РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1210/2010 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 15 декември 2010 година
относно установяване на истинността на евро монетите и обработката на негодни за употреба евро монети
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз и по-специално член 133 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
като взеха предвид становището на Европейската централна банка (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
С Регламент (ЕС) № 1338/2001 на Съвета от 28 юни 2001 г. за определяне на необходимите мерки за защита на еврото срещу фалшифициране (3) се изисква от кредитните институции и, в рамките на разплащателната им дейност, от доставчиците на разплащателни услуги и от всички други институции, участващи в обработката и разпространението на евро банкноти и монети, които са получили и възнамеряват да върнат в обращение, да проверят тяхната истинност и да открият фалшификатите.
(2)
С препоръка на Комисията 2005/504/ЕС от 27 май 2005 г. относно установяване на истинността на евро монетите и обработката на негодни за обращение евро монети (4) се определят препоръчителните практики за установяване на истинността на евро монетите и обработката на негодни за обращение евро монети. Липсата на задължителна обща рамка за установяване на истинността обаче води до различни практики сред държавите-членки и поради това не може да се осигури унифицирана защита на валутата в цялата еврозона.
(3)
За постигането на ефективно и уеднаквено установяване на истинността на евро монетите в евро зоната, следователно е необходимо да бъдат въведени правно обвързващи правила за прилагането на общи процедури за установяване на истинността на евро монетите в обращение и за прилагането на контролни механизми за тези процедури от страна на националните органи.
(4)
В процеса на установяване на истинността следва също да бъдат открити истински евро монети, които не са годни за обращение. Обращението на негодни монети затруднява тяхната употреба особено за машини, които работят с монети, и могат да объркат ползвателите по отношение на истинността на тези монети. Негодните монети следва да бъдат изтеглени от обращение. Поради това са необходими общи правно обвързващи правила за държавите-членки за обработката и възстановяването на стойността на негодни за обращение евро монети.
(5)
За координиране на прилагането на процедурите за установяване на истинността, подробните изисквания за изпитание и обучение за установяване на истинността на монетите, както и техническите параметри за проверката на негодните за обращение евро монети и други разпоредби за практическо прилагане следва допълнително да бъдат определени от Европейския технически и научен център (ЕТНЦ), създаден с Решение 2005/37/ЕО на Комисията (5), след консултация с експертната група по фалшифициране на монети, посочена в същото решение.
(6)
За да се даде възможност за постепенно адаптиране към разпоредбите на настоящия регламент на съществуващата система от правила и практики на държавите-членки, те следва да могат, за тригодишен преходен период до 31 декември 2014 г., да предоставят дерогации относно видовете машини за обработка на монети, които да се използват за установяване на истинността на евро монетите, както и за броя на тези машини, които да бъдат проверявани ежегодно.
(7)
Всеки национален орган, който обработва негодни за обращение евро монети, следв да има възможност да прилага такса за обработка съгласно настоящия регламент, с цел покриване на разходите, свързани с този процес. Таксите за обработка не следва да се прилагат при предаване на малки количества негодни за обращение евро монети. Държавите-членки следва да могат да предвидят освобождаване от такси за обработка на лица, които тясно сътрудничат на органите при изтеглянето от обращение на фалшиви или на негодни за обращение монети. Държавите-членки следва да могат да приемат торби и кутии със смесено съдържание от фалшиви и негодни монети, без да се прилага допълнителна такса, ако това е от обществен интерес,
(8)
Всяка държава-членка следва да въведе санкции, приложими при нарушения, с цел постигане на еквивалентност при установяване на истинността на евро монетите и обработката на негодни за обращение евро монети на територията на цялата еврозона.
(9)
Тъй като целта на настоящия регламент, а именно ефективно и уеднаквено установяване на истинността на евро монетите в евро зоната, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки поради различия в техните практики и следователно може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Предмет
С този регламент се определят процедури, необходими за установяване на истинността на евро монетите и обработката на негодни за обращение евро монети.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„установяване на истинността на евро монетите“ означава процесът на проверка на истинността и годността за обращение на евро монетите;
б)
„негодни за обращение евро монети“ означава евро монети, които са истински, но са отхвърлени в процеса на установяване на истинността, или евро монети, чийто вид е значително променен;
в)
„определен национален орган“ означава Националният център за анализ на монети или друг орган, посочен от съответната държава-членка;
г)
„институции“ означава институциите, посочени в член 6, параграф 1, първа алинея от Регламент (ЕО) № 1338/2001, с изключение на онези, посочени в третото тире от същата разпоредба;
д)
„ЕГФМ“ (експертна група по фалшифициране на монети) означава експертната група по фалшифициране на монети, посочена в Решение 2005/37/ЕО.
ГЛАВА II
УСТАНОВЯВАНЕ НА ИСТИННОСТТА НА ЕВРО МОНЕТИТЕ
Член 3
Установяване на истинността на евро монетите
1. Институциите гарантират, че евро монетите, които са получили и които възнамеряват да върнат в обращение, са обект на процедура за установяване на тяхната истинност. Те прилагат това задължение посредством:
а)
машини за обработка на монети, включени в списъка за такива машини, посочен в член 5, параграф 2; или
б)
персонал, обучен в съответствие с условията, определени от държавите-членки.
2. В резултат от установяването на истинността на всички евро монети, за които има съмнение, че са фалшиви, както и на негодните за обращение евро монети се предоставят на определения национален орган.
3. Фалшивите евро монети, предадени на компетентните държавни органи в съответствие с член 6 от Регламент (ЕО) № 1338/2001, не могат да бъдат предмет на такси за обработка или на други такси. По отношение на негодните за обращение евро монети се прилага глава III от настоящия регламент.
Член 4
Изискване за изпитване и машини за обработка на монети
1. При прилагане на член 3, параграф 1, буква а) институциите използват единствено видовете машини за обработка, които успешно са преминали изпитване за откриване на фалшификати, проведено от страна на определения национален орган или от страна на ЕТНЦ, и които при закупуването им са включени в списъка на интернет страницата, посочена в член 5, параграф 2. Институциите гарантират тези машини редовно да бъдат настройвани, така че да запазват способността си за откриване на фалшификати, като се взимат предвид промените, въведени в списъка, посочен в член 5, параграф 2. Изпитването за откриване на фалшификати се планира така, че да гарантира, че машината за обработка на монети е способна да отхвърли познатите видове фалшиви евро монети и в рамките на процеса негодните за обращение евро монети, както и всички други предмети, наподобяващи монети, които не съответстват на характеристиките на истинските евро монети.
2. В рамките на преходен период до 31 декември 2014 г., държавите-членки могат да предвидят специфични дерогации от параграф 1, първо изречение за машини за обработка на монети, които са били в употреба към 11 януари 2011 г. и които са доказали способността си за откриване на фалшифицирани евро монети, негодни за обращение евро монети и други предмети, наподобяващи монети, които не отговарят на спецификациите на истинските евро монети, дори ако тези машини не са включени в списъка, посочен в член 5, параграф 2. Тези дерогации се приемат след консултации с ЕГФМ.
Член 5
Настройване на машините за обработка на монети
1. За да могат производителите на машини за обработка на монети да получат спецификациите, необходими за настройването на техните машини за откриването на фалшиви евро монети, в съответствие с член 4 изпитването може да бъде проведено в определения национален орган, ЕТНЦ или - след двустранно споразумение - в помещенията на производителя. След успешното преминаване на изпитването на машината за обработка на монети, на производителя на машината се издава протокол от изпитването за откриване на фалшификати с копие до ЕТНЦ.
2. На своята интернет страница Комисията публикува консолидиран списък на всички машини за обработка на монети, за които ЕТНЦ е получил или изготвил положителен и валиден протокол от изпитването за откриване на фалшификати.
Член 6
Контрол от страна на държавите-членки
1. Държавите-членки въвеждат контрола, предвиден в настоящия член.
2. Държавите-членки осъществяват ежегоден контрол на място в институциите с цел да бъде проверено, посредством изпитване за откриване на фалшификати, правилното функциониране на представителен брой използвани машини за обработка на монети. Когато персоналът на институциите следва да извършва ръчна проверка на истинността на евро монетите, които да бъдат върнати в обращение, държавите-членки получават уверение от тези институции, че техният персонал е надлежно обучен за тази цел.
3. Броят на машините з обработка на монети, които ежегодно се проверяват във всяка държава-членка, се определя така, че обемът на евро монети, обработени с тези машини през въпросната година, представлява поне 25 % от общия сборен нетен обем на евро монети, емитирани от въпросната държава-членка от въвеждането на евро монетите до края на предходната година. Броят на машините за обработка на монети, които трябва да бъдат проверени, се изчислява въз основа на обема на трите евро монети с най-високи номинални стойности, предназначени за обращение. Държавите-членки полагат усилия да осигурят проверяването на машините за обработка на монети на ротационен принцип.
4. В случай че броят на машините за обработка на монети, които подлежат на ежегодна проверка в съответствие с параграф 3, е по-голям от броя на машините, функциониращи в дадена държава-членка, всички машини за обработка на монети, функциониращи в тази държава-членка, се проверяват ежегодно.
5. В рамките на преходен период до 31 декември 2014 г., държавите-членки могат да решат, след нотифициране на Комисията, броят на машините за обработка на монети, подлежащи на ежегодна проверка, да бъде такъв, че обемът на евро монети, обработени от тези машини в продължение на същата година, да представлява най-малко 10 % от общия сборен нетен обем на монетите, емитирани от въпросната държава-членка от въвеждането на евро монетите до края на предходната година.
(6) Като част от годишния контрол държавите-членки проверяват способността на институциите да удостоверят истинността на евро монетите въз основа на:
а)
наличието на писмени директиви, в които са предвидени инструкции относно използването на автоматично оборудване за обработка на монети или относно ръчното сортиране, в зависимост от случая;
б)
разпределянето на подходящи човешки ресурси;
в)
наличието на писмен план за поддръжка на машините за обработка на монети, предназначен за запазването на необходимото равнище на ефективност;
г)
наличието на писмени процедури за предаване на фалшиви евро монети, негодни за обращение евро монети и на наподобяващи монети предмети, които не отговарят на спецификациите за истински евро монети, на определения национален орган; и
д)
наличието на процедури за вътрешен контрол, в които са описани условията и периодичността на контрола, който се осъществява от институциите, за да се гарантира, че центровете им за сортиране и техният персонал спазват инструкциите, установени в настоящия параграф.
7. Когато държава-членка констатира неспазване на настоящия регламент, съответната институция взема необходимите мерки за бързо отстраняване на неспазването.
Член 7
Технически разпоредби
Комисията гарантира, че ЕТНЦ в разумен срок и след консултация с ЕГФМ определя техническите характеристики за изпитването за откриване на фалшификати и други разпоредби за прилагане на практика, като практики на обучение, срока на валидност на протокола от изпитването за откриване на фалшификати, информацията, която следва да се включи в списъка, посочен в член 5, параграф 2, насоките за контрол, проверки и одит от страна на държавите-членки, процедурните правила за отстраняване на несъответствията, както и съответните граници за приемане на истински монети.
ГЛАВА III
ОБРАБОТКА НА НЕГОДНИ ЗА ОБРАЩЕНИЕ ЕВРО МОНЕТИ
Член 8
Изтегляне и възстановяване на стойността на негодни за обращение евро монети
1. Държавите-членки изтеглят от обращение негодните за обращение евро монети.
2. Държавите-членки възстановяват стойността или заменят евро монетите, които са станали негодни поради продължителна употреба или инцидент или са били отхвърлени в процеса на установяване на истинността им. Държавите-членки могат да откажат да възстановят стойността на негодните за обращение монети, които са били умишлено изменени или изменени по начин, за който разумно може да се очаква, че ще ги измени, независимо от възстановяването на стойността на монети, събрани от благотворителност, като например тези, които са хвърлени във фонтани.
3. Държавите-членки гарантират, че след изтеглянето им негодните за обращение евро монети се унищожават посредством постоянна физическа деформация, така че тези монети да не могат да се върнат в обращение или да бъдат предадени за възстановяване на стойността им.
Член 9
Такси за обработка
1. Такса в размер на 5 % от номиналната стойност на предадените негодни за обращение евро монети може да бъде удържана от сумата за възстановяване на стойността им или от тяхната замяна. В случай че целият сак или кутия с монети е проверен по реда на член 11, параграф 2, таксата за обработка може да бъде увеличена с още 15 % от номиналната стойност на предадените евро монети.
2. Държавите-членки могат да предвидят общи или частични освобождавания от такси за обработка в случаи, когато физически или юридически лица, които предават евро монетите, сътрудничат отблизо и редовно на определения национален орган при изтеглянето от обращение на фалшиви или на негодни за обращение евро монети или когато това освобождаване служи на обществения интерес.
3. Транспортните и свързаните с тях разходи са за сметка на физическите или юридическите лица, които предават евро монетите.
4. Без да се засяга предвиденото в параграф 2 освобождаване, за всяка година максималното количество, което се освобождава от такси за обработка, е един килограм негодни за обращение монети за всяка номинална стойност, за физическо или юридическо лице, което предава евро монетите. Ако тази граница бъде превишена, може да се налага такса за всички предадени монети.
5. Когато сред предадените монети има монети, третирани с химически или други опасни вещества до степен, че може да се счита, че представляват опасност за здравето на хората, които ги обработват, към таксите, събирани в съответствие с параграф 1, се добавя допълнителна такса, равняваща се на 20 % от номиналната стойност на предадените евро монети.
Член 10
Опаковка на негодни за обращение евро монети
1. Физическото или юридическото лице, което предава евро монети за възстановяване на стойността или за замяната им, сортира монетите по номинална стойност в стандартни сакове или кутии, както следва:
а)
саковете или кутиите съдържат:
i)
по 500 монети за всяка от номиналните стойности 2 EUR и 1 EUR;
ii)
по 1 000 монети за всяка от номиналните стойности 0,50 EUR, 0,20 EUR и 0,10 EUR;
iii)
по 2 000 монети за всяка от номиналните стойности 0,05 EUR, 0,02 EUR и 0,01 EUR.
iv)
за по-малки количества по 100 монети от всяка номинална стойност;
б)
всеки сак или кутия носи информация с данни за идентифициране на физическото или юридическото лице, което ги предава, за съдържаните сума и номинална стойност на монетите, теглото, дата на опаковка и номера на сака/кутията; физическото или юридическото лице, което ги предава, осигурява опаковъчен списък с обобщена информация за предадените сакове и кутии; когато монетите са третирани с химически или други опасни вещества, стандартните опаковки са придружени от писмена декларация, уточняваща конкретните вещества, които са използвани;
в)
Когато общото количество негодни за обращение евро монети е по-малко от изискваното в точка а), евро монетите се сортират по номинална стойност и могат да бъдат предадени в нестандартни опаковки.
2. Чрез дерогация от параграф 1 държавите-членки могат да запазят различните изисквания за опаковка, предвидени в националните им законодателства към 11 януари 2011 г.
Член 11
Контрол на негодни за обращение евро монети
1. Държавите-членки могат да контролират предадените негодни за обращение евро монети, както следва:
а)
обявеното количество се проверява чрез претегляне на всеки сак или кутия;
б)
истинността и външния вид се контролират въз основа на минимум 10 %-на извадка от предадените монети.
2. В случай че бъдат открити аномалии, вследствие на контрола, посочен в параграф 1, или бъдат установени отклонения от член 10, се проверява целият сак или кутия.
3. Когато приемането или обработката на евро монети представлява риск за здравето на лицата, които ги обработват, или предадените монети не отговарят на стандартите по отношение на опаковката и етикетирането, държавите-членки могат да откажат да приемат такива монети,.
Държавите-членки могат да предвидят приемането на мерки по отношение на физическите или юридическите лица, които са предали монетите, посочени в първа алинея.
ГЛАВА IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 12
Отчитане, обмен на информация и оценка
1. Държавите-членки ежегодно предават на Комисията доклади за своята дейност по установяване на истинността на евро монетите. Предадената информация включва броя на извършените съгласно член 6, параграф 2 проверки и броя на проверените машини за обработка на монети, резултатите от изпитанията, обема на обработените от тези машини монети, броя на анализираните евро монети, за които има съмнение, че са фалшиви, и броя на негодните за обращение евро монети, чиято стойност е възстановена, както и подробни условия за всички дерогации, предвидени съгласно член 4, параграф 2 или член 6, параграф 5.
2. За да могат държавите-членки да следят за изпълнението на настоящия регламент от институциите, последните предоставят най-малко веднъж годишно на държавите-членки, ако това бъде поискано, най-малко следната информация:
а)
видовете и броят на използваните машини за обработка на монети;
б)
местонахождението на всяка машина обработка на монети; и
в)
обемът на обработваните монети за всяка машина за обработка на монети за съответната година и съответната номинална стойност, най-малко за трите евро монети с най-високи номинални стойности.
3. Държавите-членки гарантират, че информацията относно органите, определени за възстановяването на стойността или за замяната на евро монетите, и относно специфичните условия като изискванията за опаковка и таксите се предоставя на подходящите интернет страници и посредством подходящи публикации.
4. След анализ на получените доклади на държавите-членки, Комисията представя годишен доклад на Икономическия и финансов комитет относно развитието и резултатите във връзка с процеса на установяване на истинността на евро монетите, както и за тези, които са негодни за обращение.
5. До 30 юни 2014 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад за функционирането и резултатите от настоящия регламент. При необходимост докладът може да бъде придружен от законодателни предложения за по-детайлно прилагане или за изменение на настоящия регламент, по-специално по отношение на членове 6 и 8.
Член 13
Санкции
Държавите-членки определят правилата относно санкциите, които се налагат за нарушения на настоящия регламент, и предприемат всички необходими мерки, за да гарантират тяхното прилагане. Предвидените санкции са ефективни, пропорционални и с възпиращ ефект.
Член 14
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 1 януари 2012 г., с изключение на Глава III, която се прилага от деня на влизането в сила на настоящия регламент.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко в държавите-членки, в съответствие с Договорите.
Съставено в Страсбург на 15 декември 2010 година.
UREDBA (EU) št. 1210/2010 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 15. decembra 2010
o preverjanju pristnosti eurokovancev in ravnanju z eurokovanci, neprimernimi za obtok
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti člena 133 Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
ob upoštevanju mnenja Evropske centralne banke (1),
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (2)
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Uredba Sveta (ES) št. 1338/2001 z dne 28. junija 2001 o določitvi ukrepov, potrebnih za zaščito eura pred ponarejanjem (3) določa, da morajo kreditne institucije in drugi ponudniki plačilnih storitev v okviru svojih plačilnih dejavnosti, kot tudi vse druge institucije, ki sodelujejo pri obdelavi bankovcev in kovancev ter njihovi distribuciji javnosti, izpolniti zahtevo po preverjanju pristnosti eurobankovcev in eurokovancev, ki so jih prejeli in jih nameravajo znova dati v obtok, ter zagotoviti, da se odkrijejo ponaredki.
(2)
V Priporočilu Komisije 2005/504/ES z dne 27. maja 2005 o preverjanju pristnosti in ravnanju z eurokovanci, neprimernimi za obtok (4) so določene priporočene prakse glede preverjanja pristnosti teh kovancev in ravnanja z eurokovanci neprimernimi za obtok. Ker obvezni skupni okvir za preverjanje pristnosti kovancev ne obstaja, lahko med državami članicami nastanejo različne prakse in tako ni mogoče zagotoviti enotne zaščite valute po celotnem euroobmočju.
(3)
Za dosego učinkovitega in enotnega preverjanja pristnosti eurokovancev v celotnem euroobmočju je zato nujno, da se uvedejo zavezujoča pravila za izvajanje skupnih postopkov preverjanja pristnosti eurokovancev v obtoku, ter za izvajanje mehanizmov nadzora teh postopkov, ki jih izvajajo nacionalni organi.
(4)
V postopku preverjanja pristnosti bi se morali prepoznati tudi pristni eurokovanci neprimerni za obtok. Če so neprimerni kovanci v obtoku, se težje uporabljajo, zlasti v avtomatih na kovance, pri uporabnikih pa to lahko privede do zmede glede pristnosti teh kovancev. Neprimerne kovance bi bilo treba umakniti iz obtoka. Torej so za države članice potrebna zavezujoča skupna pravila o tem, kako ravnati z eurokovanci neprimernimi za obtok in kako jih povrniti.
(5)
Zaradi uskladitve izvajanja postopkov preverjanja pristnosti bi moral Evropski tehnični in znanstveni center (ETSC), ustanovljen z Odločbo Komisije 2005/37/ES (5), po posvetovanju s skupino strokovnjakov za ponarejene kovance iz navedene odločbe, nadalje opredeliti podrobne zahteve glede testiranja in usposabljanja za preverjanje pristnosti kovancev ter specifikacije za preverjanje eurokovancev neprimernih za obtok in druge določbe o praktičnem izvajanju.
(6)
Da bi omogočili postopno prilagoditev sedanjega sistema predpisov in prakse določbam te uredbe, bi državam članicam med prehodnim obdobjem do 31. decembra 2014 moralo biti omogočeno, da določijo odstopanja v zvezi z vrstami naprav za razvrščanje kovancev, uporabljenih za preverjanje pristnosti eurokovancev in za število teh naprav, ki bodo letno preizkušene.
(7)
Vsak nacionalni organ, ki ravna z eurokovanci neprimernimi za obtok, bi moral imeti možnost, da v skladu s to uredbo uvede takso za kritje stroškov postopka. Taksa za stroške postopka se ne bi smela uporabljati za majhne količine predloženih eurokovancev neprimernih za obtok. Države članice bi morale imeti možnost določiti oprostitev plačila takse za stroške postopka za osebe, ki tesno sodelujejo z organi pri umikanju ponarejenih ali neprimernih kovancev iz obtoka. Države članice bi morale imeti možnost, da sprejmejo vreče ali kasete mešanih ponarejenih in neprimernih kovancev, ne da bi zaračunale dodatne stroške, če je to v javnem interesu.
(8)
Da bi se dosegel enak način preverjanja eurokovancev in ravnanja z eurokovanci neprimernimi za obtok po celotnem euroobmočju, bi morala vsaka država članica uvesti kazni za kršitve.
(9)
Ker cilja te uredbe, in sicer učinkovitega ter enotnega preverjanja pristnosti eurokovancev v celotnem euroobmočju države članice zaradi razlik med nacionalnimi praksami ne morejo zadovoljivo doseči in ker se ta cilj lažje doseže na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz istega člena ta uredba ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenega cilja -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
POGLAVJE I
VSEBINA IN OPREDELITEV POJMOV
Člen 1
Vsebina
Ta uredba določa potrebne postopke za preverjanje pristnosti eurokovancev in ravnanje z eurokovanci neprimernimi za obtok.
Člen 2
Opredelitev pojmov
Za namene te uredbe se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(a)
„preverjanje pristnosti eurokovancev“ je postopek preverjanja ali so eurokovanci pristni in primerni za obtok;
(b)
„eurokovanci neprimerni za obtok“ so eurokovanci, ki so pristni, vendar so bili v postopku preverjanja pristnosti zavrnjeni ali eurokovanci, katerih izgled je bil bistveno predelan;
(c)
„imenovani nacionalni organ“ je nacionalni analitski center za kovance ali drug organ, ki ga imenuje zadevna država članica;
(d)
„institucije“ so institucije iz prvega pododstavka člena 6(1) Uredbe (ES) št. 1338/2001, razen tistih iz tretje alinee istega člena;
(e)
„CCEG“ (skupina izvedencev za boj proti ponarejanju kovancev) so izvedenci za boj proti ponarejanju kovancev iz Odločbe 2005/37/ES.
POGLAVJE II
PREVERJANJE PRISTNOSTI EUROKOVANCEV
Člen 3
Preverjanje pristnosti eurokovancev
1. Institucije zagotovijo, da se izvede postopek preverjanja pristnosti eurokovancev, ki so jih prejele in jih nameravajo znova dati v obtok. To obveznost izvajajo z:
(a)
uporabo naprav za razvrščanje kovancev, vključenih na seznam naprav za razvrščanje kovancev iz člena 5(2); ali
(b)
osebjem, usposobljenim v skladu z načini, ki jih opredelijo države članice.
2. Po postopku preverjanja pristnosti se vsi kovanci, za katere se sumi, da so ponarejeni in eurokovanci neprimerni za obtok, predložijo imenovanemu nacionalnemu organu.
3. Za ponarejene eurokovance, predane pristojnim nacionalnim organom v skladu s členom 6 Uredbe (ES) št. 1338/2001, ni treba plačati taks za stroške postopka ali drugih taks. Za eurokovance neprimerne za obtok se uporablja poglavje III te uredbe.
Člen 4
Zahtevano testiranje in naprave za razvrščanje kovancev
1. Institucije pri izvajanju člena 3(1)(a) uporabijo le vrste naprav za razvrščanje kovancev, pri katerih je bil uspešno opravljen test odkrivanja ponaredkov, ki ga je izvedel imenovani nacionalni organ ali ETSC ter so bile v trenutku nakupa vključene v seznam na spletnem mestu iz člena 5(2). Institucije zagotovijo, da se te naprave redno prilagajajo, da bi ohranile sposobnost odkrivanja ponaredkov, ob upoštevanju sprememb, uvedenih na seznam iz člena 5(2). Namen testa odkrivanja ponaredkov je zagotoviti, da je naprava sposobna zavrniti znane vrste ponarejenih eurokovancev, in med postopkom, eurokovance neprimerne za obtok ter vse druge predmete, podobne kovancem, ki ne izpolnjujejo specifikacij za pristne eurokovance.
2. Države članice lahko v prehodnem obdobju do 31. decembra 2014 predvidijo posebna odstopanja od prvega stavka odstavka 1 za naprave za razvrščanje kovancev, ki so se uporabljale 11. januarja 2011 in pri katerih je bila dokazana sposobnost odkrivanja ponarejenih eurokovancev, eurokovancev neprimernih za obtok in drugih predmetov, podobnih kovancem, ki ne izpolnjujejo specifikacij za pristne eurokovance, čeprav te naprave niso vključene v seznam iz člena 5(2). Takšna odstopanja se sprejmejo po posvetovanjih s CCEG.
Člen 5
Prilagoditev naprav za razvrščanje kovancev
1. Zato da bi lahko proizvajalci naprav za razvrščanje kovancev pridobili specifikacije potrebne za prilagoditev svojih naprav za odkrivanje ponarejenih eurokovancev, se lahko testiranje v skladu s členom 4 izvaja pri imenovanem nacionalnem organu, ETSC ali, na osnovi dvostranskega sporazuma, v prostorih proizvajalca. Po uspešno opravljenem testiranju naprave za razvrščanje kovancev se izda povzetek poročila o odkritih ugotovitvah in testiranju, naslovljeno na proizvajalca naprave, izvod pa se pošlje tudi ETSC.
2. Komisija na svojem spletnem mestu objavi prečiščen seznam vseh naprav za razvrščanje kovancev, za katere je ETSC prejel ali pripravil pozitiven in veljaven povzetek poročila o odkritih ugotovitvah in testiranju.
Člen 6
Nadzor, ki ga opravljajo države članice
1. Države članice opravljajo nadzor, določen v tem členu.
2. Države članice vsako leto opravijo preglede v prostorih institucij, da na podlagi testov odkrivanja ponaredkov preizkusijo pravilno delovanje reprezentativnega števila uporabljenih naprav za razvrščanje kovancev. Kadar se od osebja institucij pričakuje, da ročno preveri pristnost eurokovancev znova danih v obtok, države članice pridobijo zagotovila institucij, da je njihovo osebje ustrezno usposobljeno za ta namen.
3. V vsaki državi članici se letno preizkusi tolikšno število naprav za razvrščanje kovancev, da količina eurokovancev, ki jo te naprave razvrstijo v navedenem letu, ustreza vsaj 25 % neto seštete skupne količine kovancev, ki jih je ta država članica izdajala od uvedbe eurokovancev do konca predhodnega leta. Število naprav za razvrščanje kovancev, ki jih je treba preizkusiti, se izračuna na osnovi količine treh najvišjih vrednosti eurokovancev, namenjenih za obtok. Države članice si prizadevajo zagotoviti, da se naprave za razvrščanje kovancev preverjajo izmenično.
4. V primeru, da je število naprav za razvrščanje kovancev, ki bodo v skladu z odstavkom 3 letno preizkušene, večje od števila naprav, ki delujejo v določeni državi članici, se letno preizkusijo vse naprave za razvrščanje kovancev, ki delujejo v tej državi članici.
5. Za prehodno obdobje do 31. decembra 2014 lahko države članice odločijo, potem ko uradno obvestijo Komisijo, da se letno preizkusi tolikšno število naprav za razvrščanje kovancev, da količina eurokovancev, ki jo te naprave razvrstijo v navedenem letu, ustreza vsaj 10 % neto seštete skupne količine kovancev, ki jih je ta država članica izdala od uvedbe eurokovancev do konca predhodnega leta.
6. Države članice kot del letnih nadzorov spremljajo, kakšna je zmožnost institucij za preverjanje pristnosti eurokovancev na podlagi:
(a)
obstoja zapisanih pravil, ki vsebujejo navodila v zvezi z uporabo naprav za avtomatsko razvrščanje kovancev ali za ročno razvrščanje, kakor je ustrezno;
(b)
dodelitve ustreznega števila človeških virov;
(c)
obstoja zapisanega načrta vzdrževanja, katerega namen je ohranjati ustrezno raven zmogljivosti naprav za razvrščanje kovancev;
(d)
obstoja pisnih postopkov za predložitev ponarejenih eurokovancev, eurokovancev neprimernih za obtok in drugih predmetov, podobnih kovancem, ki ne izpolnjujejo specifikacij pristnih eurokovancev, imenovanemu nacionalnemu organu; ter
(e)
obstoja notranjih nadzornih postopkov, ki opisujejo načine in pogostost nadzora, ki ga izvajajo institucije, da bi zagotovile, da njihovi centri za razvrščanje ali osebje upošteva navodila iz tega odstavka.
7. Kadar država članica odkrije, da se ta uredba ne upošteva, zadevna institucija sprejme ukrepe za zagotovitev takojšnje odprave neupoštevanja.
Člen 7
Tehnične določbe
Komisija zagotovi, da ETSC po posvetovanju s CCEG v razumnem roku opredeli tehnične specifikacije testa odkrivanja ponaredkov in druge določbe o praktičnem izvajanju, kot so prakse usposabljanja, obdobje veljavnosti povzetka poročila o testu odkrivanja ponaredkov, informacije, ki se vključijo v seznam iz člena 5(2), smernice v zvezi z nadzorom, preverjanji in revizijo, ki jih izvajajo države članice, pravilnik o postopku za odpravo neupoštevanja ter ustrezne pragove sprejemljivosti pristnih kovancev.
POGLAVJE III
RAVNANJE Z EUROKOVANCI NEPRIMERNIMI ZA OBTOK
Člen 8
Umik in povračilo eurokovancev neprimernih za obtok
1. Države članice umaknejo iz obtoka eurokovance neprimerne za obtok.
2. Države članice povrnejo ali nadomestijo eurokovance, ki so postali neprimerni za obtok zaradi dolge uporabe ali poškodbe ali so bili izločeni med postopkom preverjanja pristnosti iz kakršnega koli drugega razloga. Države članice lahko zavrnejo povračilo tistih eurokovancev neprimernih za obtok, ki so bili predelani bodisi namerno bodisi v postopku, za katerega se upravičeno pričakuje, da bo učinkoval kot sprememba, brez poseganja v povračilo kovancev, zbranih v dobrodelne namene, kot so kovanci, vrženi v vodnjake.
3. Države članice zagotovijo, da se eurokovanci neprimerni za obtok po umiku fizično in trajno uničijo tako, da se ti kovanci ne morejo znova dati v obtok ali se predložiti v povračilo.
Člen 9
Takse za stroške postopka
1. Od povračila ali nadomestitve predloženih eurokovancev neprimernih za obtok, se lahko odbije taksa za stroške postopka v vrednosti 5 % nominalne vrednosti teh eurokovancev. V primeru preverjanja pristnosti celotne vreče ali kasete kovancev v skladu s členom 11(2), se ta taksa za stroške postopka lahko dopolni z dodatno takso v višini 15 % nominalne vrednosti predloženih eurokovancev.
2. Države članice lahko določijo splošne ali delne oprostitve od plačila taks za stroške postopka, kadar fizične ali pravne osebe, ki predložijo eurokovance, tesno in redno sodelujejo z imenovanim nacionalnim organom pri umiku iz obtoka ponarejenih eurokovancev ali eurokovancev neprimernih za obtok ali kadar je navedena oprostitev v javnem interesu.
3. Prevoz in z njim povezane stroške krije fizična ali pravna oseba, ki predloži eurokovance.
4. Brez poseganja v oprostitev iz odstavka 2 je vsaka fizična ali pravna oseba, ki predloži eurokovance, vsako leto oproščena od plačila takse za stroške postopka za količino kovancev, ki ni večja od enega kilograma eurokovancev neprimernih za obtok, na vrednost enote. Če se ta količina preseže, se lahko za vse predložene kovance plača taksa za stroške postopka.
5. Kadar posamezna predložitev kovancev vključuje kovance, obdelane s kemičnimi ali drugimi nevarnimi snovmi do takšne stopnje, da bi lahko predstavljali nevarnost za zdravje oseb, ki z njimi ravnajo, se dajatve, obračunane v skladu z odstavkom 1, dopolnijo z dodatno takso v višini 20 % nominalne vrednosti predloženih eurokovancev.
Člen 10
Pakiranje eurokovancev neprimernih za obtok
1. Fizična ali pravna oseba, ki predloži eurokovance za povračilo ali nadomestitev, jih razvrsti po vrednosti v standardizirane vreče ali kasete, kot sledi:
(a)
vreče ali kasete zajemajo:
(i)
500 kovancev za vrednosti 2 EUR in 1 EUR,
(ii)
1 000 kovancev za vrednosti 0,50 EUR, 0,20 EUR in 0,10 EUR,
(iii)
2 000 kovancev za vrednosti 0,05 EUR, 0,02 EUR in 0,01 EUR,
(iv)
pri manjših količinah, po 100 kovancev vsake vrednosti;
(b)
na vsaki vreči ali kaseti je treba natančno navesti identifikacijske podatke o fizični ali pravni osebi, ki je predložila kovance, skupno vrednost in vrednost po apoenih, težo, datum pakiranja ter številko vreče ali kasete; fizična ali pravna oseba, ki predloži kovance, priskrbi pakirni seznam s pregledom predloženih vreč ali kaset; če so bili kovanci obdelani s kemičnimi ali drugimi nevarnimi snovmi, se standardnim embalažnim enotam priloži pisna izjava, v kateri so natančno navedene uporabljene snovi;
(c)
kadar je skupna količina eurokovancev neprimernih za obtok manjša od zahtev iz točke (a), se ti eurokovanci razvrstijo po vrednosti in predložijo v nestandardni embalaži.
2. Z odstopanjem od odstavka 1 lahko države članice na dan 11. januarja 2011 glede embalaže upoštevajo drugačne zahteve iz svojih nacionalnih predpisov.
Člen 11
Pregledi eurokovancev neprimernih za obtok
1. Države članice lahko pregledajo predložene eurokovance neprimerne za obtok, kot sledi:
(a)
prijavljeno količino je treba preveriti s tehtanjem vsake vreče ali kasete;
(b)
pristnost je treba preveriti in vizualni izgled pregledati na podlagi vsaj 10-odstotnega vzorca predloženih kovancev.
2. V primeru, da so po pregledih iz odstavka 1 ugotovljene nepravilnosti ali odstopanja od člena 10 se pregleda celotna vreča ali kaseta.
3. Kadar sprejem ali razvrščanje kovancev predstavlja nevarnost za zdravje oseb, ki ravnajo z njimi, ali če predloženi kovanci ne izpolnjujejo standardov pakiranja in označevanja, države članice lahko zavrnejo take kovance.
Države članice lahko predpišejo ukrepe v zvezi s fizičnimi in pravnimi osebami, ki so predložile kovance iz prvega pododstavka.
POGLAVJE IV
KONČNE DOLOČBE
Člen 12
Poročanje, komunikacija in ocenjevanje
1. Države članice Komisiji vsako leto predložijo poročila o svojih dejavnostih glede preverjanja pristnosti eurokovancev. Zagotovljene informacije vključujejo število pregledov, opravljenih v skladu s členom 6(2) in preskušenih naprav za razvrščanje kovancev, rezultate testa, količino kovancev, razvrščenih s temi napravami, število analiziranih sumljivih kovancev in število povrnjenih eurokovancev neprimernih za obtok, kakor tudi podrobnosti o vseh odstopanjih od člena 4(2) ali člena 6(5).
2. Da bi državam članicam omogočile spremljanje upoštevanja te uredbe, jim institucije na zahtevo vsaj enkrat letno zagotovijo najmanj naslednje informacije:
(a)
vrste in število uporabljenih naprav za razvrščanje kovancev;
(b)
kraj namestitve vsake naprave za razvrščanje kovancev; ter
(c)
količina razvrščenih kovancev na vsako napravo za razvrščanje kovancev, na leto in po vrednosti, vsaj za tri najvišje vrednosti.
3. Države članice zagotovijo, da so informacije o organih, imenovanih za povračila ali nadomestitve eurokovancev in posebni pogoji, kot so zahteve glede pakiranja in takse, na voljo na ustreznih spletnih mestih ter da so primerno objavljeni.
4. Komisija po opravljeni analizi prejetih poročil držav članic predloži letno poročilo Ekonomsko-finančnemu odboru o tem, kako se razvija preverjanje pristnosti eurokovancev in eurokovancev neprimernih za obtok, ter o rezultatih v zvezi s tem.
5. Komisija do 30. junija 2014 Evropskemu parlamentu in Svetu predstavi poročilo o izvajanju in učinkih te uredbe. Temu poročilu se lahko, če je ustrezno, priložijo zakonodajni predlogi o podrobnejšem nadaljnjem izvajanju te uredbe ali o njenih spremembah, zlasti v zvezi s členi 6 in 8.
Člen 13
Kazni
Države članice določijo pravila o kaznih, ki se uporabljajo za kršitve te uredbe in sprejmejo vse potrebne ukrepe, da zagotovijo njihovo izvajanje. Te kazni so učinkovite, sorazmerne in odvračilne.
Člen 14
Začetek veljavnosti
Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Uporablja se od 1. januarja 2012, razen poglavja III, ki se uporablja od datuma začetka veljavnosti te uredbe.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v državah članicah v skladu s Pogodbama.
V Strasbourgu, 15. decembra 2010