РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 282/2012 НА КОМИСИЯТА
от 28 март 2012 година
за определяне на общи подробни правила за прилагане на системата от гаранции за селскостопанските продукти
(кодифициран текст)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (Общ регламент за ООП) (1), и по-специално член 43, букви а), г), е) и й), член 47, параграф 2, член 134, член 143, буква б), член 148, член 161, параграф 3, член 171 и член 172, параграф 2 от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 104/2000 на Съвета от 17 декември 1999 г. относно общата организация на пазарите на рибни продукти и продукти от аквакултури (2), и по-специално членове 37 и 38 от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 1216/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 г. за определяне на търговския режим, приложим за някои стоки, получени от преработката на селскостопански продукти (3), и по-специално член 4, параграф 4, член 6, параграф 4, член 7, параграф 3 и член 11, параграф 4 от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 247/2006 на Съвета от 30 януари 2006 г. за определяне на специфични мерки за селското стопанство в най-отдалечените райони на Съюза (4), и по-специално член 25 от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 73/2009 от 19 януари 2009 г. за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски стопани, за изменение на регламенти (ЕО) № 1290/2005, (ЕО) № 247/2006, (ЕО) № 378/2007 и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1782/2003 (5), и по-специално член 142, буква в) от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 2799/98 от 15 декември 1998 г. на Съвета за определяне на агромонетарния режим на еврото (6), и по-специално член 9 от него,
като има предвид, че:
(1)
Регламент (ЕИО) № 2220/85 на Комисията от 22 юли 1985 г. за определяне на общи подробни правила за прилагане на системата от гаранции за селскостопанските продукти (7) е бил неколкократно и съществено изменян (8). С оглед постигане на яснота и рационалност посоченият регламент следва да бъде кодифициран.
(2)
Многобройни разпоредби в законодателството на Съюза в областта на селското стопанство изискват предоставяне на гаранция, с която да се осигури изплащането на дължимата сума при нарушение на поетите задължения. Опитът показва обаче, че това изискване се тълкува практически по много различни начини. Поради това, с цел да се избегнат неравностойни конкурентни условия, това изискване следва да бъде дефинирано.
(3)
По-специално е необходимо да се определи формата на гаранцията.
(4)
Редица разпоредби в законодателството на Съюза в областта на селското стопанство предвиждат дадената гаранция да бъде задържана при нарушаване на обезпеченото задължение, без да се прави разлика между нарушенията на главно, вторично или подчинено изискване. В интерес на равнопоставеността следва да се направи разграничение между последиците от нарушаване на главно изискване и тези, произтичащи от неизпълнението на вторично или подчинено изискване. По-специално следва да се предвиди, когато това е допустимо, задържането само на част от гаранцията в случаите, в които е налице фактическо изпълнение на главното изискване, но крайният срок за неговото изпълнение е незначително просрочен или при неизпълнение на вторично или подчинено изискване.
(5)
Не следва последиците от неизпълнение на дадено задължение да бъдат разграничавани според получаването или не на авансово плащане. Следователно дадените срещу авансови плащания гаранции следва да се уреждат от отделни правила.
(6)
Разходите по предоставянето на гаранцията както за лицето, даващо гаранцията, така и за компетентния орган могат да бъдат несравнимо по-големи от сумата, чието изплащане е обезпечено с гаранцията, ако тази сума е под определен размер. Компетентният орган следователно следва да има право да отмени изискването за гаранция при сума под този размер. Компетентните органи следва да бъдат оправомощени да отменят изискването за гаранция, когато статутът на лицето, отговорно за изпълнение на задължението, прави това изискване ненужно.
(7)
Компетентният орган следва да има право да откаже предложената гаранция, когато прецени, че тя е незадоволителна.
(8)
Необходимо е определянето на срок за предоставяне на доказателствата, необходими за освобождаване на гарантираната сума, в случай че такъв не е предвиден другаде.
(9)
Във връзка с обменния курс за конвертиране на гарантираната сума, изразена в EUR, в национална валута следва да се определи, в съответствие с Регламент (ЕО) № 1913/2006 на Комисията (9), правопораждащият факт, посочен в член 3 от Регламент (ЕО) № 2799/98.
(10)
Следва да се установи процедурата, която следва след задържане на гаранцията.
(11)
Комисията следва да може да наблюдава изпълнението на разпоредбите относно гаранциите.
(12)
Настоящият регламент определя общите правила, които трябва да се прилагат, освен ако специфично законодателство на Съюза предвижда различни правила.
(13)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на съответния управителен комитет за общата организация на селскостопанските пазари и са представени за информация на другите компетентни комитети,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ПРИЛОЖНО ПОЛЕ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Настоящият регламент определя правилата, регламентиращи гаранциите, които трябва да бъдат предоставени съгласно изброените по-долу регламенти или съгласно всички други регламенти за прилагане, освен ако други правила са установени от тези регламенти:
а)
регламенти, определящи обща организация на пазарите на някои селскостопански продукти:
-
Регламент (ЕО) № 104/2000 (рибни продукти и продукти от аквакултури),
-
Регламент (ЕО) № № 1234/2007 (Общ регламент за ООП);
б)
Регламент (ЕО) № 73/2009 (схеми за директно подпомагане);
в)
Регламент (ЕО) № 1216/2009 (търговски режим, приложим за някои продукти, получени чрез преработване на селскостопански продукти).
Член 2
Настоящият регламент се прилага във всички случаи, в които посочените в член 1 регламенти предвиждат гаранциите, определени в член 3, дори когато специфичният термин „гаранция“ не е употребен.
Настоящият регламент не се прилага за гаранции, които се дават, за да се осигури плащането на вносните и износните мита, посочени в Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета (10).
Член 3
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„гаранция“ е обезпечение, осигуряващо плащането на парична сума или задържането ѝ в полза на компетентен орган при нарушение на поето задължение;
б)
„блокова гаранция“ е обезпечение, предоставяно на компетентния орган с цел осигуряване изпълнението на повече от едно задължение;
в)
„задължение“ е изискване или съвкупност от изисквания, наложени от регламент, за изпълнение или въздържане от изпълнение на дадено действие;
г)
„компетентен орган“ е или страната, оправомощена да приеме гаранцията, или страната, оправомощена да вземе решение в съответствие със съответния регламент за освобождаването или задържането на гаранцията.
ГЛАВА II
ИЗИСКВАНЕ ЗА ГАРАНЦИЯ
Член 4
Гаранцията се предоставя от или от името на страната, отговорна да изплати дължимата парична сума при неизпълнение на задължение.
Член 5
1. Компетентният орган може да отмени изискването за гаранция, когато размерът на гарантираната сума е по-малък от 500 EUR.
2. Когато се използва възможността по параграф 1, заинтересованата страна поема писмено ангажимент да изплати сума, равна на тази, която би трябвало да изплати, ако беше предоставила гаранция и ако впоследствие тази гаранция беше частично или изцяло задържана.
Член 6
Компетентният орган може да отмени изискването за гаранция в случаите, когато страната, задължена да изпълни поетото задължение, е:
а)
обществена организация, упражняваща функциите на държавен орган; или
б)
частна организация, изпълняваща функциите, посочени в буква а), под контрола на държавата.
ГЛАВА III
ВИДОВЕ ГАРАНЦИИ
Член 7
1. Гаранцията може да се предостави чрез:
а)
откриване на паричен депозит, както е посочено в членове 12 и 13; и/или
б)
поръчителство, както е определено в член 15, параграф 1.
2. По преценка на компетентния орган гаранцията може да се предостави чрез:
а)
учредяването на ипотека; и/или
б)
залог на парични депозити в банка; и/или
в)
залог на признати вземания от обществена организация или обществени фондове, които са дължими и изискуеми и по отношение на които няма привилегировано вземане; и/или
г)
залог на прехвърляеми ценни книжа в съответната държава-членка, при условие че те са емитирани или гарантирани от тази държава-членка; и/или
д)
залог на облигации, емитирани от асоциации за ипотечен кредит, регистрирани на фондовата борса и предназначени за продажба на свободния пазар, при условие че имат кредитен рейтинг, равен на кредитния рейтинг на държавните облигации.
3. Компетентният орган може да наложи допълнителни условия за приемането на гаранциите, изброени в параграф 2.
Член 8
Компетентният орган отказва да приеме или изисква заместването на всяка гаранция, която счита за неподходяща или недостатъчна или която не обезпечава покритие за достатъчен период.
Член 9
1. Активите, ипотекирани в съответствие с член 7, параграф 2, буква a), или ценните книжа или облигации, върху които е учреден залог в съответствие с член 7, параграф 2, букви г) и д), трябва да имат пазарна стойност, равняваща се най-малко на 115 % от стойността на изискваната гаранция към момента на нейното предоставяне.
Компетентният орган има право да приеме гаранция от вида, посочен в член 7, параграф 2, букви a), г) и д), само ако страната, даваща гаранцията, поеме писмено ангажимент да предостави допълнителна гаранция или да замени първоначалната гаранция, ако пазарната стойност на съответните активи, ценни книжа или облигации е била по-малка от 105 % от стойността на изискваната гаранция в продължение на три месеца. Писмено поет ангажимент не се изисква в случаите, когато националното законодателство предвижда подобно условие. Компетентният орган прави редовна оценка на стойността на такива активи, ценни книжа и облигации.
2. Пазарната стойност на гаранция от вида, посочен в член 7, параграф 2, букви a), г) и д), се оценява от компетентния орган, като се отчитат и разходите за продажба.
Пазарната стойност на ценните книжа и облигациите се оценява въз основа на последната налична котировка.
По искане на компетентния орган страната, предоставяща гаранцията, представя доказателство за нейната пазарна стойност.
Член 10
1. Всяка гаранция може да бъде заменена от друга.
Въпреки това съгласието на компетентния орган се изисква в следните случаи:
а)
когато първоначалната гаранция е била задържана, но все още не е осребрена; или
б)
когато заместващата гаранция е от видовете, изброени в член 7, параграф 2.
2. Блоковата гаранция може да бъде заменена с друга блокова гаранция, при условие че новата блокова гаранция покрива поне част от първоначалната блокова гаранция, предназначена към момента на замяната да осигури изпълнението на едно или повече непогасени задължения.
Член 11
1. Гаранциите, посочени в член 1, се учредяват в евро.
2. Независимо от параграф 1, когато гаранцията се приема в държава-членка извън еврозоната в национална валута, стойността на гаранцията в евро се обръща в тази валута в съответствие с член 10 от Регламент (ЕО) № 1913/2006. Ангажиментът, който съответства на гаранцията и на всяка сума, удържана в случай на нередности или нарушения, остава фиксиран в евро.
Член 12
Депозирането на парични средства чрез превод не се приема за учредяване на гаранция, докато компетентният орган не се увери, че разполага със сумата на гаранцията.
Член 13
1. Чек за сума, чието изплащане е гарантирано от призната за целта финансова институция от държавата-членка, където се намира съответният компетентен орган, се приема за паричен депозит. Компетентният орган не е длъжен да представи чека за плащане, освен когато наближава изтичането на срока на неговата валидност.
2. Чек, различен от посочения в параграф 1, представлява гаранция само в случаите, когато компетентният орган се увери, че разполага с неговия размер.
3. Таксите, наложени от финансова институция, се поемат от страната, предоставяща гаранцията.
Член 14
За гаранции, предоставени под формата на парични депозити, лихва не се начислява.
Член 15
1. Поръчителят трябва да има обичайно местожителство или да е установен в Съюза и, при спазване на разпоредбите на Договора относно свободата на предоставяне на услуги, той трябва да бъде одобрен от компетентния орган на държавата-членка, в която е дадена гаранцията. Поръчителят се задължава с писмен договор за поръчителство.
2. Писменият договор за поръчителство трябва да посочва поне:
а)
задължението или в случая на блокова гаранция - вида (видовете) задължение, чието изпълнение гарантира изплащането на парична сума;
б)
максималния размер на отговорността, която поръчителят приема;
в)
че поръчителят поема солидарна отговорност заедно с лицето, отговорно за изпълнението на задължението, да изплати в срок до 30 дни от получаване на искането за плащане от компетентния орган всяка сума в рамките на размера на гаранцията, дължима след задържането ѝ.
3. Компетентният орган може да приеме за писмена гаранция и писмена телекомуникация от поръчителя. В този случай компетентният орган предприема всички необходими мерки, с които да се увери в истинността на телекомуникацията.
4. В случаите на вече дадена писмена блокова гаранция компетентният орган определя процедурата, която трябва да се следва, за да бъде разпределена цялата блокова гаранция или част от нея за покриване на определено задължение.
Член 16
Остатъкът по блоковата гаранция се отчита веднага след прехвърлянето на част от нея за покриване на дадено задължение.
ГЛАВА IV
АВАНСОВИ ПЛАЩАНИЯ
Член 17
Разпоредбите на настоящата глава се прилагат във всички случаи, в които специфични правила на Съюза предвиждат възможност за авансово плащане на сумата преди изпълнение на задължението.
Член 18
1. Гаранцията се освобождава при следните условия:
а)
установяване на правото да се придобие окончателно сумата, платена като аванс; или
б)
изплащане на отпуснатата сума и добавките към нея, предвидени в специфичните правила на Съюза.
2. След като изтече крайният срок за доказване на правото да се придобие окончателно отпуснатата сума, без да са представени доказателствата за правото, компетентният орган незабавно прилага процедурата в член 28.
Крайният срок може да бъде отложен в случай на непреодолима сила.
Когато обаче законодателството на Съюза предвижда това, доказателствата могат да бъдат представени след тази дата срещу частично възстановяване на гаранцията.
3. Следните допълнителни условия се прилагат, когато разпоредбите относно непреодолимата сила в законодателството на Съюза допускат възстановяване само на авансови плащания:
а)
компетентният орган се уведомява за обстоятелствата, заявени като непреодолима сила, не по-късно от тридесет дни от деня, в който заинтересованата страна е получила информация за обстоятелствата, които биха могли да представляват непреодолима сила; и
б)
заинтересованата страна връща изплатената авансово сума или съответната част от нея в срок тридесет дни от деня, в който компетентният орган е издал искането за плащане.
При неспазване на условията, определени в букви a) и б), изплащането на сумата се извършва при същите условия, както при липсата на непреодолима сила.
ГЛАВА V
ОСВОБОЖДАВАНЕ И ЗАДЪРЖАНЕ НА ГАРАНЦИИ, РАЗЛИЧНИ ОТ ПОСОЧЕНИТЕ В ГЛАВА IV
Член 19
1. Едно задължение може да включва главни, вторични и подчинени изисквания.
2. Главно изискване е изискването, основно за целите на наложилия го регламент, за изпълнение или въздържане от изпълнение на едно действие.
3. Вторично изискване е изискването за спазване на срока за изпълнение на главно изискване.
4. Подчинено изискване е всяко друго изискване, наложено от даден регламент.
5. Настоящата глава не се прилага, когато главните изисквания не са определени в специфичните правила на Съюза.
6. За целите на настоящата глава „съответната част от гарантираната сума“ означава тази част от сумата, съответстваща на количеството, за което е било нарушено изискването.
Член 20
Гаранцията се освобождава след представяне на доказателствата, предвидени в специфичните правила на Съюза, удостоверяващи, че всички главни, вторични и подчинени изисквания са били изпълнени.
Член 21
1. Гаранцията се задържа напълно за количеството, за което главното изискване не е изпълнено, освен ако непреодолима сила не е попречила на изпълнението.
2. Главното изискване се счита за неспазено, ако съответните доказателства не са представени в периода от време, определен за представянето на такива доказателства, освен ако непреодолима сила не е попречила на представянето на доказателствата в рамките на опредения срок от време. Процедурата по член 28 за събиране на задържаната сума се прилага незабавно.
3. На възстановяване подлежат 85 % от размера на задържаната сума, ако доказателството, потвърждаващо изпълнението на всички главни изисквания, бъде представено в рамките на осемнадесет месеца от изтичането на срока в параграф 2.
Ако доказателството за изпълнението на всички главни изисквания бъде представено в рамките на осемнадесет месеца от изтичане на този срок при обстоятелства, при които съответното вторично изискване не е било спазено, сумата, подлежаща на възстановяване, е равна на сумата, която би била освободена съгласно член 22, параграф 2, намалена с 15 % от съответната част на гарантираната сума.
4. Възстановяване на сумата не се предвижда в случаите, когато доказателството за изпълнението на всички главни изисквания бъде представено след изтичането на срока от осемнадесет месеца, посочен в параграф 3, освен ако непреодолима сила не е попречила на представянето на това доказателство в рамките на този срок.
Член 22
1. В случай че предвиденото в специфичните правила на Съюза доказателство за изпълнението на всички главни изисквания бъде представено в установения за това срок при нарушение на вторично изискване, гаранцията подлежи на частично освобождаване, а остатъкът от гарантираната сума се задържа. Процедурата по член 28 за събиране на задържаната сума се изпълнява незабавно.
2. Частта от освободената гаранция е: гаранцията, покриваща съответната част от гарантираната сума, намалена с 15 %, и
а)
10 % от остатъка от сумата след приспадане на предвидените 15 % за всеки ден, с който:
i)
е надхвърлен максимален срок, равен на или по-малък от 40 дни;
ii)
не е спазен минимален срок, равен на или по-малък от 40 дни;
б)
5 % от остатъка от сумата след приспадане на предвидените 15 % за всеки ден, с който:
i)
е надхвърлен максимален срок от 41 до 80 дни;
ii)
не е спазен минимален срок от 41 до 80 дни;
в)
2 % от остатъка от сумата след приспадане на предвидените 15 % за всеки ден, с който:
i)
е надхвърлен максимален срок от 81 дни или повече;
ii)
не е спазен минимален срок от 81 дни или повече.
3. Настоящият член не се прилага за сроковете за подаване на заявленията за лицензиите за внос и износ и за сертификатите за предварително фиксиране, както и за използването на тези лицензии и сертификати или за сроковете, отнасящи се до определянето на вносните и износните мита и възстановяванията при износ чрез търг.
Член 23
1. Ако едно или повече подчинени изисквания не са спазени, се задържат 15 % от съответната част от гарантираната сума, освен ако непреодолима сила не е попречила на изпълнението.
2. Процедурата, определена в член 28, за събиране на задържаната сума се изпълнява незабавно.
3. Настоящият член не се отнася за обстоятелствата, при които се прилага член 21, параграф 3.
Член 24
Ако са представени доказателства, че всички главни изисквания са спазени, но едновременно са били нарушени вторично и подчинено изискване, членове 22 и 23 се прилагат и цялата сума, която подлежи на задържане, е сумата, задържана в съответствие с член 22, плюс 15 % от съответната част от гарантираната сума.
Член 25
Общата задържана сума не надхвърля 100 % от съответната част на гарантираната сума.
ГЛАВА VI
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 26
1. Гаранцията се освобождава частично при поискване, когато е представено съответното доказателство по отношение на част от определено количество продукти, при условие че тази част не е по-малка от минималното количество, определено в регламента, изискващ даването на гаранция.
В случаите, когато специфичните правила на Съюза не предвиждат минимално количество, компетентният орган може сам да ограничи случаите на частично освобождаване на всяка една гаранция и може да определи минималната сума за всяко освобождаване от този вид.
2. Компетентният орган може да поиска представянето на писмено искане за освобождаване преди пълното или частичното освобождаване на гаранцията.
3. Ако гаранциите покриват в съответствие с член 9, параграф 1 повече от 100 % от сумата, подлежаща на гарантиране, частта от гаранцията, надвишаваща 100 %, се освобождава след окончателното освобождаване или задържане на остатъка от гарантираната сума.
Член 27
1. Когато не е предвиден срок за представяне на доказателството, необходимо за освобождаването на гарантираната сума, този срок е:
а)
дванадесет месеца от изтичането на срока, определен за изпълнение на всички главни изисквания; или
б)
когато такъв срок не е определен, както е посочен в буква а) - дванадесет месеца от датата, до която всички главни изисквания са били изпълнени.
2. Определеният в параграф 1 срок не може да е по-дълъг от три години, считано от датата на учредяване на гаранцията за изпълнение на определено задължение, освен в случаите на непреодолима сила.
Член 28
1. След като на компетентния орган са станали известни обстоятелствата, водещи до задържане на гаранцията, изцяло или частично, той незабавно изисква от страната, която трябва да изпълни задължението, да плати задържаната сума, в срок до не повече от 30 дни от датата на получаване на искането за плащане.
Когато плащането не е било извършено до края на този период, компетентният орган:
а)
незабавно осребрява всяка гаранция от вида, посочен в член 7, параграф 1, буква a);
б)
незабавно изисква от гаранта, посочен в член 7, параграф 1, буква б), да плати в срок 30 дни от датата на получаване на искането за плащане;
в)
незабавно предприема необходимите мерки за:
i)
превръщане на гаранциите, посочени в член 7, параграф 2, букви a), в), г) и д), в достатъчно парични средства за възстановяване на дължимата сума;
ii)
прехвърляне на паричните депозити, посочени в член 7, параграф 2, буква б), по собствената си сметка.
Компетентният орган може незабавно да осребри всяка гаранция, посочена в член 7, параграф 1, буква a), без предварително да поиска от съответното лице да извърши плащането.
2. Компетентният орган може да се откаже от задържането на сума в размер, по-малък от 60 EUR, при условие че подобни правила са предвидени за сходни случаи в национални законови, подзаконови или административни разпоредби.
3. Без да се засяга параграф 1, когато решението за задържане на гаранция е взето, но след обжалване е отложено в съответствие с националното законодателство, заинтересованата страна заплаща лихва върху сумата, която действително е задържана, за срок, започващ 30 дни от деня на получаване на искането за плащане, посочено в параграф 1, първа алинея, и завършващ в деня, предхождащ плащането на действително задържаната сума.
Ако след резултата от процедурата по обжалване заинтересованата страна бъде помолена да плати в срок от 30 дни задържаната сума, държавата-членка може да реши, за целите на изчисляването на лихвата, плащането да бъде направено на двадесетия ден след датата на това искане.
Размерът на приложимата лихва се изчислява в съответствие с разпоредбите на националното законодателство, но в никакъв случай не е по-нисък от лихвения размер, приложим в случай на възстановяване на национални суми.
Разплащателните агенции приспадат платената лихва от разходите на Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) или на Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) в съответствие с разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 352/78 на Съвета (11).
Държавите-членки могат периодично да претендират за добавка към гаранцията по отношение на приложимата лихва.
Когато гаранцията е задържана, а сумата вече е кредитирана на ЕФГЗ или на ЕЗФРСР и вследствие на резултата от процедурата по обжалването изцяло или отчасти задържаната сума, включително лихвата в размер, съответстващ на националното законодателство, подлежи на връщане, сумата за връщане се поема от ЕФГЗ или от ЕЗФРСР, освен ако изплащането на гаранцията се дължи на небрежност или груба грешка на административните органи или на други органи на държавата-членка.
Член 29
Комисията има право съгласно процедурата, посочена в член 195, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1234/2007 и в съответстващите членове на другите съответни регламенти, да предвиди дерогация от предходните правила.
ГЛАВА VII
ИНФОРМАЦИЯ
Член 30
1. Държавите-членки държат на разположение на Комисията всяка година общия брой и сумата на задържаните гаранции, независимо от това до какъв стадий е достигнала процедурата по член 28, като във всеки случай правят разграничение между сумите, които постъпват в националните бюджети, и тези, които постъпват в бюджета на Съюза.
2. Информацията, посочена в параграф 1, се пази за всички задържани гаранции в размер, по-голям от 1 000 EUR, както и за всяка разпоредба на Съюза, изискваща даването на гаранция.
3. Информацията включва както сумите, платени директно от заинтересуваната страна, така и сумите, възстановени чрез реализация на гаранциите.
Член 31
Държавите-членки държат на разположение на Комисията следната информация:
а)
видовете институции, оправомощени да действат като гаранти, и установените изисквания;
б)
видовете гаранции, приемани съгласно член 7, параграф 2, и установените изисквания.
Член 32
Регламент (ЕИО) № 2220/85 се отменя.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение II.
Член 33
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 28 март 2012 година.
IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) št. 282/2012
z dne 28. marca 2012
o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema varščin za kmetijske proizvode
(kodificirano besedilo)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 z dne 22. oktobra 2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode („Uredba o enotni SUT“) (1) in zlasti člena 43(a), (d), (f) in (j), člena 47(2), člena 134, člena 143(b), člena 148, člena 161(3), člena 171 in člena 172(2) Uredbe,
ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 104/2000 z dne 17. decembra 1999 o skupni ureditvi trgov za ribiške proizvode in proizvode iz ribogojstva (2) in zlasti členov 37 in 38 Uredbe,
ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1216/2009 z dne 30. novembra 2009 o trgovinskih režimih za nekatero blago, pridobljeno s predelavo kmetijskih proizvodov (3), in zlasti člena 4(4), člena 6(4), člena 7(3) in člena 11(4) Uredbe,
ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 247/2006 z dne 30. januarja 2006 o posebnih ukrepih za kmetijstvo v najbolj oddaljenih regijah Unije (4) in zlasti člena 25 Uredbe,
ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1782/2003 (5), in zlasti člena 142(c) Uredbe,
ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 2799/98 z dne 15. decembra 1998 o vzpostavitvi kmetijsko-monetarne ureditve za evro (6) in zlasti člena 9 Uredbe,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Uredba Komisije (EGS) št. 2220/85 z dne 22. julija 1985 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema varščin za kmetijske proizvode (7) je bila večkrat (8) bistveno spremenjena. Zaradi jasnosti in racionalnosti bi bilo treba navedeno uredbo kodificirati.
(2)
Številne določbe v kmetijskih uredbah Unije zahtevajo varščino, da se zagotovi plačilo zapadlega zneska, če obveznost ni izpolnjena. Po izkušnjah se ta zahteva v praksi razlaga zelo različno. Da bi se izognili neenakim konkurenčnim pogojem je treba natančneje opredeliti to zahtevo.
(3)
Določiti je treba zlasti obliko varščine.
(4)
Številne določbe v kmetijskih uredbah Unije določajo, da se dana varščina zaseže, če je kršena katera od zajamčenih obveznosti, ne da bi pri tem razlikovali med kršitvami primarnih in sekundarnih ali podrejenih obveznosti. V korist pravičnosti je, da se razlikuje med posledicami kršitve primarne obveznosti in posledicami kršitve sekundarne ali podrejene obveznosti. Treba je zlasti zagotoviti določbe, kjer je to dovoljeno, da se zaseže samo del varščine, ko je primarna obveznost dejansko izpolnjena, vendar je končni rok za izpolnitev zelo malo prekoračen, ali pa ko ni izpolnjena sekundarna ali podrejena obveznost.
(5)
Ne bi se smelo razlikovati med posledicami neizpolnitve obveznosti glede na to, ali je bilo prejeto predplačilo ali ne. Varščine, dane za predplačila, naj bi urejala posebna pravila.
(6)
Stroški za položitev varščine, ki jih imata stranka, ki daje varščino, in pristojni organ, so lahko nesorazmerni z zneskom, katerega plačilo varščina jamči, če je ta znesek pod določenim limitom. Pristojni organi bi morali zato imeti pravico, da odstopijo od zahteve za varščino, če je ta znesek pod določenim limitom. Pristojni organ bi moral biti potem pooblaščen, da odstopi od zahteve za varščino, kjer je zaradi narave pogodbene stranke, ki bi morala izpolniti to zahtevo, to nepotrebno.
(7)
Pristojni organ bi moral imeti pravico zavrniti ponujeno varščino, če meni, da je nezadovoljiva.
(8)
Treba bi bilo določiti rok za predložitev dokazov, potrebnih za sprostitev zavarovanega zneska, če tak rok ni določen drugje.
(9)
V zvezi s tečajem, ki naj se uporablja za preračunavanje zavarovanega zneska, izraženega v eurih, v nacionalno valuto, bi bilo treba opredeliti operativni dogodek iz člena 3 Uredbe (ES) št. 2799/98 v skladu z Uredbo Komisije (ES) št. 1913/2006 (9).
(10)
Treba bi bilo določiti postopek, ki sledi zasegu varščine.
(11)
Komisija bi morala biti usposobljena, da spremlja izvajanje določb o varščinah.
(12)
Ta uredba določa pravila, ki naj se uporabljajo na splošno v vseh sektorjih in za vse proizvode, razen če zakonodaja Unije za določen sektor ne določa drugačnih pravil.
(13)
Ukrepi, predvideni s to uredbo, so v skladu z mnenjem Upravljalnega odbora za skupno ureditev kmetijskih trgov in so bili posredovani v vednost drugim pristojnim odborom -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
POGLAVJE I
PODROČJE UPORABE IN DEFINICIJE
Člen 1
Ta uredba določa pravila glede varščin, ki jih je treba zagotavljati ali v okviru naslednjih uredb ali drugih uredb ki so bile sprejete na njihovi podlagi, razen če so s temi uredbami določena druga pravila:
(a)
uredbe, ki določajo skupne ureditve trgov za nekatere kmetijske proizvode:
-
Uredba (ES) št. 104/2000 (ribiški proizvodi in proizvodi iz ribogojstva);
-
Uredba (ES) št. 1234/2007 (Uredba o enotni SUT);
(b)
Uredba (ES) št. 73/2009 (sheme neposrednih podpor);
(c)
Uredba (ES) št. 1216/2009 (trgovinski režimi, ki se uporabljajo za nekatero blago, pridobljeno s predelavo kmetijskih proizvodov).
Člen 2
Ta uredba se uporablja v vseh primerih, v katerih uredbe iz člena 1 določajo varščino, kot je opredeljeno v členu 3, ne glede na to, ali se uporablja izraz „varščina“ ali ne.
Ta uredba se ne uporablja za instrumente zavarovanja, dane za zagotovitev plačila uvoznih in izvoznih dajatev iz Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 (10).
Člen 3
V tej uredbi se uporabljajo naslednji izrazi:
(a)
„varščina“ pomeni zagotovilo, da bo plačan ali zasežen znesek v korist pristojnega organa, če ne bo izpolnjena določena obveznost;
(b)
„globalna varščina“ pomeni varščino, ki se da pristojnemu organu in s katero se zagotovi izpolnitev več kakor ene obveznosti;
(c)
„obveznost“ pomeni zahtevo ali skupek zahtev, določenih v uredbi, da se izvede ali opusti izpolnitev dejanja;
(d)
„pristojni organ“ pomeni organ, pooblaščen, da sprejme varščino, ali ki odloča v skladu z ustrezno uredbo o tem, ali je treba varščino sprostiti ali zaseči.
POGLAVJE II
ZAHTEVA ZA VARŠČINO
Člen 4
Varščino daje stranka ali v imenu stranke, ki je odgovorna za plačilo zapadlega zneska, če neka obveznost ni izpolnjena.
Člen 5
1. Pristojni organ lahko odstopi od zahteve za varščino, če je vrednost zavarovanega zneska nižja od 500 eurov.
2. Če se uporablja odstavek 1, mora zadevna stranka pisno zagotoviti plačilo zneska, enakega tistemu, ki bi ga morala plačati, če bi dala varščino in bi bila ta varščina naknadno delno ali v celoti zasežena.
Člen 6
Pristojni organ lahko odstopi od zahteve za varščino, kadar je stranka, ki mora izpolniti obveznost:
(a)
javni organ, ki je odgovoren za izvajanje nalog javne uprave, ali
(b)
zasebni organ, ki izvaja naloge iz točke (a) pod državnim nadzorom.
POGLAVJE III
OBLIKA VARŠČIN
Člen 7
1. Varščina se lahko da:
(a)
z gotovinskim pologom, kakor je določeno v členih 12 in 13, in/ali
(b)
s porokom, kakor je določeno v členu 15(1).
2. Pristojni organ presoja o tem, ali bo varščina dana:
(a)
s hipoteko in/ali
(b)
z zastavo gotovinskega pologa v banki in/ali
(c)
z zastavo priznanih terjatev do javnega organa ali javnih sredstev, ki so zapadle in so plačljive in do katerih nima nobena druga terjatev prednosti, in/ali
(d)
z zastavo vrednostnih papirjev, ki so unovčljivi v državi članici pod pogojem, da jih je ta država članica izdala ali jamči zanje, in/ali
(e)
z zastavo obveznic, ki so jih izdala združenja za hipotekarna posojila in kotirajo na borzi vrednostnih papirjev ter se prodajajo na odprtem trgu, pod pogojem, da je njihova boniteta enaka državnim obveznicam.
3. Pristojni organ lahko določi dodatne pogoje za sprejem vrednostnih papirjev iz odstavka 2.
Člen 8
Pristojni organ lahko zavrne sprejem ali zahteva nadomestitev vsake varščine, če meni, da je neprimerna ali nezadovoljiva, ali če varščina ne daje kritja za dovolj dolgo obdobje.
Člen 9
1. Sredstva, obremenjena s hipoteko skladno s členom 7(2)(a), ali vrednostni papirji ali obveznice, zastavljene v skladu s členom 7(2)(d) in (e), imajo med dano varščino prodajno vrednost v višini najmanj 115 % vrednosti zahtevane varščine.
Pristojni organ lahko sprejme varščino v oblikah, navedenih v členu 7(2)(a), (d) ali (e), samo če se stranka, ki jo daje, pisno zaveže, da ponudi dodatno varščino ali da nadomesti originalno varščino, če bi bila prodajna vrednost določenih sredstev, vrednostnih papirjev ali obveznic tri mesece pod 105 % vrednosti zahtevane varščine. Takšna pisna zaveza ni potrebna, če to predvideva nacionalna zakonodaja. Pristojni organ redno nadzira vrednost takšnih sredstev, vrednostnih papirjev ali obveznic.
2. Prodajno vrednost varščine iz člena 7(2)(a), (d) in (e) oceni pristojni organ in pri tem upošteva stroške prodaje.
Prodajna vrednost vrednostnih papirjev ali obveznic se oceni na podlagi zadnje razpoložljive kotacije.
Stranka, ki daje varščino, priskrbi na zahtevo pristojnega organa dokazilo o prodajni vrednosti.
Člen 10
1. Vsaka varščina se lahko nadomesti z drugo.
Vendar je potreben dogovor s pristojnim organom v naslednjih primerih:
(a)
kadar je bila originalna varščina zasežena, vendar še ni bila unovčena, ali
(b)
kadar je nadomestna varščina take vrste, kakor je navedena v členu 7(2).
2. Globalna varščina se lahko nadomesti z drugo globalno varščino pod pogojem, da nova globalna varščina krije vsaj tisti del originalne globalne varščine, ki je bila prenesena ob nadomestitvi zaradi izpolnitve ene ali več še neizpolnjenih obveznosti.
Člen 11
1. Vsaka varščina iz člena 1 je izražena v eurih.
2. Z odstopanjem od odstavka 1, kadar znesek varščine sprejme država članica, ki ne spada v območje eura, v nacionalni valuti, se znesek varščine v eurih preračuna v nacionalno valuto te države v skladu s členom 10 Uredbe (ES) št. 1913/2006. Obveznost, ki ustreza varščini, in znesek, ki se upošteva ob nepravilnosti ali neizpolnjevanju obveznosti, ostaneta v eurih.
Člen 12
Pri nakazilu gotovine se varščina ne prizna do takrat, dokler pristojni organ ni prepričan, da lahko razpolaga z ustreznim zneskom.
Člen 13
1. Ček na znesek, katerega plačilo jamči finančna ustanova, ki jo je priznal pristojni organ države članice, se obravnava kot gotovinski polog. Pristojni organ lahko unovči takšen ček šele ob koncu roka njegove veljavnosti.
2. Ček, razen tistega iz odstavka 1, predstavlja varščino šele takrat, ko je pristojni organ prepričan, da lahko razpolaga z zneskom.
3. Vse stroške finančne ustanove nosi stranka, ki daje varščino.
Člen 14
Stranki, ki daje varščino v obliki gotovinskega pologa, se obresti ne plačajo.
Člen 15
1. Porok ima stalno prebivališče ali podjetje v Uniji in ga skladno z določbami Pogodbe o svobodi opravljanja storitev odobri pristojni organ države članice, v kateri se daje varščina. Porok je zavezan s pisnim jamstvom.
2. Pisno jamstvo določa najmanj:
(a)
obveznost ali pri globalni varščini vrsto (vrste) obveznosti, za izpolnitev katere se jamči s plačilom denarnega zneska;
(b)
najvišji znesek plačila, za katerega jamči porok;
(c)
zavezo poroka, da bo solidarno s stranko, ki je odgovorna za izpolnitev obveznosti, plačal v 30 dneh po prejemu zahtevka za plačilo od pristojnega organa vsakršen znesek glede na jamstvo, ki je zapadlo, ko je varščina razglašena za zaseženo.
3. Pristojni organ lahko sprejme pisno telekomunikacijsko sporočilo poroka, ki predstavlja pisno jamstvo. Če pristojni organ sprejme to sporočilo, naredi vse potrebne korake, da preveri, ali je telekomunikacijsko sporočilo pristno.
4. Kadar je bilo že dano pisno globalno jamstvo, pristojni organ določi postopek, s katerim se celotno ali del skupnega jamstva dodeli določeni obveznosti.
Člen 16
Takoj ko se del globalne varščine dodeli določeni obveznosti, se zabeleži preostanek globalne varščine.
POGLAVJE IV
PREDPLAČILA
Člen 17
Določbe tega poglavja se uporabljajo v vseh primerih, v katerih posebni predpisi Unije določajo, da je dovoljeno plačilo zneska, preden je izpolnjena obveznost.
Člen 18
1. Varščina se sprosti, ko:
(a)
je bila ugotovljena dokončna pravica do zneska, odobrenega kot predplačilo, ali
(b)
sta bila izplačana odobreni znesek in kakršen koli dodatek, predviden v posebnem predpisu Unije.
2. Ko poteče končni rok za predložitev dokončnega dokazila za dodeljeno vsoto, ne da bi bili predloženi dokazi o upravičenosti, pristojni organ takoj ravna po postopku iz člena 28.
Končni rok se lahko prestavi v primeru višje sile.
Kadar zakonodaja Unije tako določa, se dokazilo kljub temu lahko predloži tudi po tem datumu proti delnemu poplačilu varščine.
3. Če določbe o višji sili v zakonodaji Unije dovoljujejo vračilo samega predplačila, se uporabljajo naslednji pogoji:
(a)
okoliščine, ki se uveljavljajo kot višja sila, je treba sporočiti pristojnemu organu najpozneje v 30 dneh po datumu, ko je zadevna stranka sprejela informacijo o tem, da so nastale okoliščine, ki nakazujejo možni primer višje sile, in
(b)
zadevna stranka vrne predplačilo ali njegov ustrezni del v 30 dneh po datumu, ko je pristojni organ izdal zahtevek za vračilo.
Če se pogoji, določeni v točkah (a) in (b) ne upoštevajo, so pogoji vračila enaki, kakor da ni okoliščin višje sile.
POGLAVJE V
SPROSTITEV IN ZASEG VARŠČIN, RAZEN TISTIH IZ POGLAVJA IV
Člen 19
1. Obveznost lahko vključuje primarne, sekundarne in podrejene zahteve.
2. Primarna zahteva je zahteva, ključna za uredbo, ki nalaga, da se izvede ali opusti izvedba nekega dejanja.
3. Sekundarna zahteva je zahteva, da se upošteva rok izpolnitve primarne zahteve.
4. Podrejena zahteva je kakršna koli druga zahteva, ki jo nalaga uredba.
5. To poglavje se ne uporablja, kadar posebni predpisi Unije niso določili primarnih zahtev.
6. V smislu tega poglavja „ustrezni del zavarovanega zneska“ pomeni ustrezni del zavarovanega zneska, ki ustreza količini, za katero je bila zahteva kršena.
Člen 20
Ko je predložen dokaz, določen v posebnih predpisih Unije, da so bile izpolnjene vse primarne, sekundarne in podrejene zahteve, se varščina sprosti.
Člen 21
1. Varščina se zaseže v celoti za takšno količino, za katero primarna zahteva ni izpolnjena, razen v primeru višje sile, ki prepreči izpolnitev.
2. Za kršitev primarne zahteve se šteje, da potrebni dokaz ni predložen v roku, ki je določen za predložitev dokaza, razen če je višja sila preprečila predložitev dokaza v tem roku. Takoj sledi postopek iz člena 28 glede izterjave zapadlega zneska.
3. Kadar se dokaz, da so bile izpolnjene vse primarne zahteve, predloži v 18 mesecih po končnem roku iz prvega pododstavka odstavka 2, se vrne 85 % zaseženega zneska.
Kadar se dokaz, da so bile izpolnjene vse primarne zahteve, predloži v 18 mesecih po tem končnem roku, v okoliščinah, v katerih določena sekundarna zahteva ni bila izpolnjena, je vrnjeni znesek enak tistemu znesku, ki bi ga bilo treba vrniti skladno s členom 22(2), zmanjšanemu za 15 % določenega dela zavarovanega zneska.
4. Vračila ni, kadar se dokazi, da so bile spoštovane vse primarne zahteve, predložijo po preteku 18-mesečnega obdobja iz odstavka 3, razen če višja sila prepreči predložitev tega dokaza v tem obdobju.
Člen 22
1. Če se dokazi, določeni v posebnih predpisih Unije, predložijo v določenem roku in so bile vse primarne zahteve izpolnjene, vendar pa kakšna sekundarna zahteva ni bila izpolnjena, se delno sprosti varščina, preostali zavarovani znesek pa se zaseže. Upošteva se postopek iz člena 28 o izterjavi zapadlega zneska.
2. Delež sproščene varščine je: varščina, ki krije ustrezni del zavarovanega zneska, zmanjšana za 15 %, in
(a)
10 % zneska, ki preostane po odbitku 15 % za vsak dan, ko:
(i)
je bilo prekoračeno maksimalno obdobje 40 dni ali manj;
(ii)
ni bilo upoštevano minimalno obdobje 40 dni ali manj;
(b)
5 % zneska, ki preostane po odbitku 15 % za vsak dan, ko:
(i)
je bilo prekoračeno maksimalno obdobje med 41 in 80 dnevi;
(ii)
ni bilo upoštevano minimalno obdobje med 41 in 80 dnevi;
(c)
2 % zneska, ki preostane po odbitku 15 % za vsak dan, ko:
(i)
je bilo prekoračeno maksimalno obdobje 81 dni ali več;
(ii)
ni bilo upoštevano minimalno obdobje 81 dni ali več.
3. Ta člen se ne uporablja v obdobjih, ko so vloženi zahtevki ali se uporabljajo uvozna in izvozna dovoljenja ter potrdila o vnaprejšnji določitvi, ali v obdobjih, ki veljajo za določanje uvoznih in izvoznih prelevmanov in izvoznih nadomestil po javnem razpisu.
Člen 23
1. Neizpolnitev ene ali več podrejenih zahtev povzroči zaseg 15 % ustreznega dela zavarovanega zneska, razen če prepreči izpolnitev višja sila.
2. Postopek iz člena 28 o vnovčitvi zapadlega zneska se začne uporabljati nemudoma.
3. Ta člen se ne uporablja v okoliščinah, v katerih se uporablja člen 21(3).
Člen 24
Kadar je predložen dokaz, da so bile upoštevane vse primarne zahteve, vendar pa sta bili kršeni sekundarna in podrejena zahteva, se uporabljata člena 22 in 23; celotni znesek, ki se zaseže, pa je enak vsoti zneska, zaseženega v skladu s členom 22 plus 15 % ustreznega dela zavarovanega zneska.
Člen 25
Celotni zaseženi znesek ne sme presegati 100 % ustreznega dela zavarovanega zneska.
POGLAVJE VI
SPLOŠNE DOLOČBE
Člen 26
1. Varščina se na zahtevo delno sprosti, če je bil predložen ustrezen dokaz v zvezi z deležem količine proizvoda, pod pogojem, da ta delež ni manjši od najmanjše količine, določene v uredbi, s katero se zahteva varščina.
Kadar posebni predpisi Unije ne navajajo najmanjše količine, lahko pristojni organ sam omeji število delnih sprostitev katere koli varščine in določi najmanjši znesek za vsako takšno sprostitev.
2. Pred sprostitvijo celotne ali dela varščine lahko pristojni organ zahteva, da se predloži pisna zahteva za sprostitev.
3. Če varščina v skladu s členom 9(1) krije več kakor 100 % zahtevanega zavarovanega zneska, se tisti del varščine, ki presega 100 %, sprosti, ko je preostali del zavarovanega zneska dokončno sproščen ali zasežen.
Člen 27
1. Kadar ni določen rok za predložitev dokazov, potrebnih za sprostitev zavarovanega zneska, je ta rok:
(a)
12 mesecev od roka, določenega za spoštovanje vseh primarnih zahtev, ali
(b)
kadar takšen rok iz točke (a) ni določen, 12 mesecev od dneva, do katerega so bile izpolnjene vse primarne zahteve.
2. Obdobje iz odstavka 1 ne sme presegati treh let od takrat, ko je bila varščina prenesena na določeno obveznost, razen pri višji sili.
Člen 28
1. Kadar pristojni organ izve, da obstajajo okoliščine, ki vodijo do celotnega ali delnega zasega varščine, nemudoma zahteva od zadevne stranke plačilo zapadlega zneska in ji odobri največ 30 dni od dneva izdaje zahtevka za plačilo.
Kadar plačilo ni bilo opravljeno ob koncu tega obdobja, pristojni organ:
(a)
nemudoma obračuna varščino tiste vrste, ki je opredeljena v členu 7(1)(a) v dobro ustreznega računa;
(b)
nemudoma zahteva od poroka iz člena 7(1)(b), da plača in mu odobri največ 30 dni od dneva izdaje zahtevka za plačilo;
(c)
nemudoma ukrene vse, da:
(i)
zamenja vrednostne papirje iz člena 7(2)(a), (c), (d) in (e) v znesku, ki zadostuje za plačilo zapadlega zneska;
(ii)
obračuna zastavljene gotovinske pologe iz člena 7(2)(b) v dobro lastnega računa.
Pristojni organ lahko nemudoma obračuna vsakršno varščino take vrste, kakor je opredeljeno v členu 7(1)(a), v dobro ustreznega računa brez vnaprejšnje zahteve od zadevne osebe, da opravi plačilo.
2. Pristojni organ se lahko odreče zasegu zneska, manjšega od 60 eurov, če so z zakonom ali drugim predpisom države opredeljena podobna nacionalna pravila za primere, ki se lahko primerjajo s tem.
3. Brez poseganja v odstavek 1, pri čemer je sprejeta odločitev za zaseg varščine, vendar pa je zaradi uporabe pravnega sredstva nato preložen v skladu z nacionalno zakonodajo, mora zadevna stranka plačati obresti od dejansko zaseženega zneska v obdobju, ki se začne 30 dni po dnevu prejema zahtevka za plačilo iz prvega pododstavka odstavka 1 in se konča na dan pred plačilom dejansko zaseženega zneska.
Ko se po končanem postopku pritožbe od udeležene stranke zahteva plačilo zaseženega zneska v 30 dneh, lahko zaradi izračunavanja obresti država članica določi za dan plačila 20. dan od datuma takšnega zahtevka.
Uporabljena obrestna mera se izračuna v skladu z določbami nacionalne zakonodaje, vendar pa v nobenem primeru ne sme biti nižja od obrestne mere, ki se uporablja pri terjatvah za zneske na nacionalni ravni.
Plačilne agencije morajo odšteti plačane obresti od izdatkov Evropskega kmetijskega jamstvenega sklada (EKJS) ali Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) v skladu z določbami Uredbe Sveta (EGS) št. 352/78 (11).
Države članice lahko redno zahtevajo dopolnitev varščine glede na pripadajoče obresti.
Če je bila varščina zasežena in znesek že dodeljen EKJS ali EKSRP in je treba zaradi izida postopka zaradi uporabe pravnega sredstva povrniti zaseženi znesek, v celoti ali delno, vključno z obrestmi po obrestni meri in določilih nacionalne zakonodaje, plača znesek, ki ga je treba vrniti EKJS ali EKSRP, razen če je treba povračilo zaradi malomarnosti ali resne napake upravnih organov ali drugih organov držav članic pripisati njim.
Člen 29
Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 195(2) Uredbe (ES) št. 1234/2007 in v ustreznih členih drugih relevantnih uredb predvidi odstopanje od zgornjih določb.
POGLAVJE VII
PODATKI
Člen 30
1. Države članice morajo za Komisijo imeti na razpolago za vsako leto celotno število in znesek zaseženih varščin ne glede na to, katera stopnja postopka iz člena 28 je bila dosežena, pri tem pa v obeh primerih razlikovati tiste, ki se dodelijo nacionalnim proračunom, od onih, ki se dodelijo proračunu Unije.
2. Podatke iz odstavka 1 je treba imeti za vsako zaseženo varščino, katere znesek presega 1 000 eurov, in za vsak predpis Unije, v katerem se zahteva polog varščine.
3. Podatki morajo vključevati zneske, ki jih je udeležena stranka plačala neposredno, in zneske, ki so bili izterjani z vnovčitvijo varščine.
Člen 31
Države članice morajo za Komisijo imeti na voljo naslednje podatke:
(a)
o vrsti ustanov, ki so pooblaščene, da nastopajo kot poroki, in o za to veljavnih pogojih;
(b)
o vrstah varščine, sprejete skladno s členom 7(2), in o za to veljavnih pogojih.
Člen 32
Uredba (EGS) št. 2220/85 se razveljavi.
Sklici na razveljavljeno uredbo, se upoštevajo kot sklici na to uredbo in se berejo v skladu s primerjalno tabelo v Prilogi II.
Člen 33
Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Bruslju, 28. marca 2012