ДИРЕКТИВА 2010/41/ЕC НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 7 юли 2010 година
за прилагане на принципа на равно третиране на мъжете и жените, които извършват дейности в качеството на самостоятелно заети лица, и за отмяна на Директива 86/613/ЕИО на Съвета
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 157, параграф 3 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Директива 86/613/ЕИО на Съвета от 11 декември 1986 г. за прилагане принципа на равното третиране на мъжете и жените, извършващи дейности в качеството на самостоятелно заети лица, включително и в сектора на земеделието, както и за закрила на самостоятелно заетите жени по време на бременност и майчинство (3) гарантира прилагането в държавите-членки на принципа на равно третиране на мъжете и жените, които извършват дейности в качеството на самостоятелно заети лица или допринасят за изпълнението на подобни дейности. Директива 86/613/ЕИО не е много ефективна по отношение на самостоятелно заетите лица и техните съпрузи и нейният обхват следва да бъде преразгледан, тъй като дискриминация, основана на пола, и тормоз се наблюдават и в области, които са извън сферата на наемния труд. От съображения за яснота Директива 86/613/ЕИО следва да бъде заменена с настоящата директива.
(2)
За да подобри управлението на политиката за равенство между половете, Комисията оповести в съобщението си от 1 март 2006 г., озаглавено „Пътна карта за равенство между жените и мъжете“, че ще преразгледа съществуващото законодателство на Съюза за равенство между половете, което не е включено в програмата за законодателна преработка от 2005 г., с цел то да бъде актуализирано, модернизирано и преработено, където е необходимо. Директива 86/613/ЕИО не беше включена в програмата за законодателна преработка.
(3)
В заключенията си от 5 и 6 декември 2007 г. относно „Равностойна роля на жените и мъжете по отношение на заетостта, растежа и социалното единство“ Съветът призова Комисията да прецени необходимостта от преразглеждане, ако е необходимо, на Директива 86/613/ЕИО с цел да се гарантират правата, свързани с майчинството и бащинството, на самостоятелно заетите лица и техните помагащи съпрузи.
(4)
Европейският парламент последователно е приканвал Комисията да преразгледа Директива 86/613/ЕИО, по-специално за да се повиши закрилата на самостоятелно заетите жени по време на майчинство и да се подобри положението на съпрузите на самостоятелно заети лица.
(5)
Европейският парламент вече изрази позицията си по посочените проблеми в своята резолюция от 21 февруари 1997 г. относно положението на помагащите съпрузи на самостоятелно заетите лица (4).
(6)
В съобщението си от 2 юли 2008 г., озаглавено „Обновена социална програма: възможности, достъп и солидарност в Европа на ХХI век“ Комисията потвърди необходимостта от предприемане на действие по отношение на неравнопоставеността между половете в областта на предприемачеството, както и от подобряване на съчетаването на личния и професионалния живот.
(7)
Вече съществуват редица действащи правни инструменти за прилагането на принципа на равно третиране, които обхващат дейностите на самостоятелно заетите лица, и по-специално Директива 79/7/ЕИО на Съвета от 19 декември 1978 г. относно постепенното прилагане на принципа на равното третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване (5) и Директива 2006/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 юли 2006 г. за прилагането на принципа на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите (6). Поради това настоящата директива следва да не се прилага в областите, които вече са уредени в други директиви.
(8)
Настоящата директива не засяга правомощията на държавите-членки да организират системите си за социална закрила. Изключителната компетентност на държавите-членки по отношение на организацията на системите им за социална закрила включва, inter alia, решенията за създаване, финансиране и управление на такива системи и свързаните с тях институции, както и за същността и предоставянето на обезщетения, размера на вноските и условията за достъп.
(9)
Настоящата директива следва да се прилага за самостоятелно заетите лица и техните съпрузи или партньори на семейни начала, когато и доколкото последните са признати от националното законодателство, когато те обичайно участват в осъществяването на стопанските дейности в съответствие с условията, предвидени в националното законодателство. За да се подобри положението на съпрузите и, когато и доколкото са признати от националното законодателство - партньорите на семейни начала на самостоятелно заети лица, тяхната дейност следва да бъде призната.
(10)
Настоящата директива следва да не се прилага за въпроси, които са уредени в други директиви за прилагане на принципа на равно третиране на мъжете и жените, най-вече Директива 2004/113/ЕО на Съвета от 13 декември 2004 г. относно прилагане на принципа на равното третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до стоки и услуги и предоставянето на стоки и услуги (7). Inter alia, продължава да се прилага член 5 от Директива 2004/113/ЕО по отношение на осигурителните услуги и свързаните с тях финансови услуги.
(11)
За да бъде предотвратена дискриминацията, основана на пола, настоящата директива следва да се прилага както за пряката, така и за непряката дискриминация. Тормозът и сексуалният тормоз следва да се считат за дискриминация и поради тази причина следва да бъдат забранени.
(12)
Настоящата директива не следва да засяга правата и задълженията, които произтичат от брачното или семейното положение, определено в националното право.
(13)
Принципът на равно третиране следва да обхваща отношенията между самостоятелно заетото лице и трети страни в обхвата на настоящата директива, но не и отношенията между самостоятелно заетото лице и неговия(ата) съпруг(а) или партньор на семейни начала.
(14)
При самостоятелната заетост прилагането на принципа на равно третиране означава недопускане на дискриминация, основана на пола, например във връзка със създаването, оборудването или разширяването на стопанска дейност или започването или разширяването на всякаква друга форма на самостоятелна заетост.
(15)
Съгласно член 157, параграф 4 от Договора за функционирането на Европейския съюз държавите-членки може да запазят или приемат мерки, предвиждащи специфични придобивки за улеснение на упражняването на дейност като самостоятелно заето лице от недостатъчно представения пол или за предотвратяване или компенсиране на несгоди в професионалната кариера. По принцип мерки като позитивните мерки с цел постигане на практика на равенство между половете не следва да бъдат възприемани като нарушение на правния принцип на равно третиране на мъжете и жените.
(16)
Необходимо е да се гарантира, че условията за учредяване на дружество между съпрузи или между партньори на семейни начала, когато и доколкото последните са признати от националното право, не са по-ограничителни от условията за учредяване на дружество между други лица.
(17)
С оглед участието им в семейна стопанска дейност съпрузите или, когато и доколкото са признати от националното право - партньорите на семейни начала на имащите достъп до система за социална закрила самостоятелно заети лица, следва също да имат право да се ползват от социална закрила. От държавите-членки следва да се изисква да предприемат необходимите мерки за организиране на тази социална закрила в съответствие с националното право. По-конкретно държавите-членки могат да решават дали тази социална закрила следва да се прилага задължително или на доброволен принцип. Държавите-членки могат да предвидят социалната закрила да бъде пропорционална на участието в дейностите на самостоятелно заетото лице и/или на размера на вноските.
(18)
Икономическата и физическата уязвимост на бременните самостоятелно заети жени и бременните съпруги и, когато и доколкото са признати от националното право - бременните жени партньори на семейни начала на самостоятелно заети лица, налага необходимостта да им бъде предоставено право на обезщетения при майчинство. Държавите-членки запазват компетентност да организират отпускането на такива обезщетения, включително да определят размера на вноските, както и всички разпоредби по отношение на обезщетенията и плащанията, при условие че са спазени минималните изисквания на настоящата директива. По-конкретно те могат да определят периода преди и/или след раждане, през който се предоставя право на обезщетения при майчинство.
(19)
Продължителността на периода, през който на самостоятелно заетите жени и съпругите или, когато и доколкото това е признато от националното законодателство - на жените партньори на семейни начала на самостоятелно заетите лица, се отпускат обезщетения при майчинство, е сходна с продължителността на отпуска по майчинство за работниците и служителите, който понастоящем съществува на равнището на Съюза. Ако продължителността на отпуска по майчинство, предвиден за работниците и служителите, бъде променена на равнището на Съюза, Комисията следва да докладва пред Европейския парламент и Съвета, като представи оценка дали продължителността на обезщетенията при майчинство за самостоятелно заетите жени и съпругите и жените партньори на семейни начала, посочени в член 2, следва също така да бъде променена.
(20)
За да се отрази спецификата на самостоятелната заетост, самостоятелно заетите жени и съпругите или, когато и доколкото са признати от националното право - жените партньори на семейни начала на самостоятелно заети лица, следва да получат достъп до съществуващи услуги, осигуряващи временно заместване, което позволява прекъсване на професионалната им дейност поради бременност или майчинство, или до всякакви съществуващи национални социални услуги. Достъпът до тези услуги може да бъде алтернатива на помощта при майчинство или част от нея.
(21)
Лица, които са били подложени на дискриминация, основана на пола, следва да разполагат с подходящи средства за правна защита. С цел да се предостави по-ефективна защита следва да се даде право на сдружения, организации и други юридически лица да участват в производства по определен от държавите-членки начин както от името на жертвата, така и като подпомагаща страна, без да се засягат националните процесуални правила за представителство и защита пред съдилищата.
(22)
Защитата от дискриминация, основана на пола, на самостоятелно заети лица, съпрузи на самостоятелно заети лица и, когато и доколкото са признати от националното право - партньори на семейни начала на самостоятелно заети лица, следва да бъде подсилена във всяка държава-членка посредством един или няколко органа с необходимата компетентност за анализиране на тези проблеми, за проучване на възможните решения и за осигуряване на практическа помощ на жертвите. Посоченият орган или органи могат да съвпадат с органите, отговорни на национално равнище за прилагането на принципа на равно третиране.
(23)
Настоящата директива определя минимални изисквания, като по този начин предоставя възможност на държавите-членки да въведат или да запазят по-благоприятни разпоредби.
(24)
Доколкото целта на действието, което следва да се предприеме, по-специално осигуряването във всички държави-членки на обща висока степен на защита от дискриминация, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и може да бъде по-добре постигната на равнище на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, установен в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, установен в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет
1. Настоящата директива определя рамка за прилагането в държавите-членки на принципа на равно третиране на мъжете и жените, които извършват дейности в качеството на самостоятелно заети лица или допринасят за изпълнението на подобни дейности по отношение на аспектите, които не са обхванати от директиви 2006/54/ЕО и 79/7/ЕИО.
2. Прилагането на принципа на равното третиране на мъжете и жените по отношение на достъпа до стоки и услуги и предоставянето на стоки и услуги продължава да се урежда от Директива 2004/113/ЕО.
Член 2
Приложно поле
Настоящата директива обхваща:
а)
самостоятелно заетите лица, а именно всички лица, които осъществяват дейност срещу възнаграждение за своя сметка в съответствие с условията, предвидени в националното право;
б)
съпрузите на самостоятелно заети лица или, когато и доколкото са признати от националното законодателство - партньорите на семейни начала на самостоятелно заети лица, когато те не са работници или служители, нито съдружници, а обичайно и в съответствие с условията на националното право участват в дейностите на самостоятелно заетото лице и изпълняват същите или помощни задачи.
Член 3
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
а) „пряка дискриминация“: ситуация, при която дадено лице е третирано поради своя пол по по-неблагоприятен начин, отколкото този, по който е, е било или би било третирано друго лице при подобни обстоятелства;
б) „непряка дискриминация“: ситуация, при която привидно неутрална разпоредба, критерий или практика би поставила лица от един пол в по-неблагоприятно положение от лица от другия пол, освен ако тази разпоредба, критерий или практика е обективно оправдана от законна цел и средствата за постигането на тази цел са подходящи и необходими;
в) „тормоз“: ситуация, при която нежелано поведение, свързано с пола на дадено лице, има за цел или за резултат да накърни достойнството на лицето и да го постави в сплашваща, враждебна, деградираща, унизителна или обидна обстановка;
г) „сексуален тормоз“: ситуация, при която всяка форма на нежелано словесно, несловесно или физическо поведение със сексуален характер има за цел или за резултат да накърни достойнството на лицето, по-специално когато го поставя в сплашваща, враждебна, деградираща, унизителна или обидна обстановка.
Член 4
Принцип на равно третиране
1. Принципът на равно третиране означава, че не се допуска каквато и да е дискриминация, основана на пола, в публичния или частния сектор, пряко или непряко, например по отношение на създаването, оборудването или разширяването на стопанска дейност или на започването или разширяването на всякаква друга форма на самостоятелна заетост.
2. В областите, обхванати в параграф 1, тормозът и сексуалният тормоз се смятат за дискриминация, основана на пола, и поради това са забранени. Отхвърлянето или понасянето от дадено лице на такова поведение не могат да се използват като основание при вземането на решение, което засяга това лице.
3. В областите, обхванати в параграф 1, указание да се дискриминират лица въз основа на пола се счита за дискриминация.
Член 5
Позитивни мерки
С оглед осигуряване на практика на пълно равенство между мъжете и жените в професионалния живот държавите-членки могат да запазят или да приемат мерки по смисъла на член 157, параграф 4 от Договора за функционирането на Европейския съюз, като например такива, имащи за цел насърчаване на инициативи, свързани с предприемачеството сред жените.
Член 6
Учредяване на дружество
Без да се засягат специфичните условия за достъп до определени дейности, които еднакво се прилагат и към двата пола, държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че условията за учредяване на дружество между съпрузи или между партньори на семейни начала, когато и доколкото последните са признати от националното право, не са по-ограничителни от условията за учредяване на дружество между други лица.
Член 7
Социална закрила
1. Когато в държава-членка съществува система за социална закрила на самостоятелно заети лица, тази държава-членка предприема необходимите мерки, за да гарантира, че съпрузите и партньорите на семейни начала, посочени в член 2, буква б), могат да се ползват от социална закрила в съответствие с националното право.
2. Държавите-членки могат да решат дали социалната закрила, посочена в параграф 1, се прилага задължително или на доброволен принцип.
Член 8
Обезщетения при майчинство
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че самостоятелно заетите жени, както и съпругите и жените партньори на семейни начала, посочени в член 2, могат да получават, в съответствие с националното право, достатъчна помощ при майчинство, която позволява прекъсване на професионалната им дейност поради бременност или майчинство в продължение на най-малко 14 седмици.
2. Държавите-членки могат да решават дали помощта при майчинство, посочена в параграф 1, се отпуска задължително или на доброволен принцип.
3. Посочената в параграф 1 помощ се счита за достатъчна, ако гарантира доход, еквивалентен най-малко на:
а)
помощта, което съответното лице би получавало в случай на прекъсване на дейност по здравословни причини; и/или
б)
средната загуба на доход или печалба в сравнение със съпоставим предходен период в рамките на максималните размери, установени от националното право; и/или
в)
всяка друга семейна помощ, установена от националното право, в рамките на максималните размери, предвидени в националното право.
4. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че самостоятелно заетите жени, както и съпругите и жените партньори на семейни начала, посочени в член 2, имат достъп до съществуващи услуги, които осигуряват временно заместване, или до всякакви съществуващи национални социални услуги. Държавите-членки могат да предвидят достъпът до тези услуги да е алтернатива или част от помощта, посочена в параграф 1 от настоящия член.
Член 9
Защита на правата
1. Държавите-членки гарантират, че съдебните или административните производства, включително, когато считат за подходящо, и помирителните производства за привеждането в изпълнение на задълженията по настоящата директива, са достъпни за всички лица, които считат, че са претърпели загуби или вреди вследствие на неприлагането спрямо тях на принципа на равно третиране, дори след като отношението, при което се твърди, че е проявена дискриминация, е прекратено.
2. Държавите-членки гарантират, че сдруженията, организациите и другите юридически лица, които съгласно критериите, определени от съответното национално право, имат законен интерес да осигуряват спазването на настоящата директива, могат да участват или от името на жалбоподателя, или като подпомагаща страна, с неговото съгласие, във всяко съдебно или административно производство, предвидено за привеждане в изпълнение на задълженията по настоящата директива.
3. Параграфи 1 и 2 не засягат националните правила относно сроковете за предявяване на искове, свързани с принципа на равно третиране.
Член 10
Компенсация или възстановяване на вредите
Държавите-членки въвеждат в националните си правни системи мерките, които са необходими, за да се гарантира действителна и ефективна компенсация или възстановяване на вредите съгласно определения от държавите-членки ред по отношение на загуби или вреди, претърпени от дадено лице вследствие на основана на пола дискриминация, като такава компенсация или възстановяване на вреди действа възпиращо и е пропорционална на претърпяната загуба или вреда. Такава компенсация или възстановяване на вреди не се ограничава от предварително определен максимален размер.
Член 11
Органи по въпросите на равенството
1. Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да гарантират, че органът или органите, определени в съответствие с разпоредбите на член 20 от Директива 2006/54/ЕО, са също така компетентни за насърчаване, анализ, мониторинг и подпомагане на равното третиране без дискриминация, основана на пола, на всички лица, обхванати от настоящата директива.
2. Държавите-членки гарантират, че задачите на посочените в параграф 1 органи включват:
а)
осигуряване на жертвите на дискриминация на независимо съдействие при разглеждане на жалбите им за дискриминация, без да се засягат правата на жертвите и сдруженията, организациите и останалите юридически лица, посочени в член 9, параграф 2;
б)
провеждане на независими проучвания, свързани с дискриминацията;
в)
публикуване на независими доклади и отправяне на препоръки по всички въпроси, свързани с такава дискриминация;
г)
обмен на подходящо равнище на налична информация със съответните европейски органи, като Европейския институт за равенство между половете.
Член 12
Интегриране на принципа на равенство между половете
Държавите-членки активно се съобразяват с целта за равенство между мъжете и жените при изготвяне и прилагане на законови, подзаконови и административни разпоредби, политики и дейности в областите, посочени в настоящата директива.
Член 13
Разпространяване на информация
Държавите-членки гарантират, че разпоредбите, приети съгласно настоящата директива, както и онези, които вече са в сила в тази област, се довеждат до знанието на заинтересованите лица чрез всички подходящи средства и на цялата им територия.
Член 14
Равнище на защита
Държавите-членки могат да въведат или да запазят по-благоприятни разпоредби за защита на принципа на равно третиране на мъжете и жените, отколкото предвидените в настоящата директива.
Прилагането на настоящата директива при никакви обстоятелства не представлява основание за намаляване на равнището на защита срещу дискриминация, което вече е постигнато от държавите-членки в областите, обхванати от настоящата директива.
Член 15
Доклади
1. Държавите-членки съобщават на Комисията цялата налична информация относно прилагането на настоящата директива до 5 август 2015 г.
Комисията съставя обобщителен доклад, който се предава на Европейския парламент и на Съвета не по-късно от 5 август 2016 г. Този доклад следва да отчете всяко законодателно изменение, отнасящо се до продължителността на отпуска по майчинство за работниците и служителите. Ако е уместно, този доклад се придружава от предложения за изменение на настоящата директива.
2. Докладът на Комисията взема предвид гледните точки на заинтересованите лица.
Член 16
Прилагане
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 5 август 2012 г. Те незабавно информират Комисията за текста на тези разпоредби.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Когато специални затруднения обосновават това, държавите-членки могат при необходимост да разполагат с допълнителен период от две години до 5 август 2014 г. с цел да се съобразят с член 7, както и с цел да се съобразят с член 8 по отношение на съпругите и жените партньори на семейни начала, посочени в член 2, буква б).
3. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 17
Отмяна
Директива 86/613/ЕИО се отменя с действие от 5 август 2012 г.
Позоваванията на отменената директива се считат за позовавания на настоящата директива.
Член 18
Влизане в сила
Настоящата директива влиза сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 19
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на 7 юли 2010 година.
DIREKTIVA 2010/41/EU EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 7. julija 2010
o uporabi načela enakega obravnavanja moških in žensk, ki opravljajo samostojno dejavnost, in o razveljavitvi Direktive Sveta 86/613/EGS
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 157(3) Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (2),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Direktiva Sveta 86/613/EGS z dne 11. decembra 1986 o uporabi načela enakega obravnavanja moških in žensk, ki se ukvarjajo z dejavnostjo, vključno s kmetijstvom, ali pa so samozaposleni, ter o varstvu samozaposlenih žensk med nosečnostjo in materinstvom (3) v državah članicah zagotavlja uporabo načela enakega obravnavanja moških in žensk, ki opravljajo samostojno dejavnost ali prispevajo k izvajanju take dejavnosti. V zvezi s samozaposlenimi delavci in zakonci samozaposlenih delavcev Direktiva 86/613/EGS ni bila preveč učinkovita, področje njene uporabe pa bi bilo treba znova preučiti, saj se diskriminacija na podlagi spola in nadlegovanje pojavljata tudi na področjih, ki ne predstavljajo rednega zaposlitvenega razmerja. Zaradi jasnosti bi bilo treba Direktivo 86/613/EGS nadomestiti s to direktivo.
(2)
Komisija je v svojem sporočilu z dne 1. marca 2006 z naslovom „Načrt za enakost med ženskami in moškimi“ napovedala, da bo za izboljšanje urejanja enakosti spolov pregledala zakonodajo Unije o enakosti spolov, ki ni vključena v prenovitve za leto 2005, z namenom dopolnitve, posodobitve in prenovitve, kjer bo to potrebno. Direktiva 86/613/EGS ni bila vključena v prenovitev.
(3)
Svet je v sklepih z dne 5. in 6. decembra 2007 o uravnoteženi vlogi žensk in moških na področju delovnih mest, rasti in socialne kohezije pozval Komisijo, naj preuči, ali je treba revidirati Direktivo 86/613/EGS, da se zagotovi zaščita pravic, povezanih z materinstvom in očetovstvom samozaposlenih delavcev in njihovih zakoncev, ki jim pomagajo pri izvajanju njihove dejavnosti, če je to potrebno.
(4)
Evropski parlament je dosledno pozival Komisijo k pregledu Direktive 86/613/EGS, zlasti zaradi večjega varstva materinstva samozaposlenih delavk in izboljšanja položaja zakoncev samozaposlenih delavcev.
(5)
Evropski parlament je svoje stališče o teh zadevah že predstavil v resoluciji z dne 21. februarja 1997 o položaju zakoncev, ki pomagajo samozaposlenim osebam (4).
(6)
Komisija je v sporočilu z dne 2. julija 2008 z naslovom „Prenovljena socialna agenda: priložnosti, dostopnost in solidarnost v Evropi 21. stoletja“ potrdila potrebo po sprejetju ukrepov v zvezi z razlikami med spoloma v podjetništvu in izboljšanju usklajevanja zasebnega in poklicnega življenja.
(7)
Obstaja že več pravnih instrumentov za izvajanje načela enakega obravnavanja, ki urejajo samostojne dejavnosti, zlasti Direktiva Sveta 79/7/EGS z dne 19. decembra 1978 o postopnem izvrševanju načela enakega obravnavanja moških in žensk v zadevah socialne varnosti (5) in Direktiva 2006/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. julija 2006 o uresničevanju načela enakih možnosti ter enakega obravnavanja moških in žensk pri zaposlovanju in poklicnem delu (6). Ta direktiva se zato ne bi smela uporabljati za področja, ki jih že vključujejo druge direktive.
(8)
Ta direktiva ne posega v pristojnosti držav članic, da organizirajo svoje sisteme socialne zaščite. Izključna pristojnost držav članic glede organiziranosti njihovih sistemov socialne zaščite med drugim vključuje odločitve o vzpostavitvi, financiranju in upravljanju teh sistemov in s tem povezanih institucij ter o vsebini in izplačevanju nadomestil, višine prispevkov ter pogojev za dostop.
(9)
Ta direktiva bi se morala uporabljati za samozaposlene delavce in njihove zakonce ali, če in kolikor nacionalna zakonodaja priznava tako partnerstvo, življenjske partnerje, kadar v skladu s pogoji iz nacionalne zakonodaje običajno sodelujejo v dejavnostih podjetja. Zaradi izboljšanja položaja teh zakoncev in, če in kolikor nacionalna zakonodaja priznava tako partnerstvo življenjskih partnerjev samozaposlenih delavcev, bi bilo treba priznati njihovo delo.
(10)
Ta direktiva se ne bi smela uporabljati za zadeve, vključene v druge direktive o izvajanju načela enakega obravnavanja moških in žensk, zlasti Direktivo Sveta 2004/113/ES z dne 13. decembra 2004 o izvajanju načela enakega obravnavanja moških in žensk pri dostopu do blaga in storitev ter oskrbi z njimi (7). Med drugim se še naprej uporablja člen 5 Direktive 2004/113/ES o zavarovalnih in z njimi povezanih finančnih storitvah.
(11)
Za preprečevanje diskriminacije na podlagi spola bi se morala ta direktiva uporabljati pri neposredni in posredni diskriminaciji. Nadlegovanje in spolno nadlegovanje bi bilo treba šteti za diskriminacijo in ju zato prepovedati.
(12)
Ta direktiva ne bi smela posegati v pravice in obveznosti, ki izhajajo iz zakonskega ali družinskega statusa, kot je opredeljen v nacionalni zakonodaji.
(13)
Načelo enakega obravnavanja bi moralo zajemati razmerja med samozaposlenim delavcem in tretjimi osebami v okviru te direktive, ne pa tudi razmerij med samozaposlenim delavcem in njegovim zakoncem ali življenjskim partnerjem.
(14)
Na področju samozaposlovanja uporaba načela enakega obravnavanja pomeni, da ne sme biti diskriminacije na podlagi spola, na primer v zvezi z ustanavljanjem, opremljanjem ali razširjanjem podjetja ali ustanovitvijo ali razširjanjem katere koli druge oblike samostojne dejavnosti.
(15)
Države članice lahko na podlagi člena 157(4) Pogodbe o delovanju Evropske unije ohranijo ali sprejmejo ukrepe o posebnih ugodnostih, s katerimi se nezadostno zastopanemu spolu olajša opravljanje samostojne dejavnosti ali prepreči ali izravna neugoden položaj v poklicni karieri. Ukrepov za dejansko zagotovitev enakosti spolov, kot je pozitivno ukrepanje, se načeloma ne bi smelo obravnavati, kot da kršijo pravno načelo enakega obravnavanja moških in žensk.
(16)
Zagotoviti bi bilo treba, da pogoji za ustanovitev družbe med zakonci ali življenjskimi partnerji, če in kolikor nacionalna zakonodaja priznava tako partnerstvo, niso bolj omejevalni kot pogoji za ustanovitev družbe med drugimi osebami.
(17)
Glede na njihovo sodelovanje v dejavnostih družinskega podjetja bi morali biti zakonci ali, če in kolikor nacionalna zakonodaja priznava tako partnerstvo, življenjski partnerji samozaposlenih delavcev, ki imajo dostop do sistema socialne zaščite, prav tako upravičeni do socialne zaščite. Od držav članic bi bilo treba zahtevati, da sprejmejo potrebne ukrepe za organiziranje te socialne zaščite v skladu z nacionalno zakonodajo. Predvsem so države članice tiste, ki odločijo, ali bi se morala ta socialna zaščita izvajati obvezno ali prostovoljno. Države članice lahko omogočijo, da je lahko ta socialna zaščita sorazmerna s sodelovanjem v dejavnostih samozaposlenega delavca in/ali višine prispevkov.
(18)
Ekonomska in fizična ranljivost nosečih samozaposlenih delavk in nosečih zakonskih partnerk ter nosečih življenjskih partnerk, če in kolikor nacionalna zakonodaja priznava tako partnerstvo, samozaposlenih delavcev zahteva, da jim je treba zagotoviti pravico do dajatev za materinstvo. Države članice ostajajo pristojne za ureditev teh dajatev, vključno z določitvijo višine prispevkov, in vseh režimov prejemkov in plačil pod pogojem, da so izpolnjene minimalne zahteve iz te direktive. Predvsem lahko določijo, v katerem obdobju pred in/ali po porodu se podeli pravica do dajatev za materinstvo.
(19)
Obdobje, za katero se samozaposlenim delavkam in zakonskim partnerkam ali, če in kolikor nacionalna zakonodaja priznava tako partnerstvo, življenjskim partnerkam samozaposlenih delavcev zagotavljajo dajatve za materinstvo, je podobno trajanju porodniškega dopusta za zaposlene, ki velja na ravni Unije. Če se trajanje porodniškega dopusta, ki velja za zaposlene, spremeni na ravni Unije, bi morala Komisija poročati Evropskemu parlamentu in Svetu ter oceniti, ali bi bilo treba spremeniti tudi trajanje obdobja dajatev za materinstvo za samozaposlene delavke in zakonske ali življenjske partnerke iz člena 2.
(20)
Zaradi upoštevanja posebnosti samostojnih dejavnosti bi bilo treba zagotoviti, da bi lahko samozaposlene delavke in zakonske partnerke ali življenjske partnerke samozaposlenih delavcev, če in kolikor nacionalna zakonodaja priznava tako partnerstvo, imele dostop do vseh obstoječih služb, ki ponujajo začasno nadomeščanje, kar jim omogoča prekinitev poklicne dejavnosti zaradi nosečnosti ali materinstva, ali do kakršnih koli nacionalnih socialnih služb. Dostop do teh služb je lahko alternativa ali del nadomestil za materinstvo.
(21)
Osebe, ki so bile izpostavljene diskriminaciji na podlagi spola, bi morale imeti na voljo primerna pravna sredstva. Za zagotovitev učinkovitejšega varstva bi bilo treba združenjem, organizacijam in drugim pravnim subjektom dati pooblastila za sodelovanje v postopkih, kot to določijo države članice, v imenu ali v podporo žrtve, brez poseganja v nacionalna postopkovna pravila v zvezi z zastopanjem in obrambo pred sodišči.
(22)
Zaščito samozaposlenih delavcev in zakoncev samozaposlenih delavcev in, če in kolikor nacionalna zakonodaja priznava tako partnerstvo, življenjskih partnerjev samozaposlenih delavcev, pred diskriminacijo na podlagi spola bi bilo treba izboljšati tako, da bi bili v vsaki državi članici organi, pristojni za analizo s tem povezanih težav, za preučitev mogočih rešitev in zagotovitev dejanske pomoči žrtvam. Organ ali organi so lahko isti kot organi, ki so na nacionalni ravni pristojni za izvajanje načela enakega obravnavanja.
(23)
Ta direktiva določa minimalne zahteve in tako državam članicam omogoča, da uvedejo ali ohranijo tudi ugodnejše določbe.
(24)
Ker cilja ukrepa, ki ga je treba sprejeti, in sicer zagotovitve skupne visoke ravni zaščite pred diskriminacijo v vseh državah članicah, države članice ne morejo zadovoljivo doseči in jih je lažje doseči na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. Skladno z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne presega okvira, potrebnega za dosego navedenega cilja -
SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:
Člen 1
Vsebina
1. Ta direktiva določa okvir za uveljavitev načela enakega obravnavanja moških in žensk, ki opravljajo samostojno dejavnost ali prispevajo k izvajanju take dejavnosti v državah članicah, v zvezi s tistimi vidiki, ki jih ne urejata direktivi 2006/54/ES in 79/7/EGS.
2. Izvajanje načela enakega obravnavanja moških in žensk pri dostopu do blaga in storitev ter oskrbe z njimi še naprej zajema Direktiva 2004/113/ES.
Člen 2
Področje uporabe
Ta direktiva zajema:
(a)
samozaposlene delavce, ki so vse osebe, ki pod pogoji, določenimi z nacionalno zakonodajo, opravljajo pridobitno dejavnost za svoj račun;
(b)
zakonce ali, če in kolikor nacionalna zakonodaja priznava tako partnerstvo, življenjske partnerje samozaposlenih delavcev, ki niso zaposleni delavci ali poslovni partnerji, kadar v skladu s pogoji, ki jih določa nacionalna zakonodaja, običajno sodelujejo v dejavnostih samozaposlenega delavca in opravljajo enake ali pomožne naloge.
Člen 3
Opredelitve pojmov
V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(a) „neposredna diskriminacija“: kadar se ena oseba zaradi spola obravnava manj ugodno, kakor se obravnava, se je obravnavala ali bi se obravnavala oseba drugega spola v primerljivi situaciji;
(b) „posredna diskriminacija“: kadar bi bile zaradi navidezno nevtralnega predpisa, merila ali prakse osebe enega spola v posebej neugodnem položaju v primerjavi z osebami drugega spola, razen če ta predpis, merilo ali praksa objektivno ne temelji na zakonitem cilju in so sredstva za doseganje tega cilja ustrezna in potrebna;
(c) „nadlegovanje“: kadar ima neželeno vedenje, povezano s spolom kake osebe, namen ali učinek prizadeti dostojanstvo te osebe in ustvariti zastrašujoče, sovražno, ponižujoče, sramotilno ali žaljivo okolje;
(d) „spolno nadlegovanje“: kadar ima kakršnakoli oblika neželenega verbalnega, neverbalnega ali fizičnega vedenja spolne narave učinek ali namen prizadeti dostojanstvo kake osebe in zlasti ustvariti zastrašujoče, sovražno, ponižujoče, sramotilno ali žaljivo okolje.
Člen 4
Načelo enakega obravnavanja
1. Načelo enakega obravnavanja pomeni, da je prepovedana kakršna koli diskriminacija na podlagi spola v javnem ali zasebnem sektorju, neposredna ali posredna, na primer v zvezi z ustanavljanjem, opremljanjem ali razširjanjem podjetja ali ustanovitvijo ali razširjanjem katere koli oblike samostojne dejavnosti.
2. Na področjih, ki jih zajema odstavek 1, se nadlegovanje in spolno nadlegovanje štejeta za diskriminacijo na podlagi spola in sta zato prepovedana. Če kaka oseba takšno vedenje zavrne ali se mu podredi, to ne sme biti podlaga za odločitev, ki bi vplivala na to osebo.
3. Na področjih, ki jih zajema odstavek 1, se navodila, ki napeljujejo k diskriminaciji posameznikov zaradi spola, štejejo za diskriminacijo.
Člen 5
Pozitivni ukrepi
Države članice lahko ohranijo ali sprejmejo ukrepe v smislu člena 157(4) Pogodbe o delovanju Evropske unije za dejansko zagotovitev polne enakosti moških in žensk v poklicnem življenju, ki bi na primer spodbujali podjetniške pobude žensk.
Člen 6
Ustanovitev podjetja
Brez poseganja v posebne pogoje za dostop do nekaterih dejavnosti, ki se enako nanašajo na oba spola, države članice sprejmejo potrebne ukrepe, ki zagotavljajo, da pogoji za ustanovitev družbe med zakonci ali življenjskimi partnerji, če in kolikor nacionalna zakonodaja priznava tako partnerstvo, niso bolj omejevalni kot pogoji za ustanovitev družbe med drugimi osebami.
Člen 7
Socialna zaščita
1. Če v državi članici obstaja sistem socialne zaščite za samozaposlene delavce, ta država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zakoncem in življenjskim partnerjem, na katere se nanaša člen 2(b), v skladu z nacionalno zakonodajo zagotovi socialno zaščito.
2. Države članice se lahko odločijo, ali se socialna zaščita iz odstavka 1 izvaja obvezno ali prostovoljno.
Člen 8
Dajatve za materinstvo
1. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, ki zagotavljajo, da se lahko samozaposlenim delavkam in, zakonskim partnerkam ter življenjskim partnerkam, kakor so opredeljene v členu 2, v skladu z nacionalno zakonodajo dodeli zadostne nadomestilo za materinstvo, kar jim omogoča prekinitev poklicne dejavnosti zaradi nosečnosti ali materinstva za najmanj 14 tednov.
2. Države članice lahko odločijo, ali je nadomestilo za materinstvo iz odstavka 1 obvezno ali prostovoljno.
3. Nadomestilo iz odstavka 1 se šteje za zadostno, če zagotavlja dohodek, ki je vsaj enak:
(a)
nadomestilu, ki bi ga zadevna oseba prejela v primeru prekinitve svojih dejavnosti zaradi razlogov, ki so povezani z njenim zdravstvenim stanjem, in/ali
(b)
povprečni izgubi dohodka ali dobička v primerljivem predhodnem obdobju, v skladu s kakršno koli zgornjo mejo, ki jo določa nacionalna zakonodaja, in/ali
(c)
kakšnemu koli družinskemu nadomestilu, določenemu z nacionalno zakonodajo, v skladu s kakršno koli zgornjo mejo, ki jo določa nacionalna zakonodaja.
4. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, ki zagotavljajo, da imajo samozaposlene delavke in zakonske partnerke ter življenjske partnerke, kakor so opredeljene v členu 2, dostop do kakršnih koli služb, ki ponujajo začasno nadomeščanje, ali kakršnih koli nacionalnih socialnih služb. Države članice lahko omogočijo dostop do teh služb kot nadomestno možnost za nadomestilo ali del nadomestila iz odstavka 1 tega člena.
Člen 9
Pravno varstvo
1. Države članice zagotovijo, da so, za izvršitev obveznosti iz te direktive, vsem osebam, ki menijo, da so utrpele izgubo ali škodo, ker ni bilo uporabljeno načelo enakega obravnavanja, na voljo sodni ali upravni postopki, vključno s, kadar države članice menijo, da je to ustrezno, poravnalnimi postopki, tudi ko se je razmerje, v katerem je domnevno prišlo do diskriminiranja, že končalo.
2. Države članice zagotovijo, da lahko združenja, organizacije in drugi pravni subjekti, ki imajo v skladu z merili, določenimi z nacionalno zakonodajo, legitimen interes za zagotavljanje upoštevanja te direktive, sodelujejo, če se tožeča stranka s tem strinja, v imenu tožeče stranke ali v njeno podporo v katerem koli sodnem ali upravnem postopku, predvidenem za izvršitev obveznosti iz te direktive.
3. Odstavka 1 in 2 ne posegata v nacionalna pravila o rokih za začetek postopka v zvezi z načelom enakega obravnavanja.
Člen 10
Odškodnina ali povračilo
Države članice uvedejo v svoj nacionalni pravni sistem ukrepe, potrebne za zagotovitev dejanske in učinkovite odškodnine ali povračila, kot to določijo države članice, za izgubo ali škodo, ki jo je oseba utrpela zaradi diskriminacije na podlagi spola, pri čemer sta taka odškodnina ali povračilo odvračilna in sorazmerna z nastalo izgubo ali škodo. Taka odškodnina ali povračilo ne smeta biti omejena z vnaprej določeno zgornjo mejo.
Člen 11
Organi za enakost
1. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev, da je eden ali več organov, imenovanih v skladu s členom 20 Direktive 2006/54/ES, pristojnih tudi za spodbujanje, analiziranje, spremljanje in podpiranje enakega obravnavanja vseh oseb,za katere velja ta direktiva, brez diskriminacije na podlagi spola.
2. Države članice zagotovijo, da naloge organov iz odstavka 1 vključujejo:
(a)
zagotavljanje neodvisne pomoči žrtvam diskriminacije pri njihovih pritožbah zaradi diskriminacije, brez poseganja v pravice žrtev in združenj, organizacij ali drugih pravnih subjektov iz člena 9(2);
(b)
opravljanje neodvisnih raziskav v zvezi z diskriminacijo;
(c)
objavljanje neodvisnih poročil in dajanje priporočil o vseh vprašanjih v zvezi s tako diskriminacijo;
(d)
izmenjavo razpoložljivih podatkov na ustrezni ravni z zadevnimi evropskimi organi, kot je Evropski inštitut za enakost spolov.
Člen 12
Načelo enakosti spolov
Države članice dejavno upoštevajo cilj enakosti moških in žensk, ko pripravljajo in izvajajo zakone in druge predpise, politike in dejavnosti na področjih iz te direktive.
Člen 13
Razširjanje informacij
Države članice zagotovijo z vsemi razpoložljivimi sredstvi, da so z določbami, sprejetimi v skladu s to direktivo, in z ustreznimi predpisi, ki so že v veljavi, ustrezno seznanjene vse zadevne osebe na njihovem ozemlju.
Člen 14
Raven zaščite
Države članice lahko uvedejo ali ohranijo določbe, ki so za varstvo načela enakega obravnavanja moških in žensk ugodnejše od določb te direktive.
Izvajanje te direktive v nobenem primeru ne sme biti vzrok za znižanje ravni zaščite pred diskriminacijo, ki jo države članice že zagotavljajo na področjih, zajetih v tej direktivi.
Člen 15
Poročila
1. Države članice do 5. avgusta 2015 sporočijo Komisiji vse informacije, ki so na voljo glede uporabe te direktive.
Komisija pripravi zbirno poročilo, ki ga predloži Evropskemu parlamentu in Svetu najpozneje 5. avgusta 2016. To poročilo bi moralo upoštevati vse spremembe pravne narave, ki se nanašajo na dolžino porodniškega dopusta zaposlenih delavk. Po potrebi se temu poročilu priložijo predlogi za spremembo te direktive.
2. V poročilu Komisije se upoštevajo stališča zainteresiranih strani.
Člen 16
Izvajanje
1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, najpozneje do 5. avgusta 2012. Komisiji takoj pošljejo besedilo teh predpisov.
Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.
2. Države članice imajo lahko dodatno obdobje dveh let do 5. avgusta 2014 za uskladitev s členom 7 in za uskladitev s členom 8, kar zadeva zakonske partnerke in življenjske partnerke, kakor so opredeljene v členu 2(b), če to upravičujejo specifične težave.
3. Države članice predložijo Komisiji besedilo temeljnih določb nacionalne zakonodaje, sprejetih na področju, ki ga ureja ta direktiva.
Člen 17
Razveljavitev
Direktiva 86/613/EGS se razveljavi z učinkom od 5. avgusta 2012.
Sklicevanja na razveljavljeno direktivo se štejejo kot sklicevanja na to direktivo.
Člen 18
Začetek veljavnosti
Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 19
Naslovniki
Ta direktiva je naslovljena na države članice.
V Strasbourgu, 7. julija 2010