ДИРЕКТИВА 2010/23/ЕС НА СЪВЕТА
от 16 март 2010 година
за изменение на Директива 2006/112/ЕО относно общата система на данъка върху добавената стойност по отношение на незадължително и временно прилагане на механизма за самоначисляване във връзка с доставки на някои услуги, при които съществува риск от измами
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 113 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
в съответствие със специалната законодателна процедура,
като има предвид, че:
(1)
Директива 2006/112/ЕО на Съвета (3) определя, че данъкът върху добавената стойност (ДДС) е платим от всяко данъчнозадължено лице, извършващо облагаеми доставки на стоки и услуги. Същевременно, в случай на трансгранични сделки и в определени национални сектори с висок риск от измами, например строителство или отпадъци, се предвижда прехвърляне на задължението за плащане на ДДС към лицето, което получава доставката.
(2)
Предвид мащаба на измамите с ДДС, на държавите-членки следва да бъде позволено временно да прилагат механизъм, при който задължението за плащане на ДДС се прехвърля към лицето, на което са прехвърлени квоти за емисии на парникови газове, както са определени в член 3 на Директива 2003/87/ЕО (4), и други единици, които могат да се използват за постигане на съответствие с посочената директива.
(3)
Въвеждането на такъв механизъм, насочен към посочените услуги, при които според придобития напоследък опит съществува особено висок риск от измами, за разлика от общото му прилагане, не следва да окаже неблагоприятно въздействие върху основните принципи на системата на ДДС, като например плащането на части.
(4)
Държавите-членки следва да изготвят доклад за оценка на прилагането на механизма, за да се даде възможност за оценяване на неговата ефикасност.
(5)
С оглед на оценяването по прозрачен начин на ефекта от прилагането на механизма относно дейностите с цел измама, докладите за оценка от държавите-членки следва да се основават на предварително определени критерии, установени от държавите-членки. Всяка такава оценка следва ясно да оценява равнището на измамите преди и след прилагането на механизма и всяка последваща промяна в тенденциите при дейностите с цел измама, включително доставки на други услуги. Докладът следва да съдържа и оценка на разходите за съответствие за данъчнозадължени лица.
(6)
Всяка държава-членка, която е установила промяна в тенденциите при дейностите с цел измама на своя територия във връзка с услугите по настоящата директива, следва да изготви доклад относно това.
(7)
С оглед осигуряване на възможност на всички държави-членки за прилагане на такъв механизъм е необходимо определено изменение на Директива 2006/112/ЕО.
(8)
Доколкото целта настоящата директива, а именно борбата с измамите с ДДС чрез временна мярка, с дерогация от съществуващите правила на ЕС, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и поради това може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа за пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.
(9)
Поради това Директива 2006/112/ЕО следва да се измени по съответния начин,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
В Директива 2006/112/ЕО се вмъква следният член:
„Член 199а
1. Държавите-членки могат да предвидят, до 30 юни 2015 г. и за минимален срок от две години, лицето платец на ДДС да е данъчнозадълженото лице, за което се извършва която и да е от следните доставки:
а)
прехвърлянето на квоти за емисии на парникови газове, както са определени в член 3 от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността (5), които могат да се прехвърлят в съответствие с член 12 от посочената директива;
б)
прехвърлянето на други единици, които могат да се използват от операторите за постигане на съответствие със същата директива.
2. Държавите-членки уведомяват Комисията за прилагането на механизма, предвиден в параграф 1, при въвеждането на такъв механизъм и предоставят на Комисията следната информация:
а)
декларация относно обхвата на мярката за прилагане на механизма и подробно описание на придружаващите мерки, включително всички задължения за отчитане по отношение на данъчнозадължените лица, както и всички мерки за контрол;
б)
критериите за оценка, които позволяват сравнение между дейностите с цел измама по отношение на услугите, посочени в параграф 1, преди и след прилагането на механизма, дейностите с цел измама по отношение на други услуги преди и след прилагането на механизма, както и за увеличението на други видове дейности с цел измама преди и след прилагането на механизма;
в)
началната дата на мярката за прилагане на механизма и срокът, който трябва да бъде обхванат от нея.
3. Въз основа на критериите за оценка, посочени в параграф 2, буква б), държавите-членки, които прилагат предвидения в параграф 1 механизъм, представят доклад на Комисията не по-късно от 30 юни 2014 г. В доклада се посочва ясно информацията, която трябва да се третира като поверителна, и информацията, която може да се публикува.
Докладът представя подробна оценка на цялостната ефективност и ефикасност на мярката, по-специално по отношение на:
а)
въздействието върху дейностите с цел измама във връзка с доставки на услуги, обхванати от мярката;
б)
евентуално прехвърляне на дейности с цел измама към стоки или други услуги;
в)
разходите за съответствие за данъчнозадължени лица в резултат на мярката.
4. Всяка държава-членка, която е установила, считано от влизането в сила на настоящия член, промяна в тенденциите при дейностите с цел измама на своя територия във връзка с услугите, изброени в параграф 1, представя на Комисията доклад по този въпрос не по-късно от 30 юни 2014 г.
Член 2
Държавите-членки, които изберат да прилагат механизма, предвиден в член 199а, параграф 1 от Директива 2006/112/ЕО, съобщават на Комисията разпоредбите на мярката за прилагане на механизма в момента на стартирането на механизма.
Член 3
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 4
Директивата се прилага до 30 юни 2015 г.
Член 5
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Член 6
Настоящата директива се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.
Съставено в Брюксел на 16 март 2010 година.
DIREKTIVA SVETA 2010/23/EU
z dne 16. marca 2010
o spremembi Direktive 2006/112/ES o skupnem sistemu davka na dodano vrednost v zvezi z neobvezno in začasno uporabo mehanizma obrnjene davčne obveznosti za opravljanje nekaterih storitev, dovzetnih za goljufije
SVET EVROPSKE UNIJE JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 113 Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
ob upoštevanju mnenja Evropskega parlamenta (1),
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (2),
v skladu s posebnim zakonodajnim postopkom,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Direktiva Sveta 2006/112/ES (3) določa, da je davek na dodano vrednost (DDV) dolžan plačati vsak davčni zavezanec, ki opravlja transakcije, ki vključujejo obdavčljive dobave blaga in storitev. Pri čezmejnih transakcijah in v nekaterih visoko tveganih domačih sektorjih, kot sta gradbeništvo ali odpadki, pa je predviden prenos obveznosti plačila DDV na osebo, kateri je dobava opravljena.
(2)
Glede na resnost goljufij na področju DDV bi bilo treba državam članicam omogočiti začasno uporabo mehanizma, s katerim bi obveznost plačila DDV prenesle na osebo, na katero so prenesene pravice do emisije toplogrednih plinov, kakor so opredeljeni v členu 3 Direktive 2003/87/ES (4), ter druge enote, ki se lahko uporabljajo zaradi skladnosti z navedeno direktivo.
(3)
Uvedba takega mehanizma, ki bi se uporabljal za te storitve, ki so glede na nedavne izkušnje še zlasti dovzetne za goljufije, in se ne bi uporabljal na splošno, ne bi smela negativno vplivati na temeljna načela sistema DDV, kot so porazdeljena plačila DDV.
(4)
Države članice bi morale pripraviti poročilo o oceni uporabe mehanizma, da se omogoči ocena njegove učinkovitosti.
(5)
Da bi se pregledno ocenilo, kakšen je učinek uporabe mehanizma na goljufiva dejanja, bi morala poročila držav članic o oceni temeljiti na vnaprej določenih merilih, ki bi jih določile države članice. Pri vsaki takšni oceni bi bilo treba jasno oceniti raven goljufije pred uporabo mehanizma in po njej ter vse posledične spremembe v trendih goljufivih dejanj, med drugim tudi pri opravljanju drugih storitev. V poročilu bi morali biti ocenjeni tudi stroški, ki jih za davčne zavezance pomeni upoštevanje predpisov.
(6)
Vsaka država članica, ki je zaznala spremembe v trendih goljufivih dejanj na svojem ozemlju v zvezi s storitvami iz te direktive, bi morala s tem v zvezi pripraviti poročilo.
(7)
Da bi lahko tak mehanizem uporabljale vse države članice, je treba Direktivo 2006/112/ES ustrezno spremeniti.
(8)
Ker cilja te direktive, in sicer obravnavati goljufije v zvezi z DDV s sprejetjem začasnega ukrepa, ki odstopa od veljavnih pravil Unije, države članice ne morejo zadovoljivo doseči in ga lažje doseže Unija, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. Skladno z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne prekoračuje okvirov, ki so potrebni za doseganje navedenega cilja.
(9)
Direktivo 2006/112/ES bi bilo zato treba ustrezno spremeniti -
SPREJEL NASLEDNJO DIREKTIVO:
Člen 1
V Direktivo 2006/112/ES se vstavi naslednji člen:
„Člen 199a
1. Države članice lahko do 30. junija 2015 za obdobje najmanj dveh let določijo, da je oseba, ki je dolžna plačati DDV, davčni zavezanec, kateremu se opravi katera koli izmed naslednjih dobav:
(a)
prenos pravic do emisije toplogrednih plinov, kakor so opredeljeni v členu 3 Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti (5), prenosljivih v skladu s členom 12 navedene direktive;
(b)
prenos drugih enot, ki jih lahko upravljavci naprav uporabljajo zaradi skladnosti z navedeno direktivo.
2. Države članice obvestijo Komisijo o uporabi mehanizma iz odstavka 1 ob njegovi uvedbi in ji pošljejo naslednje podatke:
(a)
izjavo o področju uporabe ukrepa, ki uvaja mehanizem, in podroben opis spremljevalnih ukrepov, vključno s katerimi koli obveznostmi poročanja za davčne zavezance in katerimi koli nadzornimi ukrepi;
(b)
merila za ocenjevanje zaradi primerjave med goljufivimi dejanji v zvezi s storitvami, navedenimi v odstavku 1 pred uporabo mehanizma in po njej, goljufivimi dejanji v zvezi z drugimi storitvami pred uporabo mehanizma in po njej ter kakršnim koli porastom drugih vrst goljufivih dejanj pred uporabo mehanizma in po njej;
(c)
datum začetka in obdobje, ki ga zajema ukrep, s katerim se uvaja mehanizem.
3. Države članice, ki uporabljajo mehanizem iz odstavka 1, Komisiji najpozneje 30. junija 2014 pošljejo poročilo, ki temelji na merilih za ocenjevanje iz točke (b) odstavka 2. V poročilu je treba jasno navesti, katere informacije je treba obravnavati kot zaupne in katere se lahko objavijo.
Poročilo vsebuje podrobno oceno splošne učinkovitosti in uspešnosti ukrepa, zlasti kar zadeva:
(a)
učinek na goljufiva dejanja v zvezi z opravljanjem storitev, na katere se nanaša ukrep;
(b)
možno razširitev goljufivih dejanj na blago ali druge storitve;
(c)
stroške upoštevanja predpisov v zvezi z ukrepom za davčne zavezance.
4. Vsaka država članica, ki je po začetku veljavnosti tega člena zaznala spremembe v trendih goljufivih dejanj na svojem ozemlju v zvezi s storitvami, navedenimi v odstavku 1, Komisiji v zvezi s tem najpozneje 30. junija 2014 predloži poročilo.
Člen 2
Države članice, ki se odločijo za uporabo mehanizma iz člena 199a(1) Direktive 2006/112/ES, Komisiji ob začetku uporabe mehanizma sporočijo določbe ukrepa o uporabi mehanizma.
Člen 3
Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 4
Ta direktiva se uporablja do 30. junija 2015.
Člen 5
Ta direktiva je naslovljena na države članice.
Člen 6
Ta direktiva se objavi v Uradnem listu Evropske unije.
V Bruslju, 16. marca 2010