РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 550/2011 НА КОМИСИЯТА
от 7 юни 2011 година
за определяне съгласно Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета на някои ограничения, приложими за използването на международни кредити за намалени емисии от проекти, отнасящи се за технологични газове
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета (1), и по-специално член 11а, параграф 9 от нея,
като има предвид, че:
(1)
Крайната цел на Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации по изменение на климата (РКООНИК), която беше одобрена с Решение 94/69/ЕО на Съвета от 15 декември 1993 г. за сключване на Рамковата конвенция на Обединените нации по изменение на климата (2), е да стабилизира концентрациите на парникови газове в атмосферата на равнище, което би предотвратило опасна антропогенна намеса в климатичната система. С оглед постигането на тази цел общото повишение на световната средногодишна температура на повърхността не трябва да е повече от 2 °C в сравнение със стойностите преди началото на индустриализацията, както бе прието на Конференцията по изменението на климата в Канкун през декември 2010 г. и в Копенхагенската спогодба. Последният доклад за оценка на Междуправителствения комитет по изменение на климата (IPCC) показва, че за постигането на тази цел емисиите на парникови газове в световен мащаб трябва да достигнат върхова стойност и да престанат да се увеличават най-късно до 2020 г. Това предполага повишаване на усилията в световен мащаб на всички страни с големи емисии.
(2)
Пазарите за права на емисии ще трябва да изиграят ключова роля, за да можем да посрещнем това предизвикателство. Те ще осигурят възможност за постигане на целите ни на по-ниска цена и за насърчаване на по-голяма амбиция. Освен това пазарите за права на емисии могат да бъдат ефективен начин за прехвърляне на финансови средства към развиващите се страни, така че да постигнем международния финансов пакет от 100 млрд. USD, договорен в Копенхаген. Това е свързано със сериозно увеличаване на мащаба на съществуващите механизми, в т.ч. реформа на Механизма за чисто развитие (CDM), с цел по-широко използване на стандартизирани базови линии и създаване на нови пазарни механизми.
(3)
Протоколът от Киото, който е одобрен с Решение 2002/358/ЕО на Съвета от 25 април 2002 г. за одобрение от името на Европейската общност на Протокола от Киото към Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации за промените на климата и съвместното изпълнение на ангажиментите, произтичащи от нея (3), определи целите за намаляване на емисиите на парникови газове за 39 страни по конвенцията за периода 2008-2012 г. и въведе два механизма за създаване на международни кредити за намалени емисии, които страните по конвенцията могат да използват за компенсиране на своите емисии. При съвместното изпълнение (JI) се създават единици редуцирани емисии (ERU), а при Механизма за чисто развитие (CDM) - съответно сертифицирани единици редуцирани емисии (CER).
(4)
JI и CDM са познати като „чисто компенсационни механизми“, при които намаляването на емисиите на парникови газове с един тон дава право за емитиране на един тон парникови газове на друго място. Въпреки че подобни системи като цяло помагат за понижаване на цената на снижаване на емисиите в световен мащаб, като позволяват действия в страни, където това е икономически по-целесъобразно, те не помагат за такова намаляване на емисиите, което е необходимо за постигане на целта за ограничаване на глобалното затопляне до 2 °C.
(5)
За да се ограничи глобалното затопляне до не повече от 2 °C, ЕС прие позицията, че ангажиментите на индустриализираните страни следва да бъдат допълнени от подходящи действия за смекчаване на последиците от страна на развиващите се страни, особено най-напредналите измежду тях. Паралелно с това постепенно следва да се създаде широк международен пазар за права на емисии на парникови газове (carbon market), който да може да доведе до необходимото глобално намаляване на емисиите по ефикасен начин, като се генерират международни кредити за намалявания на емисии под специфичен показател (benchmark), определен така, че да е под прогнозните емисии при липса на мерки за тяхното снижаване. Това изисква подходящи действия на развиващите се страни за смекчаване на въздействието върху климата. Въпреки че участието на най-слабо развитите страни в CDM би следвало да се засили, по-напредналите измежду развиващите се страни следва постепенно да преминат към участие в секторни пазарни механизми, а накрая и към системи за лимити и търговия с емисии (4).
(6)
Участието в JI и CDM, както и решенията за позволяване на използването на придобити по такива механизми кредити в системите за търговия с емисии, е доброволно. Следователно има разлика между кредитите за намалени емисии, които могат да бъдат генерирани в системите за търговия с емисии, и кредитите за намалени емисии, които страните по Протокола от Киото може да са решили да разрешат да бъдат използвани съгласно своето национално законодателство. Във връзка с това с Директива 2003/87/ЕО вече бе изключено използването на предписани емисионни единици, а с Директива 2004/101/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5) бе разрешено използването на някои кредити по JI и CDM, но с хармонизирани ограничения относно използването на международни кредити за намалени емисии по проекти от областта на ядрената енергетика, земеползването и горскостопанските дейности, и беше предвидена възможност държавите-членки да могат да позволяват на операторите да използват определени количества други видове международни кредити за намалени емисии. Директива 2003/87/ЕО предвижда да бъдат приети хармонизирани разпоредби за прилагане по отношение на ограниченията за използване на международни кредити за намалени емисии.
(7)
Използването на международни кредити за намалени емисии по проекти, отнасящи се за трифлуорометана (HFC-23) и диазотния оксид (N2O) от производството на адипинова киселина (по-долу „проекти, отнасящи се за технологични газове“), следва да бъде ограничено. Това е в съответствие със заключенията на Европейския съвет от октомври 2009 г. за насърчаване на развиващите се страни, и по-специално по-напредналите измежду тях, да предприемат подходящи действия за смекчаване на въздействието. По-голямата част от проектите, отнасящи се за технологични газове, се осъществяват в напредналите развиващи се страни, които имат достатъчно възможности сами да финансират тези нескъпоструващи намаления на емисии, а вече придобитите приходи от тези проекти в миналото би следвало да са достатъчни за тяхното по-нататъшно финансиране. Въвеждането на ограничения за използването на кредити за намалени емисии във връзка с технологични газове, по-специално ако то е последвано от съответните решения на международно равнище, би следвало да доведе до по-равномерно географско разпределение на ползите от механизмите, създадени по Протокола от Киото.
(8)
Проектите, отнасящи се за технологични газове, повдигат въпроси относно опазването на околната среда. Извънредно високите нива на възвращаемост от разграждането на HFC-23 водят до стимулиране на продължаващото производство и използване на хлородифлуорометан (HCFC-22) - вещество със силно разрушително действие върху озоновия слой, което представлява и парников газ - в регистрирани инсталации и при максималните нива, разрешени съгласно методиката за този вид проекти. В резултат на това производството на HCFC-22 вероятно е по-високо, отколкото би било при липса на такъв вид проекти. Това от своя страна поставя под въпрос възможността на „Корекцията на производството и потреблението на халогенирани въглеводороди (HCFC) от Монреал - 2007 г.“ съгласно Монреалския протокол относно веществата, които разрушават озоновия слой (6), да сложи началото на ускорено постепенно преустановяване на използването на HCFC-22 за употреби, различни от изходни суровини. То е несъвместимо и с финансирането от държавите-членки на постепенното преустановяване на производството на HCFC-22 чрез вноски към многостранния фонд по Монреалския протокол. Въпросните високи нива на възвръщаемост водят до изкривяване на икономическите стимули и на конкуренцията, както и до преместване на производството от производители на адипинова киселина, установени в ЕС, към регистрирани производители от трети държави. Много по-благоприятното третиране на производителите на адипинова киселина, участващи в механизмите от Киото, в сравнение с производителите, които се присъединяват към схемата на Съюза от 2013 г. нататък, ще повиши риска от подобно изместване на производството, както и от нетно повишаване на глобалните емисии. С оглед намаляване на изкривяването на икономическите стимули и на конкуренцията и избягване на изместването на емисиите на парникови газове са оправдани ограничения в използването на споменатите международни кредити за намалени емисии.
(9)
Международните кредити за намалени емисии по проекти, отнасящи се за технологични газове, нямат принос за преноса на технологии или за необходимата дългосрочна трансформация на енергийните системи в развиващите се страни. Снижаването на емисиите на посочените технологични газове чрез JI или CDM няма принос за намаляване по най-ефективен начин на глобалните емисии на парникови газове, защото високата възвръщаемост за разработващите проектите лица не се използва за намаляване на емисиите.
(10)
Прилагането на цялостно ограничаване на използването на специфични видове кредити за намалени емисии е предвидено в член 11а, параграф 9 от Директива 2003/87/ЕО. Подобно ограничаване е уместно да се прилага за проекти, отнасящи се за технологични газове. Цялостното ограничаване на използването най-добре решава въпроса с нежеланите последствия за конкуренцията и околната среда по отношение на въпросните кредити за намалени емисии, подобрява икономическата ефективност от намаляването на емисиите в световен мащаб и екологичните характеристики на пазара за права на емисии, като насърчава инвестициите в технологии с ниска въглеродна интензивност.
(11)
В съответствие с член 11а, параграф 9 от Директива 2003/87/ЕО мерките, предвидени в настоящия регламент, следва да се прилагат от 1 януари 2013 г., което съгласно цитирания член е повече от шест месеца и по-малко от три години от датата на тяхното приемане. Посочените мерки не засягат използването на кредити за намалени емисии във връзка с технологични газове с цел спазване на задълженията за намаляване на емисиите през 2012 г.
(12)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по изменение на климата,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Използването на международни кредити за намалени емисии от проекти, отнасящи се за разграждане на трифлуорометан (HFC-23) и диазотен оксид (N2O) от производството на адипинова киселина, за целите на член 11а от Директива 2003/87/ЕО, се забранява от 1 януари 2013 г., освен ако не става въпрос за използването на кредити за намалени емисии преди 2013 г. по съществуващи проекти от тези видове, използвани за емисии на инсталации по СТЕ на ЕС от 2012 г., което използване се разрешава до 30 април 2013 г. включително.
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила в деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 7 юни 2011 година.
REGOLAMENT TAL-KUMMISSJONI (UE) Nru 550/2011
tas-7 ta’ Ġunju 2011
li jiddetermina, skont id-Direttiva 2003/87/KE tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill, ċertu restrizzjonijiet applikabbli għall-użu ta’ krediti internazzjonali minn proġetti li jinvolvu gassijiet industrijali
(Test b’relevanza għaż-ŻEE)
IL-KUMMISSJONI EWROPEA,
Wara li kkunsidrat it-Trattat dwar il-funzjonament tal-Unjoni Ewropea,
Wara li kkunsidrat id-Direttiva 2003/87/KE tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill tat-13 ta’ Ottubru 2003 li tistabbilixxi skema għall-iskambju ta’ kwoti ta’ emissjonijiet ta’ gassijiet serra ġewwa l-Komunità u li temenda d-Direttiva 96/61/KE (1) u b’mod partikolari l-Artikolu 11a(9) tagħha,
Billi:
(1)
L-għan aħħari tal-Konvenzjoni ta’ Qafas tan-Nazzjonijiet Uniti dwar it-Tibdil fil-Klima (United Nations Framework Convention on Climate Change (UNFCCC)), li kienet approvata bid-Deċiżjoni tal-Kunsill 94/69/KE tal-15 ta’ Diċembru 1993 dwar il-konklużjoni tal-Konvenzjoni Qafas tan-Nazzjonijiet Uniti dwar il-Kambjamenti tal-Klima [it-Tibdil fil-Klima] (2), huwa li tinkiseb stabbilizzazzjoni fil-konċentrazzjonijiet tal-gassijiet b’effett ta’ serra fl-atmosfera fuq livell li jipprevjeni interferenza perikoluża antropoġenika fis-sistema tal-klima. Sabiex jintlaħaq dak l-għan, iż-żieda fit-temperatura medja ġenerali kumplessiva tal-wiċċ ma għandhiex tkun iktar minn 2 °C mil-livelli preindustrijali kif approvat mill-Konferenza dwar it-Tibdil fil-Klima li saret f’Kankun f’Diċembru 2010 u l-“Ftehim ta’ Kopenħaġen”. L-aħħar rapport ta’ Valutazzjoni tal-Bord Intergovernattiv dwar it-Tibdil fil-Klima (Intergovernmental Panel on Climate Change (IPCC)), juri li, sabiex jintlaħaq dan il-għan, l-emissjonijiet globali ta’ gassijiet b’effett ta’ serra għandhom jilħqu l-quċċata tal-limitu sal-2020. Dan jimplika żieda fl-isforzi globali mill-pajjiżi emittenti ewlenin kollha.
(2)
Jekk irridu negħlbu din l-isfida, is-swieq tal-karbonju għandu jkollhom irwol ewlieni. Se jippermettulna nilħqu l-miri tagħna b’inqas spejjeż u se jippromwovu ambizzjoni ikbar. Barra minn hekk, is-swieq tal-karbonju jistgħu jkunu mod effikaċi biex ikunu trasferiti finanzi għall-pajjiżi li qed jiżviluppaw u se jgħinuna nilħqu l-pakkett finanzjarju internazzjonali ta’ USD 100 biljun miftiehem f’Kopenħagen. Dan se jirrikjedi żieda fl-iskala ta’ mekkaniżmi eżistenti, inkluża r-riforma tal-Mekkaniżmu għall-Iżvilupp Nadif (Clean Development Mechanism (CDM)) biex jiżdied l-użu ta’ linjibażi standardizzati u l-ħolqien ta’ mekkaniżmi tas-suq ġodda.
(3)
Il-Protokoll ta’ Kjoto li kien approvat mid-Deċiżjoni tal-Kunsill 2002/358/KE tal-25 ta’ April 2002 dwar l-approvazzjoni f’isem il-Komunità Ewropea, tal-Protokoll ta’ Kjoto għall-Konvenzjoni Kwadru [Qafas] tan-Nazzjonijiet Uniti dwar it-Tibdil fil-Klima u t-twettiq konġunt tal-obbligi tiegħu (3), stabbilixxa l-miri għat-tnaqqis tal-emissjonijiet għal 39 Parti għall-perjodu 2008-12, u stabbilixxa żewġ mekkaniżmi għall-ħolqien ta’ krediti internazzjonali li l-Partijiet jistgħu jużaw biex jiskambjaw emissjonijiet. L-Implimentazzjoni Konġunta (Joint Implementation (JI)) tipprovdi għall-ħolqien ta’ unitajiet tat-tnaqqis tal-emissjonijiet (emission reduction units (ERUs)), filwaqt li s-CDM jipprovdi għall-ħolqien ta’ tnaqqis iċċertifikat ta’ emissjonijiet (certified emission reductions (CERs)).
(4)
JI u CDM huma hekk imsejħa mekkaniżmi purament għall-iskambju, li permezz tagħhom, tunnellata ta’ emissjonijiet ta’ gass b’effett serra toħloq id-dritt ta’ tunnellata emissjonijjiet ta’ gass f’post ieħor. Filwaqt li sistemi bħal dawn ġeneralment jgħinu fit-tnaqqis tal-kost tat-tnaqqis tal-emissjonijiet globali u jippermettu azzjoni f’pajjiżi fejn huwa iktar kost-effiċjenti, huma ma jassistux fl-isforzi għat-tnaqqis neċessarji biex jagħmlu progress lejn il-mira ta’ 2 °C.
(5)
Sabiex it-tisħin globali jinżamm inqas minn 2 °C, l-Unjoni ħadet il-pożizzjoni li impenji mill-pajjiżi industrijalizzati għandhom ikunu kkumplimentati minn azzjoni ta’ mitigazzjoni xierqa mill-pajjiżi li qed jiżviluppaw, b’mod partikolari dawk l-iktar avvanzati. Fl-istess ħin, għandu jkun żviluppat suq internazzjonali wiesa’ tal-karbonju li jista’ jipprovdi t-tnaqqis globali neċessarju b’mod effiċjenti, meta l-krediti internazzjonali huma ġġenerati għal tnaqqis tal-emissjonijiet miksub inqas minn punt ta’ riferiment li huwa stabbilit inqas minn emissjonijiet ipprojjettati fin-nuqqas ta’ miżuri ta’ tnaqqis. Dan jirrikjedi azzjoni ta’ mitigazzjoni xierqa mill-pajjiżi li qed jiżviluppaw. Filwaqt li l-parteċipazzjoni tal-pajjiżi l-inqas żviluppati fis-CDM għandha tkun imsaħħa, pajjiżi li qed jiżviluppaw iktar avvanzati għandhom gradwalment jersqu lejn parteċipazzjoni f’mekkaniżmi tas-suq settorjali u fl-aħħar mill-aħħar f’sistemi ta’ limiti massimi u skambji (4).
(6)
Il-parteċipazzjoni fil-JI u s-CDM hija voluntarja, bħad-deċiżjonijiet li jippermettu l-użu ta’ krediti fis-sistemi tal-iskambju tal-emissjonijiet. Għalhekk, hemm distinzjoni bejn krediti li jistgħu jkunu ġġenerati u krediti li l-firmatarji tal-Protokoll ta’ Kjoto setgħu ddeċidew li jużaw skont il-leġiżlazzjoni domestika tagħhom. Għal dan l-għan, id-Direttiva 2003/87/KE diġà eskludiet l-użu ta’ unitajiet b’ammont assenjat, u d-Direttiva 2004/101/KE tal-Parlament Ewropew u tal-kunsill (5) ippermettiet l-użu ta’ ċertu krediti JI u CDM b’restrizzjonijiet armonizzati dwar l-użu ta’ krediti internazzjonali minn proġetti nukleari, dwar l-użu tal-art u l-forestrija, u sakemm l-Istati Membri jistgħu jippermettu l-operaturi li jużaw ċertu kwantitajiet ta’ tipi oħra ta’ krediti internazzjonali. Id-Direttiva 2003/87/KE tipprovdi għal dispożizzjonijiet ta’ implimentazzjoni armonizzati li għandhom ikunu adottati għal restrizzjonijiet dwar l-użu ta’ krediti internazzjonali.
(7)
L-użu ta’ krediti internazzjonali minn proġetti li jinvolvu trifluworometan (HFC-23) u ossidu tan-nitrat (N2O) mill-produzzjoni tal-aċidu adipiku, (minn issa ‘l quddiem “proġetti industrijali dwar il-gass”), għandu jkun limitat. Dan huwa konsistenti mal-konklużjonijiet tal-Kunsill Ewropew ta’ Ottubru 2009 li jħeġġu lill-pajjiżi li qed jiżviluppaw, speċjalment dawk iktar avvanzati, biex jieħdu azzjoni ta’ mitigazzjoni xierqa. Il-maġġoranza l-kbira tal-proġetti industrijali dwar il-gass jinsabu fil-pajjiżi li qed jiżviluppaw aktar avvanzati b’kapaċitajiet suffiċjenti biex huma stess jiffinanzjaw dak it-tnaqqis irħis u d-dħul miksub minn dawk il-proġetti fil-passat għandu jkun biżżejjed biex jiffinanzjahom. L-introduzzjoni ta’ restrizzjonijiet tal-użu għall-krediti tal-gass industrijali, b’mod partikolari jekk segwiti minn deċiżjonijiet rispettivi fil-livelli internazzjonali, għandhom jikkontribwixxu biex tintlaħaq distribzzjoni ġeografika iktar bilanċjata tal-benefiċċji tal-mekkaniżmi stabbiliti mill-Protokoll ta’ Kyoto.
(8)
Il-proġetti industrijali dwar il-gass iqajmu tħassib ambjentali. Rati ta’ benefiċċju eċċezzjonalment għoljin mill-qerda tal-HFC-23 għandhom il-konsegwenza li jistimulaw it-tkomplija tal-produzzjoni u l-użu tal-klorodifluworometan (HCFC-22), sustanza qawwija li tagħmel ħsara lill-ożonu u li toħloq il-gass b’effett ta’ serra, f’impjanti reġistrati fil-livell massimu permess mill-metodoloġija tal-attività tal-proġett. Konsegwentement, il-produzzjoni tal-HCFC-22 tista’ tkun ogħla milli kieku kienet tkun fin-nuqqas ta’ attivitajiet tal-proġett. Dan ixekkel l-‘Aġġustament ta’ Montreal tal-2007 dwar il-Produzzjoni u l-Konsum ta’ HCFCs’ taħt il-Protokoll ta’ Montreal dwar is-Sustanzi li Jagħmlu Ħsara lill-Faxx tal-Ożonu (6), sabiex tkun stabbilita l-eliminazzjoni mgħaġġla tal-HCFC-22 għal użu li mhux għalf. Dan huwa inkonsistenti wkoll mal-iffinanzjar tal-Istati Membri għall-eliminazzjoni tal-produzzjoni tal-HCFC-22 permezz ta’ kontribuzzjonijiet għall-fond multilaterali taħt il-Protokoll ta’ Montreal. Dawn ir-rati ta’ benefiċċji għoljin jirriżultaw f’distorzjonijiet tal-inċentivi ekonomiċi u l-kompetizzjoni u f’tibdiliet fil-produzzjoni minn produtturi tal-aċidu adipiku stabbiliti fl-Unjoni għal produtturi reġistrati f’pajjiżi terzi. It-trattament ħafna iktar favorevoli tal-produtturi tal-aċidu adipiku li qed jipparteċipaw fil-mekkaniżmi ta’ Kjoto milli dawk li se jidħlu fl-iskema tal-Unjoni mill-2013, se jżidu r-riskju ta’ tibdil simili fil-produzzjoni u żieda netta fl-emissjonijiet globali. Sabiex jitnaqqsu d-distorzjonijiet tal-inċentivi ekonomiċi u l-kompetizzjoni u sabiex ikun evitat l-iskular tal-emissjonijiet tal-gass b’effett serra, ir-restrizzjonijiet fuq l-użu ta’ dawn il-krediti internazzjonali huma ġġustifikati.
(9)
Il-krediti internazzjonali mill-proġetti industrijali dwar il-gass ma jikkontribwixxux għat-trasferiment tat-teknoloġija jew għat-trasformazzjoni neċessarja fuq tul ta’ żmien twil ta’ sistemi tal-enerġija fil-pajjiżi li qed jiżviluppaw. It-tnaqqis ta’ dawn il-gassijiet industrijali permezz tal-JI jew tas-CDM ma jikkontribwixxix għat-tnaqqis tal-emissjonijiet globali bl-iktar mod effiċjenti, minħabba li l-benefiċċji għoljin mill-iżviluppaturi tal-proġett ma jintużawx għat-tnaqqis tal-emissjonijiet.
(10)
L-applikazzjoni tar-restrizzjonjiet tal-użu sħiħ ta’ krediti speċifiċi hija pprovduta fl-Artikolu 11a(9) tad-Direttiva 2003/87/KE. Xieraq li din ir-restrizzjoni tkun applikata fil-każ ta’ proġetti industrijali dwar il-gass. Restrizzjoni sħiħa tal-użu hija l-aħjar mod kif tkun eliminata kompetizzjoni mhux mixtieqa u konsegwenzi ambjentali ta’ dawk il-krediti, biex titjieb il-kost-effettività tat-tnaqqis tal-emissjonijiet globali u l-prestazzjoni ambjentali tas-suq tal-karbonju billi jkunu nkoraġġiti investimenti baxxi fil-karbonju.
(11)
Skont l-Artikolu 11a(9) tad-Direttiva 2003/87/KE, il-miżuri pprovduti f’dan l-Artikolu għandhom japplikaw mill-1 ta’ Jannar 2013 li, skont dak l-Artikolu huwa iktar minn sitt xhur u inqas minn tliet snin mid-data tal-adozzjoni tiegħu. L-użu ta’ krediti industrijali dwar il-gass għall-obbligi ta’ konformità matul l-2012 mhux affettwat minn dawn il-miżuri.
(12)
Il-miżuri pprovduti f’dan ir-Regolament huma skont l-opinjoni tal-Kumitat għat-Tibdil fil-Klima,
ADOTTAT DAN IR-REGOLAMENT:
Artikolu 1
Mill-1 ta’ Jannar 2013, l-użu ta’ krediti internazzjonali minn proġetti li jinvolvu l-qerda tat-trifluworometan (HFC-23) u l-ossidu tan-nitrat (N2O) mill-produzzjoni tal-aċidu adipiku għall-iskopijiet tal-Artikolu 11a tad-Direttiva 2003/87/KE huwa pprojbit, minbarra l-użu ta’ krediti fir-rigward tat-tnaqqis tal-emissjonijiet qabel l-2013 minn proġetti eżistenti ta’ dawn it-tipi għal użu fir-rigward ta’ emissjonijiet minn installazzjonijiet ETS tal-UE li seħħew matul l-2012 li għandhom ikunu awtorizati sat-30 ta’ April 2013 inklużiv.
Artikolu 2
Dan ir-Regolament għandu jidħol fis-seħħ dakinhar tal-pubblikazzjoni tiegħu f’Il-Ġurnal Uffiċjali tal-Unjoni Ewropea.
Dan ir-Regolament għandu jorbot fl-intier tiegħu u japplika direttament fl-Istati Membri kollha.
Magħmul fi Brussell, is-7 ta’ Ġunju 2011.