomenita državne pomoči v korist družbe GfW ali v korist vinogradniških podjetij in trgovcev.
(149)
Komisija zaradi navedenih razlogov ugotavlja, da je bil nakup mošta izveden po tržnih cenah in v skladu z običajno poslovno prakso ter zato ne pomeni državne pomoči v korist vinogradniških podjetij in trgovcev.
(150)
Če je nezakonito odobrena državna pomoč nezdružljiva z notranjim trgom, je naravna posledica te ugotovitve njeno vračilo, da se, kolikor je mogoče, vzpostavi konkurenčni položaj, ki je obstajal pred odobritvijo pomoči.
(151)
Ker družba GfW nima pravnega naslednika, vračilo v skladu z ustaljeno sodno prakso ni mogoče (40) -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
Državna pomoč, ki pomeni razliko med obrestno mero, zaračunano za posojilo družbi GfW, in tržno obrestno mero s prištetjem premije za tveganje, ki bi se morala zaračunati za posojilo, ter jo je Nemčija nezakonito odobrila v korist družbe Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH ob kršitvi člena 108(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije, je nezdružljiva z notranjim trgom.
Člen 2
Podreditev in odpoved terjatev banke WAK ne pomenita pomoči družbi GfW ali vinogradniškim podjetjem in trgovcem v smislu člena 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije.
Člen 3
Nakup mošta s strani družbe GfW leta 1999 ne pomeni pomoči vinogradniškim podjetjem in trgovcem v smislu člena 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije.
Člen 4
Nemčiji ni treba izterjati pomoči iz člena 1 od upravičenca, saj je upravičenec nesolventen ter je bil razpuščen in izbrisan iz trgovskega registra, pri čemer nima pravnega naslednika.
Člen 5
Ta sklep je naslovljen na Zvezno republiko Nemčijo.
V Bruslju, 29. junija 2011