РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 24 май 2011 година
относно държавна помощ, предоставена от Гърция за някои гръцки казина C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09)
(нотифицирано под номер C(2011) 3504)
(само текстът на гръцки език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/716/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 8 юли 2009 г. консорциумът DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (наричан по-долу „жалбоподателят“ или „Loutraki“) (2) подаде жалба до Комисията във връзка с гръцкото законодателство, с което се установява система от налози върху таксите за вход в казината, с мотива, че чрез системата е предоставена държавна помощ на трима оператори, а именно „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Regency Casino Thessaloniki“ (3). С електронно съобщение от 7 октомври 2009 г. жалбоподателят посочи, че не възразява да бъде разкрита самоличността му. На 14 октомври 2009 г. се проведе среща между служители на Комисията и представители на жалбоподателя. С писмо от 26 октомври 2009 г. жалбоподателят предостави допълнителни подробности в подкрепа на жалбата си.
(2)
На 21 октомври 2009 г. Комисията препрати жалбата на Гърция и поиска от Гърция да изясни повдигнатите в нея въпроси. С писмо от 17 ноември 2009 г. Гърция поиска повече време за отговор, което ѝ беше предоставено от Комисията с електронно съобщение от 18 ноември 2009 г. Гърция отговори на Комисията на 27 ноември 2009 г.
(3)
На 15 декември 2009 г. Комисията препрати на жалбоподателя отговора на Гърция. Жалбоподателят внесе коментар по отговора на Гърция на 29 декември 2009 г.
(4)
На 25 февруари, 4 и 23 март и на 13 април 2010 г. Комисията поиска допълнителна информация от Гърция, като Гърция отговори съответно на 10 март и на 1 и 21 април 2010 г.
(5)
С решение от 6 юли 2010 г. („решението за откриване на процедурата“) Комисията информира Гърция, че открива официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския Съюз, във връзка с мярка, която Гърция е привела в действие, а именно облагане на достъпа в някои казина с по-ниска данъчна ставка. Решението за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4) и заинтересованите страни бяха поканени да представят мненията си.
(6)
С писмо от 9 август 2010 г. Гърция поиска удължаване на крайния срок за отговор и Комисията даде разрешение за това с писмо от 18 август 2010 г. На 6 октомври 2010 г. Комисията получи мнението на Гърция относно решението за откриване на процедурата. На 12 октомври 2010 г. гръцките органи представиха допълнителна информация, свързана с оспорваната мярка.
(7)
След началото на разследването Комисията получи коментари от две заинтересовани страни: представителите на казино „Mont Parnès“, един от получателите на средства по мярката, изложиха своето мнение с писмо от 4 август 2010 г., а представителите на частното казино „Loutraki“ - с писма от 8 и 25 октомври 2010 г.
(8)
С писмо от 29 октомври 2010 г. Комисията препрати тези коментари на гръцките органи, за да им даде възможност да отговорят. С писмо от 6 декември 2010 г. гръцките органи представиха своето мнение по коментарите на третите страни, като целта, освен всичко друго, беше да се изяснят някои аспекти по прилагането на въпросната схема и по тълкуването на гръцкото законодателство, свързано с анализа на случая.
II. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА, ПРЕДМЕТ НА ОЦЕНКА
II.1. Мярка
(9)
Мярката, предмет на оценка, съдържа данъчна дискриминация в полза на някои казина, която гръцките органи са привели в действие чрез едновременното прилагане на редица разпоредби (5), частично задължителни, с които:
-
се определя единен налог от 80 % върху цената на входния билет и
-
се определят различни регулирани цени за публичните и частните казина, а именно 6 EUR за публичните казина и 15 EUR за частните,
като по този начин частните казина са поставени в неравностойно конкурентно положение.
(10)
От мярката се възползват публични казина и едно частно казино, „Thessaloniki“, на което по изключение е разрешен същия режим като при публичните казина, както е обяснено по-подробно по-долу.
II.2. Получатели
(11)
Получателите на средства по анализираната мярка са следните гръцки казина: „Mont Parnès“ (6), „Thessaloniki“ (7), „Corfu“ (8) и „Rhodes“ (9).
(12)
Към датата на решението за откриване на процедурата по-ниската регулирана цена за вход от 6 EUR се е прилагала само за три гръцки казина: „Mont Parnès“, 49 % от което са приватизирани, като 51 % от дяловете остават под контрола на държавата; „Thessaloniki“ - частно казино, третирано като държавно; и „Corfu“ - държавно казино. Казината в Родос и Корфу престават да се ползват от мярката съответно през април 1999 г. (10) и август 2010 г. (11), тъй като когато са били изцяло приватизирани и са спрели да прилагат по-ниска цена за вход.
II.3. Съответни разпоредби на гръцкото право
(13)
Преди либерализирането на пазара през 1994 г. в Гърция са работили само три казина, а именно „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Rhodes“. По онова време казината са били публични предприятия, управлявани като притежавани от държавата клубове от Гръцката служба по туризма (EOT) (12). Цената за вход в тези казина е установена с решение на главния секретар на EOT, както следва (13):
-
„Mont Parnès“: през 1991 г. EOT установява цена за вход в размер на 2 000 GRD (около 6 EUR) (14);
-
„Corfu“: през 1992 г. EOT установява цена за вход в размер на 1 500 GRD, а през 1997 г. я променя на 2 000 GRD;
-
„Rhodes“: през 1992 г. EOT установява цена за вход в размер на 1 500 GRD.
(14)
Пазарът беше либерализиран през 1994 г. със Закон 2206/1994, като към съществуващите публични казина се присъединиха шест новосъздадени частни казина (15). В закона от 1994 г. беше предвидено предоставянето на общо 14 лиценза на трите съществуващи публични казина „Rhodes“, „Mont Parnès“ и „Corfu“ и на 11 бъдещи частни казина (16). От предвидените 11 нови частни казина обаче само шест получават лиценз и започват дейност, а именно казината в Халкидики, Лутраки, Тесалоники, Рио (Ахея), Ксанти (Тракия) и Сирос (през 1995 г. и 1996 г.); останалите пет лиценза са отменени.
(15)
В член 2, параграф 10 от Закон 2206/1994 се предвижда цената за вход в казината в някои региони да бъде установена с министерско решение; в същото решение следва да се определи процентът от цената, който да представлява приход за гръцката държава. На 16 ноември 1995 г. с решение на министъра на финансите (17) се постановява, че от 15 декември 1995 г. всички оператори на казина, обхванати от Закон 2206/1994, следва да вземат такса за вход (18) в размер на 5 000 GRD (19) (около 15 EUR) (20). Решението изисква от операторите на казина да заплащат на държавата 80 % от номиналната стойност на всеки билет като обществен налог, докато останалите 20 %, включително съответният ДДС, са приход за казиното (21). Решението предвижда казината да могат да предоставят достъп без входна такса (22). Независимо от това дали те в действителност вземат такса от клиентите обаче казината трябва да плащат на държавата 80 % от регулираната цена (23). С решението се изисква казината да заплащат налозите ежемесечно (24). В него също така се предвиждат и конкретни отстъпки за билети, валидни за 15 или 30 дни (25).
(16)
Всички нови частни казина, създадени след 1995 г. съгласно Закон 2206/1994, прилагат министерското решение от 1995 г. и по правило вземат, както е обяснено в предходния параграф, входна такса от 15 EUR, с изключение на „Thessaloniki“, както е обяснено допълнително по-долу.
(17)
До предоставянето на предвидените по Закон 2206/1994 лицензи публичните казина „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Rhodes“ обаче са продължили да функционират като клубове на EOT (26) и не са прилагали законодателните актове от 1994 г. и 1995 г.
(18)
От представените от гръцките органи коментари и обяснения относно националните правила Комисията разбира, че на практика системата работи по следния начин.
(19)
Гръцките органи обясняват, че експлоатацията на казината в Гърция като цяло е уредена със Закон 2206/1994. Специалните разпоредби, приложими за публичните казина, съществували преди Закон 2206/1994, се считат за изключения от приложението на общите разпоредби на закона (и от действието на министерското решение от 1995 г.), докато тече приватизацията на тези казина и до издаването на предвидените от закона лицензи.
(20)
Поради това до датата на лицензирането им по Закон 2206/1994 министерското решение от 1995 г. не се счита за приложимо спрямо публичните казина както по отношение на входната такса от 15 EUR, така и по отношение на изискването за изплащане на 80 % от тази цена за държавата. Публичните казина започват да плащат тези 80 % едва след като предвидените по Закон 2206/1994 лицензи са предоставени (вж. параграф 23 и следващите по-долу). Дори тогава обаче, тъй като се счита, че вече съществуващите решения на EOT, с които се определя входна цена от 6 EUR, формират конкретно изключение (вече съществуващ lex specialis), което не е изменено от общите разпоредби на Закон 2206/1994 и на министерското решение от 1995 г., цената за вход в публичните казина остава по изключение 6 EUR и тези казина плащат само 80 % от 6 EUR. Решенията на EOT са счетени за неприложими едва след приватизацията, когато казината вече не са изцяло собственост на държавата. Едва тогава казината започват да прилагат стандартна такса от 15 EUR и са задължени да плащат 80 % от 15 EUR като налог на държавата.
(21)
Въпреки че би следвало правилото да е такова, има изключение при частичната приватизация на казино „Mont Parnès“, потвърдено със Закон 3139/2003 (който предвижда възможност и за приватизацията на „Corfu“ на по-късна дата). В този закон изрично се постановява цената за вход в „Mont Parnès“ да остане 6 EUR.
(22)
През 2000 г. „Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis“ (гръцкото дружество за развитие на туризма, „ETA“), което е изцяло собственост на гръцката държава, сменя EOT като оператор на казината „Corfu“ и „Mont Parnès“ и от края на 2000 г. до 2003 г., когато управляваните от него казина са лицензирани съгласно Закон 2206/1994, ETA започва, първоначално доброволно, а по-късно в съответствие с член 24 от Закон 2919/2001, постепенно да се адаптира към определените със Закон 2206/1994 задължения на казината, за да подготви двата клуба, които преди това са били публична собственост, за пълно лицензиране и приватизация (27). През този преходен период ETA изплаща на държавата 80 % от цената на входните билети от 6 EUR за „Mont Parnès“ и „Corfu“.
(23)
През 2003 г. държавното казино „Mont Parnès“ е преобразувано в дружество с ограничена отговорност и 49 % от неговия капитал е продаден на частния сектор (28). Предвиденият по Закон 2206/1994 лиценз за казино „Mont Parnès“ е даден в крайна сметка през 2003 г. съгласно Закон 3139/2003 (член 1, параграф 1). Със същия закон се запазва входната цена за „Mont Parnès“ в размер на 6 EUR (член 1, параграф 1, vii).
(24)
В случая с казино „Corfu“ предвиденият по Закон 2206/1994 лиценз първоначално е даден на ETA през 2003 г. съгласно Закон 3139/2003 (член 1, параграф 3), така че ETA да може да го включи в по-късна приватизация. В същата разпоредба се предвижда входната цена за казино „Corfu“ да бъде определена с ново министерско решение, което предполага, че министерското решение от 1995 г. е неприложимо. Според информацията на Комисията не е издавано ново министерско решение и казино „Corfu“ е продължило да взема такса от 6 EUR до приватизация си през август 2010 г., когато е започнало да прилага цената от 15 EUR (29).
(25)
В случая с казино „Rhodes“ предвиденият по Закон 2206/1994 лиценз е издаден през 1996 г. с Министерско решение Τ/633 от 29 май 1996 г. Казиното обаче е продължило да взема намалената входна такса и я променя на 15 EUR едва след своята приватизация през април 1999 г. До приватизацията му казиното работи под управлението на EOT и впоследствие прилага решението на EOT от 1992 г., с което се определя входна цена за казино „Rhodes“ в размер на 1 500 GRD (30).
(26)
Частното казино „Thessaloniki“ е създадено и лицензирано съгласно Закон 2206/1994 през 1995 г. (31). То винаги е таксувало намалената цена от 6 EUR, прилагана от публичните казина („Mont Parnès“ и „Corfu“), въз основа на Законодателен указ 2687/1953 (32), с който се предвижда предприятията, учредени с чуждестранни инвестиции, да се ползват с режим, който е поне толкова благоприятен, колкото прилагания режим спрямо други подобни предприятия в страната (33). Когато въпросът е бил повдигнат в един момент, управителят на казиното (т.е. „Hyatt Regency“) е отправил искане входната цена за казино „Thessaloniki“ да бъде определена на същото ниво като тази в „Mont Parnès“, а именно 6 EUR. След получаване на становище от Държавния правен съвет (Становище 631/1997), искането е било прието. От издаването на лиценза през 1995 г. насам казино „Thessaloniki“ е длъжно да отчислява на държавата 80 % от номиналната стойност на входните билети (34).
III. ОСНОВАНИЕ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА РАЗСЛЕДВАНЕТО
(27)
Комисията започна официално разследване съгласно член 108, параграф 2 от ДФЕС поради наличието на сериозни съмнения за дискриминационен режим на данъчно облагане на няколко конкретно определени казина в Гърция, ползващи се с по-благоприятни данъчни условия спрямо други казина в страната.
(28)
Комисията счете, че оспорваната мярка се е отклонила от общите законови правила за установяване на нормалното ниво на облагане на таксите за вход в казината, което е подобрило конкурентната позиция на получателите.
(29)
Оспорваната мярка изглежда представлява загуба на публични приходи за гръцката държава и дава предимство на казината с по-ниска такса за вход. На аргумента на гръцките органи, че тези, които се възползват пряко от по-ниската цена за вход, са клиентите, Комисията отговори, че субсидирането на клиенти може да представлява държавна помощ за предприятие, при положение че е обвързано с условие за използването на конкретна стока или услуга, предоставена от това предприятие (35).
(30)
Комисията също така отбеляза, че степента на данъчно облагане не е определена според обстоятелствата, свързани с конкретните казина (36); Комисията временно заключи, че мярката е селективна (37).
(31)
Комисията счете, че е възможно оспорваната мярка да нарушава конкуренцията между казината в Гърция и на пазара за придобиване на предприятия в Европа. Комисията заяви, че напълно зачита правото на държавите-членки да регулират хазартната дейност на територията си, като спазват правото на ЕС, но не се съгласи, че от това следва, че разглежданата мярка не може да нарушава конкуренцията и да влияе на търговията между държавите-членки. Операторите в сектора често са международни хотелиерски групи, чието решение за инвестиране може да бъде повлияно от мярката, и казината могат да бъдат притегателно средство за туристи да посетят Гърция. Ето защо Комисията заключи, че мярката би могла да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки (38).
(32)
Комисията счете временно, че мярката представлява неправомерна помощ, тъй като е приведена в действие от гръцките органи без предварителното съгласие на Комисията и че помощта би могла да бъде възстановена съгласно разпоредбите на член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО („процедурният регламент“) (39).
(33)
Комисията не констатира наличието на основания да счита оспорваната мярка за съвместима с вътрешния пазар; мярката изглежда представлява необоснована оперативна помощ за казината, които са се възползвали от нея (40).
(34)
Комисията отбеляза, че ако се потвърдят нейните съмнения, че в мярката се съдържа несъвместима държавна помощ, съгласно член 14, параграф 1 от процедурния регламент тя ще бъде длъжна да разпореди Гърция да възстанови помощта от получателите, освен ако това не противоречи на общ принцип на правото (41).
IV. МНЕНИЯ, ПОЛУЧЕНИ ОТ ГРЪЦКИТЕ ОРГАНИ И ОТ ЗАИНТЕРЕСОВАНИ СТРАНИ
(35)
В хода на официалното разследване Комисията получи мнения от Гърция, от представителя на „Elliniko Kazino Parnithas AE“ („Mont Parnès“) и от представителите на частното казино в Loutraki („Loutraki“).
IV.1. Мнения на Гърция и на казино „Mont Parnès“
(36)
Мненията, внесени от представителя на казиното получател „Mont Parnès“, и тези, получени от гръцките органи, са идентични по същество и ще бъдат обобщени заедно в този раздел.
IV.1.1. Наличие на помощ
(37)
Както гръцките органи, така и казино „Mont Parnès“ отричат наличието на каквато и да било държавна помощ. Те твърдят, че държавата не пропуска никакви приходи, а ако пропуска, казината не печелят никакво предимство.
(38)
Гръцките органи твърдят, че диференцирането на цената е въпрос само на ценова регулация, тъй като събираният данък представлява еднакъв дял от съответната цена на издадените билети за вход.
(39)
Според гръцките органи целта при определянето на цена за вход и изискването за плащане към държавата не е да се съберат приходи за държавата, а да се възпрат лицата с ниски доходи да участват в хазартни игри. Фактът, че таксата за вход носи и държавен приход не променя характера ѝ на контролна мярка. Поради това гръцките органи са на мнение, че изискването входният билет да се издава с определена цена за клиентите, посещаващи игралните зони в казината, е административна контролна мярка, с която се налага такса, но която по същността си не е данък и не може да бъде считана за данъчна тежест, както е постановено в решение № 4027/1998 на Държавния съвет, Върховния административен съд в Гърция (42).
(40)
Що се отнася до разликите в цените за отделните казина, Гърция твърди, че икономическите и социалните обстоятелства в отделните казина са различни и не са съпоставими. Гръцките органи поддържат становището, че разликата в таксите е оправдана от съображения за обществения ред. По-специално те твърдят, че обстоятелствата на отделните казина оправдават и са в пълно съответствие с практиката за определяне на различна цена на билетите за казина, разположени в близост до големи градски центрове, и за казина в малките населени места, където живее най-вече селско население, което в по-голямата си част е с по-ниски доходи и степен на образование и което трябва да бъде разубедено да участва в хазартни игри в по-голяма степен, отколкото населението на градските региони.
(41)
Жалбоподателят „Loutraki“ отбелязва, че когато казино „Corfu“ е било приватизирано през 2010 г., цената за вход е била повишена от 6 EUR на 15 EUR, което според „Loutraki“ по-скоро противоречи на аргументите за обществения ред; гръцките органи отговарят, че отдалеченото географско местоположение на остров Корфу означава, че то не в конкуренция с никое от другите гръцки казина, така че конкуренцията не може да бъде нарушена. Освен това гръцките органи твърдят, че е наложително цената за вход да бъде възпираща, за да са защитени жителите на Корфу, тъй като промяната в условията за дейност на казиното след приватизацията неизбежно ще доведе до значително увеличаване на работното му време, общото му ниво на активност и привлекателността му.
(42)
Ако на казината с по-ниски цени е предоставено някакво предимство, в резултат на което те привличат повече клиенти, гръцките органи и „Mont Parnès“ оспорват гледната точка, че непременно трябва да е налице загуба на държавни приходи. Също така не е сигурно, че ако цената за вход беше по-висока, предполагаемите получатели на помощ щяха да генерират повече приходи за държавата, така че предполагаемата загуба на приходи е хипотетична. Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че ползата от по-ниската цена за вход е за клиента и че делът от цената, който казиното запазва, е по-голям в казината с такса за вход от 15 EUR, което е в полза на казината с по-високи цени.
(43)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че няма влияние върху конкуренцията или търговията, тъй като всяко казино обслужва местен пазар. Те оспорват възможността за конкуренция с други форми на хазарт, която се посочва като предполагаем вариант в решението за откриване на процедурата, и изтъкват, че понастоящем в Гърция хазартните игри по интернет са незаконни.
(44)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ поддържат становището, че дори и да се приеме, че намалената цена за вход от 6 EUR може да е повлияла или все още да влияе на решението на дадено чуждестранно дружество да инвестира в казино в Гърция, чуждестранното дружество винаги може да се възползва от Законодателен указ 2687/1953, както направи „Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloniki) AE“ с казино „Thessaloniki“.
(45)
Жалбоподателят твърди, че получателите имат възможност да предоставят безплатен вход, но въпреки това трябва да заплатят налога от 80 %, което според него показва много ясно, че мярката представлява държавна помощ; гръцките органи отговарят, че тази практиката се прилага по изключение, тъй като казината използват тази възможност, за да предложат безплатен вход най-вече на клиенти, които са VIP или известни личности, и че тази практика противоречи на данъчното право (Закон 2238/1994), защото плащането на 80 % от цената на билета на държавата от собствените ресурси на предприятието не се признава за продуктивен разход и не може да бъде приспаднат от приходите на дружеството, така че дружество, което прилага такава практика, понася съществена данъчна тежест.
(46)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ насочват допълнително вниманието на Комисията към други разлики между казината съгласно различни данъчни и регулаторни мерки. Според тях тези разлики са в полза на жалбоподателя „Loutraki“ и компенсират предимствата, от които се възползват получателите по мярката благодарение на по-ниската цена за вход. По-специално, всяко казино заплаща на държавата процент от годишната си брутна печалба, но съгласно закона „Loutraki“ заплаща по-малък процент от останалите. Комисията подчертава, че ако другите мерки, посочени от гръцките органи и „Mont Parnès“, наистина съществуват, те могат да представляват отделна мярка за помощ за „Loutraki“, при условие че са изпълнени всички условия на приложимото право на ЕС за държавните помощи. Във всеки случай обаче тези мерки са различни от оценяваната мярка и са извън обхвата на настоящото решение.
(47)
Накрая Гърция е посочила, че обмисля възможността за промяна в ценовата си политика за казината, за да няма дискриминация между тях. Тя обаче все още не е информирала Комисията, че се осъществява подобна промяна.
(48)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ не са представили никакви коментари във връзка със съвместимостта и законността на помощта.
IV.1.2. Количествено изражение и възстановяване на помощта
(49)
От друга страна, гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че дори да бъде констатирано, че оценяваната мярка е неправомерна и несъвместима държавна помощ, възстановяването на тази помощ би било в разрез с два принципа.
-
Възстановяването би било в разрез с принципа за разумните очаквания на гражданите. Въпросът за цената за вход в казината, и по-специално степента, до която цената за вход следва да представлява финансова тежест за казината, беше поставен пред Държавния съвет преди около 15 години (43). Държавният съвет постанови съгласно националното право, че цената за вход няма характера на данък, което непряко доказва, че тя не представлява икономическа тежест за казината. Така казината получатели можеха с основание да действат, като допускат, че не може да става въпрос за държавна помощ, произтичаща от диференцираните цени, които не са счетени за икономическа тежест съгласно националното право.
-
Възстановяването би било в разрез с принципа, че не трябва да се злоупотребява с дадено право. Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че като подава жалба пред Комисията цели петнадесет години след приемането на спорната мярка (през 1995 г.), „Loutraki“ злоупотребява с правото си да се обръща към Комисията, за да защитава интересите и правата си съгласно правилата за държавната помощ от ДФЕС.
(50)
Относно изчисляването на сумата, подлежаща на възстановяване, гръцките органи и „Mont Parnès“ оспорват предложеното от „Loutraki“ изчисление, според което разликата в данъка за клиент, таксуван в казината с висока цена и в казината с по-ниска цена, се умножава по броя на клиентите, посетили казината получатели. Те твърдят, че това изчисление е неправилно и произволно, тъй като не е сигурно дали въпросните казина получатели „Mont Parnès“, „Thessaloniki“ и „Corfu“ (44) биха имали същата клиентела при по-висока цена на билета.
IV.2. Мнения, получени от „Loutraki“
(51)
„Loutraki“ твърди, че мерките, предвидени от националното законодателство, представляват данъчна дискриминация в полза на някои казина, дотолкова доколкото към различни данъчни основи, а именно две различни цени за вход, определени от държавата, се прилага един данък в размер на 80 %, който трябва да се отчисли за държавата върху входа за казината. Цената за вход в казината получатели е значително по-ниска от цената в другите казина (6 EUR вместо 15 EUR), което представлява пропуснати приходи за държавата и предвид нарушената конкуренция, до която води, е равнозначна на държавна помощ.
(52)
По-нататък „Loutraki“ твърди, че мярката не е обективно обоснована, тъй като налагането на по-ниска цена за вход на казината получатели в действителност противоречи на социалната цел и на обосновката и спецификата на определянето на цена за вход в казината, което бе разгледано в Решение № 4027/1998 на Държавния съвет. „Loutraki“ е на мнение, че не може логично да се твърди, че е възможно да се постигнат административен контрол и социална защита чрез различно таксуване на билетите за вход - в казино „Mont Parnès“, само на около 20 км от центъра на Атина, входът струва 6 EUR, а в „Loutraki“, на около 85 км от центъра на Атина, входът струва 15 EUR; в казино „Thessaloniki“, само на 8 км от центъра на Солун, входът струва 6 EUR, а в Халкидики, на около 120 км от центъра на Солун, входът струва 15 EUR.
(53)
„Loutraki“ коментира, че преди Гърция е твърдяла, че намалената цена от 6 EUR за вход е оправдана от специалните обстоятелства за всяко казино получател, свързани главно с географското разположение (което определя дадени икономически, социални, демографски и други конкретни характеристики), но след приватизацията си през август 2010 г. казино „Corfu“ е започнало да прилага цена от 15 EUR без никакво обяснение защо тези специални обстоятелства вече не важат.
(54)
Що се отнася до количественото изражение на сумата, подлежаща на възстановяване, „Loutraki“ отстоява мнението, че въпросната сума е разликата в отчисления данък за всеки клиент, умножена по броя на клиентите, посещаващи в казината получатели.
(55)
Що се отнася до отделните мерки, посочени от Гърция и „Mont Parnès“, които по тяхно мнение са в полза на „Loutraki“, основната мярка от които е, че „Loutraki“ плаща по-малък дял годишна брутна печалба на държавата отколкото други казина, „Loutraki“ е на мнение, че на практика то е платило същата сума като конкурентите си съгласно отделно споразумение с органите.
V. ОЦЕНКА
(56)
Мярката, подложена на оценка, съдържа данъчна дискриминация в полза на определени казина, която гръцките органи са привели в действие чрез едновременно прилагане на редица разпоредби (45), чрез които се определят единен налог от 80 % върху цената за вход в казината и различни регулирани цени за публичните и частните казина, а именно 6 EUR за публичните казина и 15 EUR за частните, като по този начин частните казина се поставят в неблагоприятно конкурентно положение (46).
V.1. Наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(57)
За да установи дали дадена мярка представлява държавна помощ, попадаща в приложното поле на Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), Комисията трябва да прецени дали са изпълнени условията на член 107, параграф 1 от Договора. Член 107, параграф 1 гласи, че: „освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(58)
Съответно Комисията ще прецени дали оспорваната мярка изпълнява всички четири необходими условия, за да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1.
V.1.1. Предоставено предимство
(59)
Дадена мярка представлява държавна помощ, ако предоставя на получателите предимство, освобождаващо ги от такси, които по принцип трябва да бъдат поети от техните собствени бюджети.
(60)
Първоначално гръцките органи заявиха, че мярката е извън обхвата на правилата за държавна помощ, тъй като равнището на вноската, която всички работещи казина в Гърция трябва да плащат на държавата е еднакво - 80 % от стойността на всеки билет за вход, като се има предвид, че елементът на разлика в режимите идва от ценовата политика, предвидена от законодателството от 1994 г. и 1995 г., с което се определя цена за вход от 15 EUR в лицензираните съгласно Закон 2206/1994 казина.
(61)
Гръцките органи твърдят също така, че таксата за вход е само административна контролна мярка и не представлява данък, тъй като съгласно Решение № 4025/1998 на Държавния съвет определянето на цена за вход в казината има социален характер и не е данъчна мярка.
(62)
Преди всичко следва да се отбележи, че определянето на цените със Закон 2206/1994 не може да бъде описано просто като типична ценова политика, тъй като изглежда всички казина са свободни да таксуват клиентите с по-ниска цена за вход или дори да предоставят безплатен вход, въпреки че във всички случаи остават подчинени на задължението да плащат на държавата 80 % от стойността на издадения билет за вход, независимо колко в действителност е платил клиентът.
(63)
Във всеки случай, когато се прилагат правилата на ЕС за държавна помощ, няма значение дали мярката, предмет на оценка, е данък или мярка за ценообразуване, тъй като член 107 се отнася за помощ „под каквато и да било форма“, която предоставя предимство. Фактът, че нейната основна цел не е да генерира данъчен приход, сам по себе си не е достатъчен, за да създаде предпоставка такава мярка да не бъде определена като държавна помощ.
(64)
Дори да се приеме, че определянето на цена за вход в казината може да има социална цел, въпросът дали това представлява предимство, равнозначно на държавна помощ, трябва да бъде оценен от гледна точка на ефекта върху отделните предприятия, за да се определи дали някои предприятия участват с по-малък дял в публичните приходи. Предвид факта, че освобождаването от прилагане на общата цена за вход от 15 EUR е предоставено индивидуално на конкретни казина, и по-специално че налогът от 80 % следва да се плаща на държавата въз основа на по-ниската цена, която тези казина са длъжни да изискват (по принцип, вж. по-горе), налице е предоставено предимство на тези казина.
(65)
Комисията признава правото на държавите-членки да определят дадена мярка като данъчна или друга мярка съгласно националното си законодателство. Оценката на Комисията не е насочена по-никакъв начин към тълкуване на националното законодателство. При все това ефектът от тази мярка е възможността за редовно постоянно плащане на държавата на 80 % от цената на всеки билет за вход, издаден от всяко казино. Освен това Комисията отбелязва, че съгласно националното законодателство (по-специално Закон 2206/1994 и министерското решение от 1995 г.) дължимите суми следва да бъдат внасяни в съответната служба за данък върху приходите (47). Поради това, докато определението на мярката според националното законодателство остава незасегнати, Комисията е на мнение, че мярката има ефект, подобен на този от данъчна мярка. Съответно, единствено за целите на настоящото решение и на оценката съгласно правото на ЕС в областта на публичните помощи Комисията ще нарича мярката „данъчна мярка“, „данък“ или „данъчно облагане“.
(66)
Оценяваната мярка, а именно данъчната дискриминация в резултат на общия ефект от единния данък вход, наложен върху различни регулирани цени за вход, предоставя предимство на публичните казина в Гърция в сравнение с частните казина. Общият ефект от двете предприети от държавата действия е, че докато частните казина трябва да плащат на държавата данък вход от 12 EUR на човек (80 % от 15 EUR), публичните казина плащат само 4,80 EUR (80 % от 6 EUR). (48)
(67)
С тази мярка гръцката държава облекчава публичните казина от тежест, която те би трябвало да поемат, при положение че данъчното облагане е недискриминационно и неутрално по отношение на конкуренцията. По принцип в Гърция е въведено недискриминационно и неутрално по отношение на конкуренцията данъчно облагане със Закон 2206/1994 за създаване, организация, експлоатация и контрол на казината, с който се определя цена за вход от 15 EUR и дължим данък на държавата - 80 % от тази сума. Гръцката държава обаче не прилага тази недискриминационна и неутрална по отношение на конкуренцията система на данъчно облагане спрямо публичните казина (или частното казино „Thessaloniki“, което се третира по същия начин), и вместо това им е позволила да плащат само 4,80 EUR данък вход, като по този начин е облагодетелствала тези предприятия. Въпросните казина е трябвало да понасят по-лека данъчна тежест на посетител от общите си приходи. Общите им приходи включват не само приходи от вход (единствено от цената на билетите за вход), но и от другите им източници на доход като хазартни игри, настаняване, услуги, предоставяни от барове и ресторанти, представления и др.
(68)
Установена съдебна практика е концепцията за помощ да обхваща не само ползите, но и мерките, които в една или друга форма облекчават таксите, обикновено включени в бюджета на предприятието, и които по тази причина не са субсидии в строгия смисъл на думата, но са близки по характер и имат същия ефект (49). Такова предимство може да бъде предоставено чрез различни видове намаляване на данъчната тежест за предприятието, включително намаляване на данъчната основа.
(69)
В този случай казината „Corfu“, „Mont Parnès“ и „Thessaloniki“ (и казино „Rhodes“ до 1999 г.) (50) са получили предимство, подобно на намаляване на данъчната основа, тъй като, както беше обяснено по-горе, за тези казина има специални разпоредби, съгласно които данъкът, който плащат на посетител, е определен на по-ниско равнище от наложеното на другите казина.
(70)
Гръцките органи коментират, че клиентите пряко се облагодетелстват от по-ниската данъчна тежест. При все това, дори при положение че може да се твърди, че клиентите също са облагодетелствани в резултат от намалената данъчна тежест за вход, тъй като плащат по-ниска крайна цена, това не възпрепятства мярката да предоставя предимство на съответните предприятия, в този случай казината получатели, тъй като те плащат по-нисък по размер данък на посетител.
(71)
В свързаните с данъци дела е доказано, че освобождаването от данъци, които номинално се плащат от клиента, но се събират от доставчика, може евентуално да представлява държавна помощ, както могат да представляват такава помощ и други облекчения за клиентите при закупуване на определени стоки и услуги (51).
(72)
В съответствие с досегашната практика (52) Комисията смята, че намаленията на данъците за клиентите могат да представляват държавна помощ за предприятията, когато намалението зависи от използването на определена стока или услуга, предоставена от определено предприятие. Следователно аргументът, че клиентът се облагодетелства пряко, не е пречка да бъде констатирано наличие на държавна помощ.
(73)
Освен това, при положение че казината в Гърция спазват обичайната търговска практика да не таксуват входен билет и същевременно плащат данък вход на държавата (80 % от номиналната стойност на билета), предоставеното предимство на публичните казина от данъчната дискриминация е още по-голямо, тъй като разходът за допускане на клиент е значително по-висок за частните казина, където дължимият данък вход е 12 EUR, отколкото в публичните казина, които трябва да отчислят само 4,80 EUR от общите приходи от своята дейност.
(74)
Гръцките органи твърдят, че практиката да се предоставя безплатен вход в казината получатели в определени дни от седмицата е изключение. Тази практика обаче е специално предвидена в националното законодателство (министерското решение от 1995 г.). Гърция твърди, че практиката е предназначена за VIP лица или знаменитости, но Комисията има доказателства под формата на обществено достъпна информация, като листовки, предлагащи безплатен вход, разпространявани във вестници и в интернет, което показва, че безплатен вход се предоставя на всички клиенти в определени дни от седмицата всяка седмица като обичайна практика (казино „Thessaloniki“ например рекламира на своята интернет страница, че предоставя безплатен вход без прекъсване от неделя до четвъртък) (53). В такъв случай практиката за безплатен вход в казината получатели не изглежда изключение.
(75)
Гърция твърди, че практиката противоречи на националното данъчно право; Комисията посочва, че разрешението да се предоставя безплатен вход е изрично предвидено в националното законодателство относно казината и казината получатели очевидно се възползват от него.
(76)
Гърция твърди, че плащаните на държавата 80 % от цената на билета от собствените ресурси на казиното не се признават като продуктивни разходи и съгласно гръцкото данъчно законодателство не могат да бъдат приспаднати от приходите на дружеството, така че дружество, прилагащо такава практика, поема значителна данъчна тежест. Комисията е на мнение, че това разсъждение в действителност подкрепя твърдението на жалбоподателя, че поради значителната данъчна тежест в резултат от плащането на данък от собствените си приходи едно частно казино на практика не може да си позволи да предостави безплатен вход; това подкрепя аргумента, че е налице предимство за казината с по-ниска цена.
(77)
Гърция също така твърди, че тъй като казината запазват 20 % от неравностойната цена за вход, предимството се предоставя на казината с по-висока такса, което осигурява 3 EUR нетен приход, в сравнение с 1,20 EUR, получени от публичните казина. Този аргумент е подвеждащ, тъй като пренебрегва два факта от съществено значение за правилното разбиране на действителното антиконкурентно въздействие на мярката. От друга страна, фактът, че органите са определили по-ниско ниво на цените на билетите, включително данък вход, за някои казина, прави тези казина по-привлекателни за клиентите и това i) отклонява търсенето от модела, който би преобладавал, ако казината се конкурираха само според собствените си качества въз основа на индивидуалния обхват и качество на предлаганите услуги, и ii) ако се приеме, че всички останали условия са еднакви, това увеличава изкуствено броя на посетителите. От друга страна, както беше обяснено по-рано, приходите от вход са само ограничен дял от общите приходи, които привлеченият от казиното клиент генерира за предприятието, и от които казината трябва да плащат данък вход.
(78)
На последно място фактът, че данъчната дискриминация предоставя предимство, се признава в самите национални разпоредби в тази връзка. Както съобщават гръцките органи, на казино „Thessaloniki“ е позволено да взема по-ниска такса вход и да плаща по-нисък данък въз основа на Законодателния декрет от 1953 г., според който на предприятия, учредени с чуждестранен капитал, следва да бъде позволен най-благоприятният режим, определен за местните предприятия. Въпреки че гръцките органи отстояват мнението, че разглежданата мярка не предоставя предимство, те прилагат този законодателен акт по отношение на казино „Thessaloniki“ въз основа на това, че това е най-благоприятният режим, предоставен на местните предприятия, за разлика от по-тежкия, прилаган за частните казина.
(79)
От друга страна, гръцките органи и казино „Mont Parnès“ насочват вниманието към други различия между казината по отношение на данъчни или регулаторни мерки, които според тях са в полза на жалбоподателя „Loutraki“ и по този начин компенсират евентуалните предимства, от които се възползват получателите в резултат на по-ниската цена за вход (54). Комисията е на мнение, че твърдението, че една мярка (разлика в общото данъчно облагане) трябва да бъде компенсация за друга (разлика в цените за входни билети и съответно налагане на специален данък) не може да бъде приета като аргумент в подкрепа на становището, че оценяваната мярка не представлява помощ. Във всеки случай, както вече беше споменато, тези аспекти са различни от оценяваната мярка и са извън обхвана на настоящото решение (вж. параграф 46).
(80)
Комисията стига до заключението, че оценяваната мярка, а именно данъчната дискриминация в резултат на общия ефект от прилагането на единен данък вход към различни регулирани цени, предоставя предимство за казината с по-ниски цени.
V.1.2. Публични ресурси и участие на държавата
(81)
Посоченото по-горе предимството може да се припише на държавата и се финансира с публични ресурси.
(82)
Както беше обяснено по-горе, данъчната дискриминация е в резултат на поредица от административни актове, укази и нормативни разпоредби, приети от гръцката държава, включително по-специално: Закон 2206/1994; Министерското решение от 1995 г.; Закон 3139 от 30 април 2003 г.; Законодателен декрет 2687/1953; решенията на главния секретар на EOT (който управлява публичните казина), издадени в съответствие със Закон 1624/1951 и Декрет 4109/1960, а именно Решение № 535633 на EOT от 21 ноември 1991 г., с което се определя цена за вход в казино „Mont Parnès“ в размер на 2 000 GRD, и Решение № 508049 на EOT от 24 март 1992 г., с което се определя цена за вход в казината „Corfu“ и „Rhodes“ в размер на 1 500 GRD (в случая на „Corfu“ по-късно цената е променена на 2 000 GRD с Решение № 532691 от 24 ноември 1997 г.); както и на лицензите, предоставени на всяко от казината съгласно националното законодателство, в които се потвърждава съответната цена за вход и задължението за плащане на 80 % от цената, приложима за всяко конкретно казино.
(83)
Освен това данъчната дискриминация се финансира с публични ресурси. Ако държавата пропусне приходи, които би трябвало да събере от дадено предприятие при нормални обстоятелства, съответната мярка се финансира с публични ресурси.
(84)
По отношение на данъците предоставеното предимство на публичните казина в този случай е в резултат на изкуственото намаляване на данъчната основа, върху която се начислява 80 % данък вход, от обща номинална стойност 15 EUR за входен билет до 6 EUR при публичните казина.
(85)
Съдът постанови, че такова дискриминационно намаляване на данъчната основа води до загуба на данъчни приходи за държавата, което е равностойно на използване на публични ресурси в съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС (55). Като цяло в оценявания случай гръцката държава пропуска данъчни приходи от публичните казина в размер на 7,20 EUR на посетител, което представлява разликата между данъка в размер на 12 EUR на посетител, плащан на държавата от частните казина, и данъка в размер на 4,80 EUR на посетител, плащан на държавата от публичните казина. При оценката на предимството, получено от всяко казино получател, обаче могат да бъдат взети предвид някои изменения (обяснени по-подробно в раздел V.4 „Количествено изражение и възстановяване“: по-специално, изглежда, че до 2000 г. „Mont Parnès“ и „Corfu“ не са плащали никакъв данък вход на държавата, така че в този случай предимството възлиза на данъка от 12 EUR на посетител, плащан на държавата от частните казина).
(86)
Гърция твърди, че тъй като казината, прилагащи по-ниска цена, могат да привлекат повече клиенти, не е сигурно, че държавата пропуска приходи. Гърция е на мнение, че поради това мярката не представлява държавна помощ.
(87)
Както вече беше споменато в решението за откриване на процедурата, Комисията не приема този аргумент. В съответствие с досегашната си практика (56) Комисията счита, че фактът, че дадено намаление на данък по отношение на определени данъкоплатци може да доведе до увеличение на цялостното ниво на приходите, събрани чрез този данък, не означава непременно, че мярката не е финансирана от публични ресурси.
(88)
Аргументът на гръцките органи е погрешен по отношение на това, че критерият за сравнение, по който изпитват въздействието от данъчната дискриминация върху публичния бюджет, е повлиян от съдържащото се в мярката предимство. В доводите си гръцките органи вземат предвид динамичния ефект от намаление на цените, който би могъл да увеличи търсенето и в крайна сметка събрания данък, тъй като събраният данък е пропорционален на броя на посетителите. Но това сравнение е неточно, защото причината за нарастване на търсенето е самата неравнопоставеност, създадена от предимството, а именно фактът, че е налице по-ниска цена и от там по-ниска данъчна тежест на посетител.
(89)
Във всеки случай гръцките органи не представиха никакви доказателства, че чрез схемата за различни цени общите данъчни приходи от данък вход за казината се увеличават в максимална степен. Ако Комисията трябваше да приеме доводите, че намаляването на цената за вход на 6 EUR води до увеличаване на събирания данък, данъчните приходи щяха да са увеличени в максимална степен, ако всички билети за вход във всички казина, публични и частни, струват 6 EUR, което противоречи на гръцкото становище, че до това положение се достига в резултат на данъчната дискриминация, възникнала от различните цени.
(90)
Следователно оспорваното предимство е финансирано с публични ресурси.
V.1.3. Селективност
(91)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС, за да представлява дадена мярка държавна помощ, тя трябва да бъде конкретна или селективна, тоест да поставя в по-благоприятно положение „определени предприятия или производството на някои стоки“.
(92)
Съгласно съдебната практика на Съда (57), „що се отнася до оценката на условието за селективност, което е съставна част от концепцията за държавна помощ, от установената съдебна практика става ясно, че член 87, параграф 1 от ДЕО [настоящ член 107, параграф 1 от ДФЕС] изисква оценка на всяка помощ под каквато и да било форма съгласно конкретна законова схема, която „поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на някои стоки“ в сравнение с други предприятия, които са в правно и фактическо положение, съвместимо по смисъла на преследваната цел от въпросната система“ (58). Според постоянната съдебна практика на Съда в член 107, параграф 1 от ДФЕС не се прави разлика между причините или целите на държавната помощ, а те се определят въз основа на резултатите си (59). Съгласно опита на Комисията и съдебната практика на ЕС в данъчните спорове съответното селективното предимство може да възниква в резултат на изключение от данъчните разпоредби от законодателен, регулаторен или административен характер или от дискреционна практика на данъчните органи. От друга страна, селективният характер на дадена мярка може да бъде обоснован от „характера или общата схема на системата“ (60) и в такъв случай може да бъде счетено, че мярката не представлява държавна помощ.
(93)
На първо място Комисията констатира, че в случая, който се оценява, общата данъчна система е системата, която по принцип се прилага по отношение на всички казина, и е предвидена в Закон 2206/1994 и в решението на Министерския съвет за нейното прилагане от 1995 г. (факт, потвърден от гръцките органи; вж. параграф 19).
(94)
На второ място Комисията констатира, че въпросната мярка е в нарушение на общата данъчна система. Както е потвърдено от гръцките органи, специалните разпоредби, които се прилагат по отношение на публичните казина (и за частното казино „Thessaloniki“), се считат за изключения от общите разпоредби на Закон 2206/1994 и решението на Министерския съвет за неговото прилагане от 1995 г. (вж. по-горе параграф 19 и следващите).
(95)
Комисията посочва, че изискването да се плаща 80 % от цената за вход не се е прилагало по отношение на казината „Mont Parnès“ и „Corfu“ до 2003 г. Както бе отбелязано по-горе, изискването е започнало да се прилага по отношение на казината „Thessaloniki“ и „Rhodes“ след лицензирането им съгласно Закон 2206/1994, както следва - „Thessaloniki“ през 1995 г. и „Rhodes“ през 1996 г. Цената за вход от 6 EUR се запазва до настоящия момент за „Mont Parnès“ и „Thessaloniki“ и е останала 6 EUR до приватизацията на „Corfu“ през август 2010 г. и на „Rhodes“ през 1999 г. Изискването за плащане на 80 % и цената от 15 EUR за вход са станали обаче задължителни по закон за другите казина през 1995 г. и се изпълняват от този момент насам.
(96)
Поради това Комисията счита, че мярката е селективна.
(97)
На трето място Комисията констатира, че селективният характер на дадена мярка може да бъде обоснован от „характера или общата схема на системата“, тоест от степента, до която изключенията от данъчната система или разграниченията в рамките на системата възникват пряко от основните или от ръководните принципи на системата в съответната държавата-членка (това е третата стъпка от анализа на селективността). В съответствие с установената съдебна практика на Съда (61) Комисията счита, че мерки, създаващи разграничаване между предприятията, не представляват държавна помощ, когато това разграничаване произтича от характера и общата схема на системата на облагане, към която принадлежат. Тази обосновка въз основа на характера или цялостната структура на данъчната система отразява съответствието на конкретна данъчна мярка на присъщата логика на данъчната система като цяло. От друга страна, при практиката на Комисията и съдебната практика на Съда се използва тясно ограничен подход при такъв тип обосновка. Основанието, на което се позовават, трябва да е присъщо на данъчната система.
(98)
Гръцките органи заявяват, че индивидуалните особености на всяко едно казино са различни и че цените за вход са определени във връзка с тях, като целта е да се определи цена, която да възпира лица с ниски доходи да участват в хазартни игри.
(99)
Комисията не може да приеме тези аргументи. Доводът, че размерът на цената е определен и обоснован въз основа на особеностите на всяко едно казино, като целта е да се възпрат лица с ниски доходи да участват в хазартни игри, е несъвместим с факта, че и двете казина „Mont Parnès“ и „Thessaloniki“, които прилагат цена от 6 EUR, са в близост до големи населени места. Този довод е несъвместим и с разпоредбата, която изрично позволява допускането на клиенти без заплащане, при условие че 80 % от цената така или иначе се плаща на държавата.
(100)
Комисията констатира също така, че не е ясно защо тази по-ниска цена е необходима специално в случая с тези казина, а не се налага по отношение на останалите. Гръцките органи не обясняват икономическите изчисления за определяне на по-ниската цена за вход от 6 EUR вместо друга междинна сума или, ако се приеме, че все пак има специфични особености - които според Гърция се състоят главно в географското местоположение на конкретното казино - защо всички казина получатели са задължени да прилагат еднаква цена за вход (като общо правило, вж. по-горе) вместо цена, определена според тяхната индивидуална ситуация. Например, ако се твърди, че по-ниската цена за вход е обоснована от фактори, характерни за географското местоположение на всяко едно казино, тази причина по никакъв начин не може да се отнесе към казино „Thessaloniki“, което се ползва от този режим не във връзка с географското си местоположение, а във връзка с национална разпоредба, която позволява на предприятия, създадени с чуждестранен капитал, възможно най-благоприятния режим, прилаган спрямо местните предприятия. Следователно при определяне на цената за вход в казино „Thessaloniki“ неговото географско местоположение изглежда не е взето под внимание в нито един момент. Като друг пример казино „Corfu“ е започнало да прилага цена от 15 EUR за вход след приватизацията си през август 2010 г. Гръцките органи не обясниха по задоволителен начин защо специалните условия, посочени по-горе, вече не се прилагат и съответно защо по-ниската цена на билетите за вход вече не е била необходима.
(101)
Комисията заключава, че селективният характер на мярката, предмет на оценка, не се обосновава от характера или от общата схема на системата. Комисията счита, че оспорваната мярка включва елемент на дискриминация под формата на намаляване на данъчната основа, което води до създаване на данъчно предимство в полза на отделни избрани казина, и че тази дискриминация не се обосновава от логиката на съответната обща данъчна система в Гърция.
(102)
Комисията прави заключение, че е изпълнен критерият за селективност за целите на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
V.1.4. Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията
(103)
Дадена мярка представлява държавна помощ, ако засяга конкуренцията и търговията между държавите-членки. Независимо от правния статут на получателя или от начините на финансиране този критерий предполага, че получателят на средства по мярката извършва стопанска дейност.
(104)
Съгласно съдебната практика на Съда „за целта на категоризирането на дадена национална мярка като забранена държавна помощ, не е необходимо да се установи, че помощта има реално въздействие върху търговията между държавите-членки и че конкуренцията е действително нарушена, а само да се провери дали е възможно помощта да засегне тази търговия и да наруши конкуренцията. По-конкретно, когато помощ, предоставена от дадена държава-членка, укрепва позицията на едно предприятие в сравнение с другите предприятия, конкуриращи се в търговията в рамките на Общността, то тази търговия трябва да бъде считана за засегната от помощта. … Освен това не е необходимо самото предприятие получател да извършва търговска дейност в рамките на Общността. Помощ, предоставена от държава-членка на дадено предприятие, може да помогне за поддържане или разрастване на дейността в рамките на държавата и в резултат на това предприятия, създадени в друга държава-членка, имат по-малък шанс да навлязат на пазара на въпросната държава-членка“ (62). Освен това съгласно установената съдебна практика (63), за да се счита, че дадена мярка нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите-членки, е достатъчно получателят на помощта да се конкурира с други предприятия на пазари, отворени за конкуренция в рамките на вътрешния пазар (64). Комисията счита, че условията, определени в съдебната практика, са налице в конкретния случай поради следните причини.
(105)
Оспорваната мярка облекчава данъците, които получателят трябва да плаща в сравнение с другите казина в Гърция, като по този начин засилва относителната им финансова позиция и увеличава печалбата от инвестициите им в сравнение с положението, което би възникнало, ако се основават само на собствените си качества.
(106)
Както вече бе споменато, съгласно установената съдебна практика критерият, че помощта трябва да може да засяга търговията, е изпълнен, ако предприятието получател извършва стопанска дейност, която включва търговия между държавите-членки. За да се направи заключението, че е засегната търговията в рамките на Общността, е достатъчно помощта да укрепва позицията на предприятието в сравнение с тази на други дружества, конкуриращи се в търговията в рамките на Общността. Помощта може да е относително малка по размер, предприятието получател може да е средно по мащаб или неговият дял от пазара на Общността да е много малък, а би могло и получателят да не извършва износ или да изнася почти цялата си продукция извън пазара на Европейския съюз - нито едно от тези неща по никакъв начин не променя този извод (65).
(107)
Гърция твърди, че местоположението на казината и разстоянията между тях означава, че всяко обслужва определен местен пазар и следователно мярката не може да наруши конкуренцията или да засегне търговията между държавите-членки. Съгласно съдебната практика обаче не съществува праг, който да определя действителното или потенциалното въздействие върху конкуренцията и търговията между държавите-членки и поради това критерият за приложимостта на член 107, параграф 1 не зависи от местния или регионалния характер на предоставените услуги, нито от обхвата на сферата на въпросната дейност (66).
(108)
Гърция твърди също така, че пазарът на хазартни игри не е хармонизиран между държавите-членки, които следователно са свободни да го регулират на национално ниво. Гърция цитира съдебната практика на Съда, която позволява ограничаване на единния пазар за хазартни услуги с цел защита на потребителите от измама и престъпления (67).
(109)
Комисията напълно уважава правото на държавите-членки да определят целите на своите политики в сферата на хазарта, при условие че всички ограничения на свободата за предоставяне на услуги са уместни за постигане на набелязаните цели, не надхвърлят границата на необходимото за постигането им и се прилагат по недискриминационен начин. При все това Комисията не е съгласна с извода, че въпросната мярка не може да наруши конкуренцията и че не засяга търговията между държавите-членки.
(110)
Операторите в тази икономическа сфера на дейност често са международни групи хотели (68), конкуриращи се помежду си, чиито решения да инвестират в казина или в други хотелски съоръжения могат да бъдат засегнати от мярката, тъй като тя оказва влияние върху относителната рентабилност на групите и техните инвестиции. Казината често се отбелязват в туристическите дестинации, което показва, че наличието на казино може да привлече туристите да посетят Гърция. Министерството, което отговаря за казината в Гърция, е Министерството на туризма. Комисията отбелязва също така, че има и известно трансгранично движение на клиенти. Казината работят и в трансгранични условия - например казина, които предоставят подобни услуги на круизни кораби, свързващи Гърция с Италия и с други дестинации. В по-общ план лицата, които желаят да участват в хазартни игри, биха могли да избират дали да правят това в казино или по интернет. Хазартът по интернет е международен бизнес и участниците в Гърция могат да получат достъп до такъв вид услуги, предоставяни от оператори в други държави-членки. Всъщност хазартът по интернет е предмет на решението, на което се позовава Гърция (вж. параграф 108). Гръцките органи оспорват възможността за конкуренция с други форми на хазарт, цитирани в решението за откриване на процедурата, като посочват, че хазартът по интернет е незаконен в Гърция. При все това въпреки настоящата законодателна уредба в Гърция гръцките органи сами признават че хазартът по интернет е придобил „неконтролируеми размери“ (69). Трябва да се направи позоваване и на решението на Съда по дело Комисия/Гърция C-65/05, в което Съдът постанови, че Закон 3037/2002, предвиждащ забрана на хазарта по интернет в Гърция, поставя необосновано ограничение пред свободното създаване на дружества и пред свободното предоставяне на услуги (70).
(111)
Освен това общата икономическа криза засяга навиците на потребителите и средствата, с които разполагат за развлечения, като например ползването на услугите на казината. В този конкретен смисъл разграничаването в цените за вход има дори още по-силно неблагоприятно въздействие върху избора на потребителите и така дори е по-вероятно да се наруши конкуренцията на пазара на казината.
(112)
Органите и „Mont Parnès“ твърдят, че дори да се приеме, че намалената цена за вход от 6 EUR може да е повлияла или все още да повлияе на решението на дадено чуждестранно дружество дали да инвестира в казино в Гърция, чуждестранното дружество винаги би могло да се възползва от Законодателен указ 2687/1953; Комисията отбелязва, че прилагането на указа не се извършва автоматично и всъщност би позволило по-благоприятен режим за казината получатели (т.е. по-ниската цена за вход от 6 EUR) да бъде предоставен и на други предприятия. Така тази мярка може да задълбочи дори в по-голяма степен данъчната дискриминация, която се оценява тук Освен това Комисията отбелязва, че макар други казина да са могли да се позоват на Законодателен указ 2687/1953, ако са внесли капитал от чужбина и са подали заявление в указания срок, неговото прилагане е предмет на специфични произволни правила, което го превръща в селективна мярка. Единственият друг пример за потенциалното прилагане на закона, представен на вниманието на Комисията, се отнася за казиното на о. Сирос, което е подало заявление, но е получило отказ, тъй като заявлението е подадено след внасяне на чуждия капитал, а не преди това.
(113)
Освен това при приватизацията на казино „Mont Parnès“ договорът за продажба предвижда конкретно възможността за лиценз за второ казино в същия регион. Несъмнено вероятността за инвестиции в подобна дейност би зависила от условията за конкуренция със съществуващия оператор. Тъй като не може да се изключи възможността, че казината могат да се конкурират със сходни предприятия в други държави-членки, условието в член 107, параграф 1 от ДФЕС трябва да бъде счетено за изпълнено.
(114)
Комисията прави заключение, че оспорваната мярка може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки, като потенциално подобрява оперативните условия на получателите, участващи пряко в стопанска дейност и задължени да плащат този данък вход за казината в Гърция.
V.1.5. Заключение
(115)
Комисията заключава, че критериите за наличието на помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС са изпълнени и че мярката представлява държавна помощ в полза на казината с по-ниска цена за вход. Това са казината „Mont Parnès“, „Corfu“, „Thessaloniki“ и „Rhodes“. Комисията разбира, че казино „Rhodes“ вече не е получател, тъй като е прекратило налагането на по-ниска цена за вход, след като е приватизирано през април 1999 г. Комисията счита, че нито гръцките органи, нито „Mont Parnès“ са представили някакви доказателства, които да са достатъчни за промяна на това заключение.
V.2. Съвместимост на държавната помощ
(116)
Както е заявено в решението за откриване на процедурата, Комисията счита, че мярката не отговаря на нито едно от изключенията, описани в член 106 или в член 107 от ДФЕС.
(117)
До момента Гърция твърди, че не става въпрос за държавна помощ и не е предложила никакъв аргумент, с който да покаже защо определена помощ може да е съвместима.
(118)
Както беше обяснено по-горе, Комисията признава правото на държавите-членки да регламентират хазарта на своята територия при спазване на законодателството на ЕС и приема, че такова регламентиране, целящо да контролира и да ограничава хазарта, е законосъобразна цел на обществения ред. От друга страна, дори ако все пак това е била целта на помощта, Комисията не счита, че тя попада в приложното поле на член 106, параграф 2 от ДФЕС. Така или иначе, както беше отбелязано по-горе, аргументът, че мярката има за цел да ограничи хазарта, не може да се съвмести с факта, че казината, прилагащи 6 EUR за вход, са разположени най-близо до основни населени места в Гърция. Това не може да се съвмести и с изричната разпоредба, която позволява на казината да допускат клиенти без заплащане, предвид факта, че 80 % от цената така или иначе се внася в държавата.
(119)
Изключенията, предвидени в член 107, параграф 2 от ДФЕС, които се отнасят за помощи със социален характер, предоставени на отделни потребители, помощи за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия или извънредни събития, и помощи, предоставяни на отделни региони на Федерална република Германия, не са приложими в този случай.
(120)
Изключението, предвидено в член 107, параграф 3, буква а), което допуска отпускането на помощи за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на безработица, също е неприложимо, тъй като мярката, предмет на оценка, не съдържа условие получателите да извършват някаква дейност в региони със специални условия (71).
(121)
По същия начин оспорваната мярка не може да бъде считана за насърчаваща изпълнението на проект от общоевропейски интерес или че е насочена към преодоляване на сериозни затруднения в гръцката икономика, както е предвидено в член 107, параграф 3, буква б). Освен това мярката няма за цел да насърчава културата и опазването на наследството, както е предвидено в член 107, параграф 3, буква г).
(122)
Оспорваната мярка на последно място трябва да се разгледа по смисъла на член 107, параграф 3, буква в), с който се урежда разрешаването на помощи, имащи за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговията до степен, която противоречи на общия интерес. Трябва обаче да се отбележи, че оспорваната мярка не попада в никой от случаите, за които Комисията приема, че се отнася тази буква, или в насоките или рамките, определящи условията, при които даден вид помощи могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар.
(123)
Оспорваната мярка представлява оперативна помощ, която изкуствено засилва конкурентната позиция на определени предприятия в сравнение с други подобни предприятия и която не зависи от извършването от страна на получателите на някакво конкретно действие, насочено към постигането на цели на политика от общ интерес.
(124)
По-конкретно, предимството, предоставено от оспорваната мярка, не е свързано с инвестиции, със създаване на работни места или с конкретни проекти. Мярката само облекчава въпросните предприятията от таксите, които по принцип се плащат от подобни предприятия, и поради това трябва да бъде считана за оперативна помощ. Като общо правило, оперативната помощ не отговаря на критериите на член 107, параграф 3, буква в), тъй като нарушава конкуренцията в секторите, в които се отпуска, и същевременно поради своята същност не може да постигне нито една от целите, предвидени в тази разпоредба (72). Въпреки че по изключение такава помощ може да бъде предоставена в региони, които са допустими съгласно изключението в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, и въпреки че определени региони в Гърция са допустими по този член, Комисията има сериозни съмнения дали критериите, които биха позволили подобна оперативна помощ да бъде считана за съвместима, са изпълнени в този случай. В стандартната практика на Комисията такава помощ не може да бъде считана за съвместима с вътрешния пазар, тъй като тя не улеснява развитието на никакви дейности или икономически региони, не е ограничена във времето, не е планирано постепенно намаляване и не е пропорционална на това, което е необходимо, за да се разреши конкретен икономически проблем на въпросните региони.
(125)
Трябва да се направи заключение, че мярката, предмет на оценка, е несъвместима с вътрешния пазар.
V.3. Законосъобразност на помощта
(126)
Както е заявено в решението за откриване на процедурата, първите закони, пораждащи данъчната дискриминация между казината, са от 1994 г. и 1995 г. и съобразно с това Комисията разгледа въпроса дали мярката в нейната цялост представлява „съществуваща помощ“ по смисъла на член 108, параграф 1 от ДФЕС.
(127)
Данъчната дискриминация е била въведена незаконно - тоест от гледна точка на законодателството на ЕС относно публичните помощи - когато през 1995 г. гръцките органи решиха да освободят определени казина от общото правило, произтичащо от Закон 2206/1994 и от Министерското решение от 1995 г. По-конкретно, гръцките органи разрешиха на публичните казина „Mont Parnès“, „Corfu“ и „Rhodes“ да продължат да налагат по-ниска цена за вход от 6 EUR вместо стандартната цена от 15 EUR и през 1995 г. също така специално предоставиха такъв по-благоприятен режим на казино „Thessaloniki“ съгласно Законодателния указ за чуждестранния капитал от 1953 г. Стандартната сума от 15 EUR беше наложена и действително е била спазвана от останалите пет частни казина, създадени и лицензирани съгласно Закон 2206/1994 от 1995 г. Освен това съгласно Закон 3139/2003 по-ниската цена за вход от 6 EUR специално се запази за казината „Mont Parnès“ и „Corfu“, което доведе до незаконно удължаване и утвърждаване на данъчната дискриминация. Казино „Thessaloniki“ се облагодетелства в резултат на дискриминацията, тъй като се ползва със същия режим като „Mont Parnès“ и „Corfu“, което е потвърдено с Указ 290/1995 на президента, издаден съгласно закона от 1953 г., както беше обяснено по-горе. Разпоредбите, които се прилагат за „Thessaloniki“, са тясно свързани с тези, прилагани за „Mont Parnès“ и „Corfu“. Гръцките органи съобщиха, че въпросът с цената за вход е бил повдигнат след 1995 г. и че управителят на казино „Thessaloniki“ е отправил молба цената в „Thessaloniki“ да бъде определена в същия размер като тази в „Mont Parnès“, а именно 6 EUR; след получаване на мнение от Държавния правен съвет (становище 631/1997) молбата му е била приета (73). Следователно може да се допусне, че ако режимът за „Mont Parnès“ и „Corfu“ беше променен през 2003 г., така че да бъдат задължени да прилагат цена от 15 EUR, тогава режимът за казино „Thessaloniki“ също щеше да бъде променен. Това обаче не се е случило и данъчната дискриминация е била запазена съгласно националните разпоредби.
(128)
Комисията никога не е била уведомявана и не е одобрявала никоя от гореописаните мерки, облагодетелствали конкретните казина, и със сигурност това не е извършено съгласно правилата на ЕС за публичните помощи.
(129)
Член 15 от Процедурния регламент (74) гласи, че правомощията на Комисията за възстановяване на помощ подлежат на давностен срок от 10 години. Давностният срок започва да тече в деня, в който неправомерната помощ бъде предоставена на получателя, било то като индивидуална помощ или като помощ по схема за помощи. Всяко действие, предприето от Комисията или от дадена държава-членка, която действа по искане на Комисията, по отношение на неправомерната помощ, прекъсва давностния срок. След всяко прекъсване срокът започва отново да тече. Давностният срок спира да тече, ако решението на Комисията е предмет на производство, висящо пред Съда на Европейския съюз. Всяка помощ, чийто давностен срок е изтекъл, се счита за „съществуваща помощ“. От друга страна, съгласно член 1, буква в) от същия регламент всички изменения на „съществуваща помощ“ представляват „нова помощ“.
(130)
Комисията констатира, че съгласно съдебната практика на съдилищата на ЕС „давностният срок, предвиден в член 15 от регламента за установяване на подробни правила за държавната помощ … по никакъв начин не изразява общ принцип, при който новата помощ се превръща в съществуваща помощ, а само изключва възможността за възстановяване на помощ, установена повече от 10 години преди Комисията да се намеси за първи път“ (75).
(131)
В настоящия случай нито Комисията е предприемала действие, нито Гърция е действала по искане на Комисията до 2009 г. Комисията предприема действие на 21 октомври 2009 г., когато препраща жалбата на Гърция и отправя искане към нея да поясни повдигнатите въпроси.
(132)
Следователно всяка помощ съгласно тази мярка, предоставена на 21 октомври 1999 г. или след тази дата (което е десет години преди датата, на която Комисията препраща жалбата на гръцката държава и отправя запитване за информация), е нова и неправомерна помощ, влязла в сила без предварително уведомление или решение на Комисията при спазване на член 15 от процедурния регламент относно възстановяването на помощта, както е обяснено подробно по-долу.
V.4. Количествено изражение и възстановяване на помощта
(133)
Оспорваната мярка е била въведена без предварително уведомяване на Комисията съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС. Следователно мярката представлява неправомерна помощ.
(134)
Член 14 от Процедурния регламент гласи, че когато се установи, че неправомерно предоставена държавна помощ е несъвместима с вътрешния пазар, помощта трябва да бъде възстановена от получателя, освен ако това не противоречи на общ принцип на правото. Възстановяването на помощта има за цел да възстанови конкурентното положение, съществувало преди предоставянето на помощта, доколкото това е възможно. Нито един от аргументите на гръцките органи или на „Mont Parnès“ не оправдават неспазването на този основен принцип.
(135)
Член 14, параграф 1 от процедурния регламент гласи, че „Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността“. В съдебната практика на Съда и практиката на Комисията във връзка с вземането на решения е установено по-специално, че дадено определение за възстановяване на помощ би нарушило общия принцип на правото на ЕС, ако с действията си Комисията е създала оправдани правни очаквания от страна на получателя, че помощта е предоставена съгласно правото на ЕС (76).
(136)
В определението на Първоинстанционния съд по дело Forum 187 asbl/Комисия е постановено, че „право да разчита на принципа за защита на оправданите правни очаквания има всяко лице в ситуация, в която органите на Общността са го накарали да има основателни очаквания. При все това дадено лице не може да пледира за нарушаване на принципа, освен ако не са му били дадени конкретни уверения от страна на администрацията … По същия начин, ако даден разумен и съзнателен оператор е могъл да предвиди приемането на мярка на Общността, която вероятно би засегнала интересите му, той не би могъл да пледира за този принцип, ако мярката е приета“ (77).
(137)
Гръцките органи и „Mont Parnès“ твърдят, че всяко възстановяване на помощта в случая би било в противовес с принципа за оправданото доверие на гражданите в контекста на решение, прието от гръцкия Държавен съвет съгласно националното законодателство. Комисията констатира, че това е стъпка, предприета от националните органи, а не от органите на ЕС в рамките на съдебната практика, цитирана по-горе. Освен това решението на Държавния съвет се е основавало единствено на националното законодателство и в него не се разглеждат никакви въпроси за държавна помощ, нито класифицирането на мерки като публични помощи. Поради това Комисията не може да освободи страните от възстановяване на помощта въз основа на тези аргументи.
(138)
Гърция и „Mont Parnès“ твърдят, че „Loutraki“ се е забавило преди да подаде жалба до Комисията и по този начин е нарушило принципа, че не трябва да се злоупотребява с дадено право. Комисията заявява, че закъснението от страна на жалбоподателя по никакъв начин не може да попречи на възстановяването на неправомерната помощ, като се има предвид десетгодишният давностен срок, предвиден в член 15 от Процедурния регламент.
(139)
Съобразно с това Комисията не може да приеме аргументите, изложени от гръцките органи и „Mont Parnès“, за освобождаване от възстановяване на помощта по изключение.
(140)
Както е обяснено в настоящото решение, националните мерки от 1994 г. и 1995 г. налагат както изискването да се плаща на държавата 80 % от стойността на входните такси, така и стандартна цена от 15 EUR за входен билет за всички казина. От друга страна, нито изискването за плащане на 80 %, нито стандартната цена от 15 EUR са се прилагали за казината получатели, въпреки че и двете изисквания се прилагат за останалите казина от 1995 г. насам и се осъществяват на практика оттогава (всички частни казина получават лиценз през 1995 г. или през 1996 г. и започват да прилагат мярката по това време с изключение единствено на „Thessaloniki“). Тъй като данъчната дискриминация, породена от разликата в цените на входните билети и свързаните с нея плащания на 80 % на държавата, е започнала всъщност през 1995 г., може да се счита, че периодът, през който помощта е била предоставяна, е започнал през 1995 г.
(141)
Съгласно заключението, до което се стига в раздел V.3 „Законосъобразност на държавната помощ“, Комисията счита, че поради давностния срок от 10 години, предвиден в член 15 от Процедурния регламент, се изключва възстановяване на каквато и да е помощ, предоставена преди 21 октомври 1999 г.
(142)
Определянето на сумата за възстановяване трябва да се основава на факта, че, както е обяснено в настоящото решение (вж. също параграф 85), гръцката държава се е отказвала от приходи от данъци от публичните казина в размер на 7,20 EUR на входен билет, което представлява разликата между данъка от 12 EUR на входен билет, плащан на държавата от частните казина, и данъка от 4,80 EUR на входен билет, плащан на държавата от публичните казина.
(143)
При определянето на сумата, която да бъде възстановена от всяко казино, трябва обаче да се вземат под внимание определени аспекти, свързани със ситуацията на всяко отделно казино, както е обяснено по-долу:
-
Както бе обяснено в настоящото решение, изискването 80 % от цената за входен билет да се плащат на държавата, наложено с министерско решение от 1995 г., се е прилагало както за казино „Corfu“, така и за „Mont Parnès“ от датата, на която са били лицензирани съгласно Закон 2206/1994, т.е през 2003 г. съгласно Закон 3139/2003. От друга страна, от края на 2000 г. до лицензирането му през 2003 г. предприятието ETA е започнало доброволно да внася в държавата 80 % от цената на входните билети (като тази цена е 6 EUR) (78). От тази информация, предоставена от гръцките органи и предмет на по-нататъшни констатации, които гръцките органи биха могли да направят (потвърждаващи или противоречащи на горното), може да се направи заключение, че до 2000 г. не е плащан никакъв данък вход, дори на по-ниската стойност (80 % от 6 EUR). Следователно през първия период (от 21 октомври 1999 г. до края на 2000 г.) сумата, която трябва да бъде възстановена, трябва да се определи въз основа на сумата от 12 EUR, която е пълният размер на данъка, плащан от частните казина по времето, когато публичните казина изобщо не са плащали никакъв данък, умножена по броя на издадените билети през този период.
-
Казино „Thessaloniki“ е било лицензирано съгласно Закон 2206/1994 през 1995 г. (79) Изискването за плащане на държавата на 80 % от цената на билетите за вход се прилага за казино „Thessaloniki“ от лицензирането му през 1995 г. „Thessaloniki“ прилага по-ниската цена от 6 EUR за вход, каквато е в казината „Mont Parnès“ и „Corfu“. Сумата, която трябва да се възстанови от „Thessaloniki“, следва да бъде изчислена, като се умножи броят на издадените билети от 21 октомври 1999 г. насам по 7,20 EUR.
-
Казино „Rhodes“ е било лицензирано съгласно Закон 2206/1994 през 1996 г. От този момент то е започнало да продава входните билети на цена от 6 EUR, но я променя на 15 EUR след приватизацията си през април 1999 г. От коментарите, направени по време на официалното разследване, Комисията разбира, че казино „Rhodes“ е престанало да бъде получател по тази мярка след приватизирането си през април 1999 г., така че възстановяването на помощ от това казино не може да бъде осъществено поради давностния срок, предвиден в член 15 от Процедурния регламент.
(144)
Комисията не разполага с достатъчно данни, за да може да определи с точност сумите, които следва да бъдат възстановени от всяко казино получател. Нито една разпоредба от законодателството на ЕС обаче не изисква от Комисията да определя точния размер на помощта, която да бъде възстановена, когато нарежда възстановяване на държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар. Достатъчно е решението на Комисията да включва информация, която дава възможност на държавата-членка и на предприятието получател да определят размера сами без излишни затруднения. По тази причина Комисията има законно право да се ограничи до това да изтъкне, че е налице задължение за връщане на въпросната помощ и да остави на националните органи да изчислят точните суми, които да бъдат изплатени въз основа на насоките, дадени от Комисията в нейното решение.
(145)
Въз основа на информацията, представена от държавата-членка, Комисията предоставя необходимите насоки за възстановяване на помощта, както е посочено по-долу.
(146)
В таблицата по-долу се представя общ преглед на броя на билетите, издадени от всяко казино през всяка година (както е отбелязано в таблицата, представената информация е непълна), и предварително изчисление на сумите, които следва да бъдат възстановени от всяко казино, като това е предмет на допълнителни доказателства, които Гърция може да предостави, след като направи своите изчисления относно възстановяването.
Предполагаем брой билети, издадени от всяко казино
ГОДИНА
КАЗИНО
„Mont Parnès“
„Corfu“
„Thessaloniki“
„Rhodes“
1999 г.
(22.10.1999 г. - 31.12.1999 г.)
Липсва информация
[…] (80)
[…]
[…] (81)
2000 г.
Липсва информация
[…]
[…]
[…]
2001 г.
Липсва информация
[…]
[…]
[…]
2002 г.
Липсва информация
[…]
[…]
[…]
2003 г.
Липсва информация до 1 май 2003 г.
На 1 май 2003 г.:
[…]
[…]
[…]
[…]
2004 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2005 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2006 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2007 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2008 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
2009 г. (до 22.10.2009 г.):
[…]
[…]
[…]
[…]
Общо до 22.10.2009 г.
[…]
[…]
[…]
[…]
Билети, издадени след 22.10.2009 г.
Липсва информация
Липсва информация
Липсва информация
Липсва информация
Предварителна прогноза за сумата, която трябва бъде възстановена, по казина
(в млн. EUR, закръглено)
„Mont Parnès“
„Corfu“
„Thessaloniki“
„Rhodes“
Алгоритъм и изчисление
За 22.10.1999 г. -2000 г. (82):
брой билети
(х1) × 12 = A1
За 22.10.1999 г. -2000 г.:
брой билети
([…] билети) × 12 = A2 ([…] EUR)
За 22.10.1999 г. -22.10.2009 г.:
брой билети
([…] билети) × 7,20 = AB3 ([…] EUR)
Неприложимо
За 2000 г. - 22.10.2009 г.:
брой билети
(y1) × 7,20 = B1
За 2000 г. -22.10.2009 г.:
брой билети
([…] билети) × 7,20 = B2 ([…] EUR)
За 22.10.2009 г. -настоящия момент:
брой билети
(z1) × 7,20 = C1
За 22.10.2009 г. -настоящия момент:
брой билети
(z2) × 7,20 = C2
За 22.10.2009 г. -30.8.2010 г. (83):
брой билети
(z3) × 7,20 = C3
Обща сума за възстановяване
A1 + B1 + C1
Следва да се изчисли
A2 + B2 + C2
Следва да се изчисли
AB3 + C3
Следва да се изчисли
Неприложимо
Обща сума за възстановяване
Следва да се изчисли
(147)
В допълнение Комисията констатира, че член 108, параграф 3 от ДФЕС има суспензивно действие. Комисията не е получила никаква информация, с която да се потвърди, че оспорваната мярка е спряна до решението за откриване на процедурата. Следователно вероятно мярката се прилага от гръцките органи и към настоящия момент (84). Гърция следва да възстанови от получателите всяка помощ, предоставена до приемането на настоящото решение. Комисията отбелязва, че казино „Corfu“ е спряло да прилага цена от 6 EUR за вход и я увеличава на 15 EUR след приватизацията си през август 2010 г. Следователно при изчисляване на сумата, която следва да бъде възстановена, трябва да бъде взет под внимание само периодът до август 2010 г.
(148)
Предвид всички изложени по-горе аргументи Комисията следва да нареди на Гърция да възстанови несъвместимата държавна помощ, предоставена неправомерно на получателите. Комисията отбелязва, че Гърция трябва да прекрати всички останали данъчни облекчения, предоставени съгласно оценяваната мярка, считано от датата на приемане на настоящото решение.
(149)
Що се отнася до бъдещето, Гърция отбеляза, че проучва евентуално изменение в ценовата политика на казината, което ще има за цел да премахне дискриминацията между тях. Според Гърция оценяваната мярка ще бъде премахната с новия закон. При все това Гърция нито е уведомила Комисията за постигането на какъвто и да е напредък в тази насока, нито за осъществяването на някаква действителна промяна. Комисията счита, че приемането на такъв нов закон е изключително важно за разрешаването на проблемите с дискриминацията между казината в Гърция и насърчава Гърция незабавно да предприеме необходимите стъпки.
VI. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(150)
В контекста на съображенията, изложени по-горе, както и на съответната съдебна практика и характерните особености на случая, Комисията счита, че оспорваната мярка, представляваща данъчна дискриминация в полза на определени казина, която гръцките органи са привели в действие чрез едновременното прилагане на няколко разпоредби, с които:
-
се определя еднакъв налог от 80 % върху цената на входните билети, и
-
се определят различни регулирани цени за публичните и за частните казината, а именно 6 EUR за публичните казината и 15 EUR за частните,
представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Комисията счита също така, че оспорваната мярка се прилага в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС и следователно представлява неправомерна помощ.
(151)
Комисията отбелязва, че съгласно член 14 от процедурния регламент всяка неправомерна помощ може да бъде възстановена от получателя и ще нареди на Гърция да възстанови неправомерната помощ, получена от всяко едно от казината получатели. Комисията отбелязва, че давностният срок от десет години, предвиден в член 15 от процедурния регламент, не позволява възстановяване на помощ, предоставена преди 21 октомври 1999 г. Гърция следва да прекрати всички останали данъчни облекчения, предоставени съгласно мярката, която е предмет на настоящото решение, считано от датата на приемане на настоящото решение,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, представляваща данъчна дискриминация в полза на определени казина, която Гърция е привела в действие чрез едновременното прилагане на няколко частично задължителни разпоредби, с които:
-
се определя еднакъв налог от 80 % върху цената на входните билети,
-
се определят различни регулирани цени за публичните и за частните казина съответно от 6 EUR и от 15 EUR,
е била приведена неправомерно в действие в разрез с член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз и е несъвместима с вътрешния пазар, тъй като е предоставила на казината получатели „Regency Casino Mont Parnès“, „Regency Casino Thessaloniki“ и „Corfu“ (като се приема, че казино „Rhodes“ е престанало да бъде получател през април 1999 г.) неправомерно конкурентно предимство.
Член 2
1. Гърция възстановява от казината получатели несъвместимата помощ, посочена в член 1, която е била предоставяна от 21 октомври 1999 г. насам.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват лихви от датата, на която са били предоставени на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с индексация съгласно глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (85).
4. Гърция прекратява цялата останала данъчна дискриминация, породена от помощта, посочена в член 1, считано от датата на приемане на настоящото решение.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 1, е незабавно и ефективно.
2. Гърция гарантира прилагането на настоящото решение в срок от четири месеца от датата на уведомяване за него.
Член 4
1. В срок от два месеца от уведомяването за настоящото решение Гърция предоставя следната информация на Комисията:
а)
списък с получателите, които са получили помощ по схемата, описана в член 1, и общия размер на получената от всеки един от тях помощ по силата на оспорваната мярка, изчислен съгласно насоките, съдържащи се в настоящото решение;
б)
общата сума (главница и лихви), която следва да бъде възстановена от всеки получател;
в)
подробно описание на вече предприетите и на планираните мерки за изпълнение на настоящото решение;
г)
документи, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Гърция информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 1. При поискване от страна на Комисията Гърция предоставя незабавно информация за вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Гърция предоставя и подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Република Гърция.
Съставено в Брюксел на 24 май 2011 година.
COMMISSION DECISION
of 24 May 2011
on State aid to certain Greek casinos C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09) implemented by the Hellenic Republic
(notified under document C(2011) 3504)
(Only the Greek text is authentic)
(Text with EEA relevance)
(2011/716/EU)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular the first subparagraph of the Article 108(2) thereof,
Having regard to the Agreement on the European Economic Area, and in particular to the Article 62(1)(a) thereof,
Having called upon interested parties to submit their comments pursuant to the provisions cited above (1) and having regard to their comments,
Whereas:
I. PROCEDURE
(1)
On 8 July 2009 the Consortium Loutraki SA - Club Hotel Loutraki SA (2) (the ‘complainant’ or ‘Loutraki’) lodged with the European Commission (the ‘Commission’) a complaint concerning Greek legislation on a system of levies on admissions to casinos, alleging that such system provided State aid to three operators, namely Regency Casino de Mont Parnès, Corfu Casino and Casino Thessaloniki (3). By e-mail message of 7 October 2009 the complainant stated that it did not object to the disclosure of its identity. On 14 October 2009 the Commission services met representatives of the complainant. By letter of 26 October 2009 the complainant provided further elements in support of its complaint.
(2)
On 21 October 2009 the Commission communicated the complaint to Greece and invited Greece to clarify the issues it brought forward. By letter dated 17 November 2009 Greece requested further time to respond, which was granted by the Commission by e-mail message of 18 November 2009. On 27 November 2009 Greece replied to the Commission.
(3)
On 15 December 2009 the Commission forwarded the reply of Greece to the complainant. The complainant replied on 29 December 2009 with observations on the reply of Greece.
(4)
On 25 February, 4 and 23 March and 13 April 2010, the Commission requested further information from Greece, to which Greece replied on 10 March, 1 and 21 April 2010.
(5)
By decision of 6 July 2010 (hereinafter the ‘Opening Decision’), the Commission informed Greece that it initiated the formal investigation procedure set forth in Article 108(2) of the Treaty on the Functioning of the European Union in regard of the measure implemented by Greece, specifically the charging of lower tax on admissions in certain casinos. The Opening Decision was published in the Official Journal of the European Union (4), inviting interested parties to submit their comments.
(6)
By letter of 9 August 2010 Greece requested an extension of the deadline to respond, which was granted by the Commission by letter of 18 August 2010. By letter of 6 October 2010 the Commission received comments from Greece on the Opening Decision. On 12 October 2010 the Greek authorities submitted additional information regarding the contested measure.
(7)
Following the opening of the procedure, the Commission received observations from two interested parties: the representatives of the beneficiary casino of Mont Parnès, reacted to the opening by letter of 4 August 2010; the representatives of the private Loutraki casino reacted to the opening by letters of 8 and 25 October 2010.
(8)
By letter of 29 October 2010, the Commission forwarded the abovementioned observations to the Greek authorities, in order to give them with the opportunity to react. By letter of 6 December 2010 the Greek authorities presented their comments to third parties’ observations, in order to clarify, inter alia, certain aspects of the application of the subject-scheme and the interpretation of the Greek legislation relevant to the analysis of the case.
II. THE MEASURE CONCERNED
II.1. The measure
(9)
The measure under assessment is the fiscal discrimination that the Greek authorities have put into place in favour of certain casinos through the implementation of several simultaneous partially mandatory legal provisions (5) concerning:
-
the fixing of a uniform 80 % levy on the price of admission tickets, and
-
the setting of two unequal regulated prices of admission tickets at EUR 6 and EUR 15 respectively for publicly and privately owned casinos,
thereby placing the latter at a competitive disadvantage.
(10)
The measure under assessment concerns public casinos and one private casino (Thessaloniki), which was exceptionally allowed to benefit from the treatment of public casinos, as further described herein below.
II.2. The beneficiaries
(11)
The beneficiaries of the measure under analysis are the following Greek casinos: Mont Parnès (6), Thessaloniki (7), Corfu (8) and Rhodes (9).
(12)
At the time of the Opening Decision, the lower regulated price of admission tickets of EUR 6 only applied to three Greek casinos: Mont Parnès Casino (casino privatised by 49 %, whereas 51 % of shares are still held by the State), Thessaloniki Casino (private casino, but assimilated to public casinos) and Corfu Casino (public casino). The Commission notes that the Rhodes Casino and the Corfu Casino ceased benefiting from the measure in April 1999 (10) and August 2010 (11) respectively, since they stopped charging the lower price for admission tickets at that respective moment in time when they were fully privatised.
II.3. The relevant national provisions
(13)
Before the opening of the market in 1994, only three casinos operated in Greece, namely the casinos of Mont Parnès, Corfu, and Rhodes. At that time, these casinos were public undertakings and operated as State-owned service-clubs of the Greek Tourism Office (EOT) (12). The price of admission tickets in these casinos was set by way of decisions of the General Secretary of the EOT (13), as follows:
-
Mont Parnès - in 1991 EOT set the price of admission tickets at 2 000 drachmas (approximately EUR 6 (14));
-
Corfu - in 1992 EOT set the price of admission tickets at 1 500 drachmas and it 1997 it adjusted it to 2 000 drachmas;
-
Rhodes - in 1992 EOT set the price of admission tickets at 1 500 drachmas.
(14)
The market was opened in 1994, when 6 newly created private casinos joined the existing State owned casinos based on the Law 2206/1994 (15). The Law of 1994 provided for the granting of a total of 14 licenses aimed at the existing 3 State owned casinos of Rhodes, Mont Parnès and Corfu, and 11 newly created private casinos (16). However only 6 of the 11 new private casinos were licensed and began operating, namely the casinos in Chalcidice, Loutraki, Thessaloniki, Achaia (Rio), Xanthi (Thrace) and Syros (during 1995-96), and the remaining 5 licenses were abolished.
(15)
Law 2206/1994 (Article 2(10)) provided that the price of admission tickets to the casinos in certain areas would be set by Ministerial Decision, and that the same Decision would determine the percentage of the price that would represent revenue to the Greek State. Indeed on 16.11.1995 a Ministerial Decision (17) of the Minister for Finance established that, from 15 December 1995 all operators of casinos under Law 2206/1994 (18) must charge a price for admission tickets of 5 000 drachmas (19) (approximately EUR 15 (20)). According to this Ministerial Decision, these casino enterprises are further subject to a legal obligation to pay 80 % of the face value of each ticket as public levy to the State, while the remaining 20 %, including the appropriate VAT, constitute revenue for the casino (21). The Ministerial Decision provides that casinos may grant free entrance (22). Nevertheless in all cases, all casinos are under the obligation to pay the respective 80 % of the regulated price to the State, regardless of what they actually charge consumers (23). According to the Ministerial Decision, the payments of ‘public fees’ are performed by each casino on a monthly basis (24). The Ministerial Decision also provides for specified discounts for tickets valid for 15 or 30 days (25).
(16)
All the new private casinos created (since 1995) under the Law 2206/1994 implemented the Ministerial Decision of 1995 and applied- in principle, as described in the previous paragraph - the EUR 15 price for admission tickets, with the only exception of the Thessaloniki Casino (as further described below).
(17)
However, the State owned casinos of Mont Parnès, Corfu and Rhodes continued to operate as service clubs of EOT (26) and did not implemented the acts of 1994-95 until the later granting of the licence provided by the Law 2206/1994.
(18)
According to the various observations and descriptions of the national provisions presented by the Greek authorities, the Commission understands that the system worked in practice as follows:
(19)
The Greek authorities explained that the operation of casinos in Greece is governed, generally, by Law 2206/1994. The special provisions applicable to the public casinos which existed prior to this Law are considered exceptions from the application of the general provisions of the Law 2206/1994 (and the implementing Ministerial Decision of 1995), pending the privatisation of these public casinos and the issuance of the licenses envisaged in the Law.
(20)
Consequently, the Ministerial Decision of 1995 was not deemed to apply to the public casinos until the date they were licensed under Law 2206/1994 - either as concerns the standard admission price of EUR 15, or as concerns the requirement to remit to the State 80 % of that price. The public casinos began paying the relevant 80 % only upon the later granting of the license under the Law 2206/1994 (as described below - paragraphs 23 and following). However, since for the public casinos the price of admission tickets exceptionally remained at the level of EUR 6, as the already in force decisions of the EOT (setting the prices at EUR 6) were considered special derogatory provisions (pre-existing lex specialis) which were unaffected by the general provisions of the Law 2206/1994 and the Ministerial Decision of 1995, they only paid 80 % of EUR 6. The EOT decisions were only deemed inapplicable when the casinos were no longer fully owned by the State, after their respective privatisation. It is only further to that that the casinos then passed to the standard price of admission tickets of EUR 15 and the obligation to pay 80 % of EUR 15 as levy to the State.
(21)
An exception to what appears that it should have been the rule is the partial privatisation of the Mont Parnès casino, confirmed by the Law 3139/2003 (which also provided for the later foreseen privatisation of Corfu) that explicitly stipulated that the price of admission tickets in Mont Parnès casino would remain at EUR 6.
(22)
In 2000 EOT was succeeded in the operation of the casinos of Mont Parnès and Corfu by the Hellenic Tourism Company (ETA), fully owned by the Greek State, and from the end of 2000 and until their licensing under Law 2206/1994 in 2003, ETA started (27), voluntarily in the beginning and later by virtue of Article 24 of Law 2919/2001, to adapt gradually to the obligations set for casinos by Law 2206/1994, in order to prepare both these formerly State owned casino clubs to be fully licensed as casinos and be privatised. During this transition period ETA, inter alia, remitted to the State 80 % of the EUR 6 price of admission tickets in Mont Parnès and Corfu.
(23)
In particular, in 2003 the State owned casino of Mont Parnès was converted into a limited company and 49 % of its capital disposed to the private sector (28). The license for the Casino Mont Parnès provided for in Law 2206/1994 was finally granted in 2003 under Law 3139/2003 (Article 1(1)). The same law kept the admission price in Mont Parnès at EUR 6 (Article 1(1)(vii)).
(24)
In the case of Corfu casino, the license provided for in Law 2206/1994 was initially granted to ETA in 2003 under Law 3139/2003 (Article 1(3)) in order for ETA to contribute it upon its later privatisation. The same provision stated that the admission price to the casino of Corfu would be set by a new ministerial decision, implying in other words that the Ministerial Decision of 1995 was not applicable. According to the Commission’s information, no new ministerial decision has been issued and the casino of Corfu continued to charge EUR 6 until its privatisation in August 2010 (29), when it started applying the EUR 15 price of admission tickets.
(25)
In the case of Rhodes casino, the license under Law 2206/1994 was issued in 1996 by virtue of ministerial decision Τ/633/29.5.1996. However the casino continued to apply the reduced price of admission tickets until 1999, passing to EUR 15 only after the privatisation which took place in April 1999 (as until its privatisation it operated under the control of EOT - and thus applied the EOT decision of 1992 (30) which set the price of admission tickets to the Rhodes Casinos at 1 500 drachmas).
(26)
The privately owned Thessaloniki casino was incorporated and licensed in 1995 under Law 2206/1994 (31). Until the present date, it has been applying the reduced EUR 6 price of admission tickets applied by the State-owned casinos (in Mont Parnès and Corfu) by virtue of the Law 2687/1953 (32) providing that enterprises constituted with foreign investment enjoy treatment at least as favourable as the one applicable to other similar enterprises in the country (33). Even later on, when the issue was further raised, the management of the Casino (i.e. Hyatt Regency) asked the price of admission tickets in Thessaloniki casino to be set at the same level as that of the Casino Mont Parnès, i.e. at EUR 6. This request was accepted, following an opinion from the Greek Legal Council of State (Opinion 631/1997/EC). The requirement to remit to the State 80 % of the face value of admission tickets was applicable to the casino of Thessaloniki since the issuance of its license in 1995 (34).
III. GROUNDS FOR INITIATING THE PROCEDURE
(27)
The Commission initiated the formal investigation procedure laid down in Article 108(2) of the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU) expressing significant doubts about the discriminatory fiscal treatment in favour of several specifically identified casinos in Greece that benefit from a more advantageous taxation than the one to which the rest of the casinos in the country are subject.
(28)
The Commission considered that the contested measure departed from the general Greek legal provisions establishing the normal level of levies on admissions in casinos and therefore improved the competitive position of the beneficiaries.
(29)
The Commission observed that the contested measure appeared to constitute a loss of State resources for the Greek State, and it provided an advantage to the lower priced casinos. In response to the argument by the Greek authorities that the direct beneficiary of a lower price of admission tickets is the customer, the Commission observed that subsidies to consumers can constitute State aid to enterprises when the subsidy is conditional on the use of a particular good or service from a particular undertaking (35).
(30)
The Commission also observed that the level of taxation did not appear to be set according to the circumstances of each individual casino (36), and it provisionally concluded that the measure is selective (37).
(31)
The Commission found the contested measure was liable to distort competition between casinos in Greece, as well as in the market of European business acquisition. The Commission noted that it fully respects the right of Member States to regulate gambling on their territory subject to EU law, but cannot accept that these arguments deprive the measure at issue of any effect of distortion of competition or on trade between Member States. The operators in the sector are often international hotel groups, whose decision to invest could be affected by the measure, and in fact casinos may act as an attraction to tourists to visit Greece. The Commission therefore concluded that the measure is capable of distorting competition and affecting trade between Member States (38).
(32)
The Commission reached the preliminary conclusion that the measure constitutes unlawful aid, since it had been implemented by the Greek authorities without the prior approval of the Commission, and therefore subject to the application of Article 15 of the Procedural Regulation as regards recovery (39).
(33)
The Commission did not identify any grounds for considering the contested measure compatible with the internal market since it was considered to represent undue operating aid to the beneficiary casinos (40).
(34)
The Commission finally observed that if its doubts that the measure contains incompatible State aid are confirmed, then pursuant to Article 14(1) of the Procedural Regulation it would be obliged to order its recovery by Greece from the beneficiaries, unless this would be contrary to a general principle of law (41).
IV. COMMENTS FROM THE GREEK AUTHORITIES AND THE INTERESTED THIRD PARTIES
(35)
During the formal investigation procedure, the Commission received comments from Greece, from the representative of the company ‘Elliniko Kazino Parnithas A.E.’ (‘Mont Parnès’), and from the representatives of the private Loutraki casino (‘Loutraki’).
IV.1. Comments from Greece and from Mont Parnès
(36)
As the comments received from the representative of the beneficiary casino of Mont Parnès are essentially identical with the comments received from the Greek authorities, their summary has been presented together under this Section.
IV.1.1. On the presence of aid
(37)
Both the Greek authorities and Mont Parnès contest the existence of State aid. They both argue on the grounds that the State does not forgo any revenue (or that if it does, then the casinos do not gain any advantage).
(38)
The Greek authorities argue that the price differentiation is only a price regulation issue, since the tax raised is a uniform proportion of the respective value of the price of admission tickets issued.
(39)
According to the Greek authorities, the objective of the setting of a price of admission tickets and the payment to the State is not to raise revenue for the State but to discourage persons of low income from gambling. The fact that the practice of admission tickets also results in public revenues does not alter its nature as a control measure. Thus, the imposition of a price of admission tickets on casino customers entering the gaming area of casinos is regarded by the Greek authorities as constituting an onerous administrative control measure, which however lacks the character of a tax and cannot be regarded as a tax burden according to Judgement No 4027/1998 of the Council of State (the supreme administrative court of Greece) (42).
(40)
As for the differences between the prices of different casinos, Greece argues that the economic and social circumstances of the various casinos are different and not comparable. The Greek authorities contend that the distinction between charges is justified on public policy grounds, including that ‘the conditions applying to each casino, justify and are fully in line with the practice of setting a different ticket price for casinos located near large urban centres … and for casinos in the countryside … which is mainly inhabited by rural populations who - in their majority - have lower incomes and educational levels and are more in need of being discouraged from playing games of chance than the inhabitants of urban areas’.
(41)
On the observation of the complainant (Loutraki) that the price of admission tickets for the casino of Corfu changed from EUR 6 to EUR 15 when it was privatised in 2010, which rather contradicts the public policy arguments, the Greek authorities respond that the remote geographical location of the island of Corfu makes it uncompetitive compared to all other Greek casinos (therefore it does not distort competition). The authorities further argue that it is imperative to make the price of admission tickets dissuasive for the sake of protecting the inhabitants of Corfu, because the change in the operating conditions of the casino following privatisation will inevitably lead to a dramatic increase in its operating hours, its activities in general and its attractiveness.
(42)
The Greek authorities and Mont Parnès contend that should there be an advantage to lower priced casinos (because they attract more customers) then by the same token there is no loss of State resources. Furthermore, it is not certain that with a higher ticket price these alleged beneficiaries would generate more revenue for the State, and the alleged loss of revenues is therefore hypothetical. The Greek authorities and Mont Parnès also point out that the benefit of the lower price of admission tickets is received by the customer, and that the proportion of the price kept by the casino is a higher amount in the casinos with a EUR 15 admission, which is therefore a benefit to them.
(43)
The Greek authorities and Mont Parnès also maintain that there is no effect on competition/trade on the basis that each casino serves a local market. They dispute the possibility of competition with other forms of gambling cited in the Opening Decision, noting that Internet gambling is currently illegal in Greece.
(44)
The authorities and Mont Parnès also contend that even if the view were taken that the reduced price of admission tickets of EUR 6 might have influenced or may influence the decision of a foreign company to invest in a casino business in Greece, the foreign company could always avail itself of Law 2687/1953, as did the company Hyatt Regency Hotels and Tourism (Thessaloniki) S.A. in the case of the Thessaloniki casino.
(45)
As regards the allegations of complainant that the beneficiaries are able to grant admission gratuitously, while the 80 % contribution still has to be paid and which therefore illustrates most clearly the aid character of the measure, the Greek authorities claim that the practice is ‘exceptional’, as casinos allegedly make use of this exception to offer free admission (as a courtesy) mainly to VIPs or famous customers and as this practice is contrary to tax law (Law 2238/1994), since the expenditure from paying 80 % of the ticket price to the State from own resources is not recognised as productive expenditure and cannot be deducted from the company’s revenues (which would expose the company applying this practice to substantial tax burdens).
(46)
The authorities and Mont Parnès further draw the attention of the Commission to other differences between casinos in terms of various fiscal/regulatory measures. Thus, these differences which allegedly favour Loutraki (the complainant) would counter-balance the advantages that the beneficiaries enjoy due to the lower price of admission tickets. The main measure invoked is that each casino pays a proportion of annual gross profits to the State but under the law the proportion is lower for Loutraki than for others. On this point however, the Commission firstly observes that these other measures invoked by the Greek authorities and Mont Parnès, in case of existence, might constitute a separate aid measure in favour of Loutraki, if all conditions provided by the applicable EU State aid law are met. In any event these measures are distinct from the measure under assessment and therefore they are not covered by the present Decision.
(47)
Finally, Greece has indicated that it is examining a potential change of the pricing policy of casinos, in order to eliminate discriminations between casinos. However, it has not yet informed the Commission of the implementation of any such change.
(48)
The Greek authorities and Mont Parnès did not submit any observations concerning the compatibility and the legality of the aid.
IV.1.2. On the quantification and recovery of the aid
(49)
The Greek Authorities and Mont Parnès contend by way of subsidiary argument that even if it were found that the measure under assessment is unlawful and incompatible State aid, any recovery of that aid would run counter to:
-
The principle of reasonable confidence of the subject of administration: the issue of the price of admission tickets to the casinos, and particularly the extent to which this price of admission tickets is a financial burden on the casinos, was brought before the Council of State approximately 15 years ago (43). The Council of State ruled, under national law, that the price of admission tickets did not have a fiscal nature, which indirectly shows that it was not a financial burden on the casinos. Therefore, the beneficiary casinos could reasonably base their conduct on the assumption that there could be no question of State aid arising from differentiation in these prices, which are not considered a financial burden under national law.
-
The principle that a right should not be exercised abusively: the Greek authorities and Mont Parnès contend that because Loutraki only lodged a complaint with the Commission 15 years after the adoption of the measure in dispute (in 1995), it is an abusive exercise of its right to have recourse to the Commission to seek the defence of its interests (and rights) arising from the provisions on State aid in the TFEU.
(50)
On the calculation of the amount to be recovered, the Greek authorities and Mont Parnès contest the calculation proposed by Loutraki (difference in tax levied per customer between the higher priced and lower priced casinos, multiplied by the number of customers entering the beneficiary casinos). Such calculation would be flawed and arbitrary as it is not certain that with a higher ticket price the alleged beneficiary casinos of Mont Parnès, Thessaloniki and Corfu (44) would have the same amount of clientele.
IV.2. Comments from Loutraki
(51)
Loutraki argues that the measures provided by national legal provisions constitute a fiscal discrimination in favour of certain casinos insofar as the requirement to remit to the State the uniform 80 % levy on admission in casinos applies to a different tax basis - the two different admission prices set by the State. As the admission price for the beneficiary casinos is significantly inferior to that of the other casinos (EUR 6 instead of EUR 15), this constitutes a loss of revenues for the State and thus amounts to State aid, in light of the distortion of competition it creates.
(52)
Loutraki further argues that the measure is not objectively justified, as the imposition of a lower price of admission tickets in the beneficiary casinos is actually contrary to the social objective and the justification and characteristics of the setting of a price of admission tickets to casinos as described by the Judgement No 4027/1998 of the Greek Council of State. Loutraki contends that it cannot be reasonably argued that administrative control and social protection could be achieved by different prices of admission tickets - in casino Mont Parnès, only ca. 20 km from Athens city centre, by a ticket of EUR 6 while in casino Loutraki, ca. 85 km from Athens city centre, by a ticket of EUR 15, or respectively, in casino Thessaloniki, only ca. 8 km from Thessaloniki city centre (also at EUR 6), as opposed to casino Chalcidice, ca. 120 km from Thessaloniki city centre (at EUR 15).
(53)
Loutraki observes that, although Greece had previously argued that the reduced price of admission tickets of EUR 6 is justified in consideration of special circumstances applicable to each beneficiary casino, mainly related to the geographical situation of each casino (which determines certain economic, social, demographic and other specificities), nevertheless, in August 2010, the Corfu Casino passed to EUR 15 upon its privatisation, without any explanation as to why the abovementioned special circumstances no longer applied.
(54)
On the quantification of the amount to be recovered, Loutraki maintains that this amount is the difference in tax levied per customer multiplied by the number of customers entering the beneficiary casinos.
(55)
As concerns the separate measures invoked by Greece and Mont Parnès, which would allegedly favour Loutraki (mainly that Loutraki would pay a lower proportion of annual gross profits to the State as compared to other casinos), Loutraki sustains that in practice it has paid the same amount as its competitors under a separate agreement with the authorities.
V. ASSESSMENT OF THE MEASURE
(56)
The measure under assessment is the fiscal discrimination that the Greek authorities have put into place in favour of certain casinos through the implementation of simultaneous legal provisions (45) concerning both the fixing of a uniform 80 % levy on the price of admission tickets in casinos, and the setting of two unequal regulated prices of admission tickets at EUR 6 and EUR 15 respectively for publicly and privately owned casinos, thereby placing the latter at a competitive disadvantage (46).
V.1. Presence of State aid within the meaning of Article 107(1) of the TFEU
(57)
In order to ascertain whether a measure constitutes a State aid caught by the provisions of the TFEU, the Commission has to assess whether it fulfils the conditions of its Article 107(1). This Article states that ‘Save as otherwise provided in the Treaties, any aid granted by Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, in so far as it affects trade between Member States, be incompatible with the internal market’.
(58)
The Commission will assess hereunder whether the contested measure fulfils the four cumulative conditions to constitute a State aid within the meaning of Article 107(1) of the TFEU.
V.1.1. Presence of advantage
(59)
In order to constitute State aid, a measure must confer on beneficiaries an advantage which relieves them of charges that are normally borne from their budgets.
(60)
Regarding this, the Greek authorities argued, firstly, that, as the level of the contribution that all casinos operating in Greece must pay to the State is uniform (i.e. 80 % of the value of each admission ticket), whereas the element of difference in treatment comes from the pricing policy set in 1994-95 by legal provisions (setting the level of the price of admission tickets at EUR 15 for casinos to be licensed under the provisions of Law 2206/1994), such measure may not be covered by State aid rules.
(61)
The Greek authorities also contended that the admission charge constitutes only a measure of administrative control, without having a fiscal character since, as, according to the Decision of the Greek Council of State 4025/1998 (the supreme administrative court), the setting of a price of admission tickets in casinos has a social character and does not constitute a tax measure.
(62)
It should however be noted first that the setting of prices by the Law 2206/1994 may not be easily qualified as a typical pricing policy, since all casinos appear to be free to charge consumers a lower price of admission tickets, or even grant free admission, though in all cases they remain subject to the obligation to pay to the State 80 % of the respective value of the admission tickets issued, regardless of what was actually charged to the consumers.
(63)
Anyway, in applying the EU rules on State aid, it is irrelevant whether the measure under assessment is of a pricing or tax nature, since Article 107 of the TFEU applies to aid measures ‘in any form whatsoever’ that provide an advantage. The fact that its primary aim was not to generate fiscal revenues is not in itself sufficient to allow such a measure to escape the qualification of State aid.
(64)
Even admitting that the setting of a price of admission tickets in casinos may have a social objective, the question of whether it constitutes an advantage amounting to State aid must be assessed in terms of effects, at the level of individual companies with a view to determining whether some companies contribute less to public revenues. The fact that the exemption from the application of the general price of admission tickets of EUR 15 was granted individually to specific casinos, and in particular the fact that the levy of 80 % is to be paid to the State on the basis of the lower price which those casinos must - in principle (see above) ask, shows that an advantage is granted to those casinos.
(65)
The Commission recognises the right of Member States to define under national law the qualification of a measure as being of a tax nature or otherwise. The Commission’s assessment is not in any way directed at interpreting national law. However, the measure has the effect of enabling a regular continuous payment to the State of 80 % of the correspondent price of all the admission tickets issued by each casino. Additionally, the Commission observes that according to national law (in particular the Law 2206/1994 and the Ministerial Decision of 1995), the respective amounts are deposited with the competent income tax office (47). In consideration of the above, and without it affecting in any way the qualification of the measure under national law, the Commission observes that the measure under assessment has effects similar to those of a fiscal measure. Therefore, for the sole purposes of this Decision and insofar as its assessment under EU State aid law is concerned, the Commission shall refer to the measure as a ‘fiscal measure’ or a ‘tax’ in the current Decision.
(66)
The measure under assessment, namely the fiscal discrimination produced by the joint effect of a uniform admission tax applied to unequal regulated prices of admission tickets, is placing the casinos owned by the State in Greece at an advantage over those privately owned. The joint effect of the two State actions makes that, while the privately owned casinos must pay to the State an admission tax of EUR 12 (80 % × 15) per person, the casinos owned by the State only pay EUR 4,8 (80 % × 6) (48).
(67)
By this measure the Greek State relieves the public casinos from a burden that otherwise they should bear if a non-discriminatory and competitive-neutral taxation were enforced. This non-discriminatory and competitive neutral taxation was, in principle, established in Greece by Law 2206/1994 on the creation, organisation, functioning and control of casinos which set at EUR 15 the price of admission tickets and at 80 % of that level the admission tax burden due to the State. However, by not enforcing this non-discriminatory and competitive neutral taxation in respect of the public casinos (and the assimilated private casino of Thessaloniki) and instead allowing them to pay only EUR 4,8 as admission tax, the Greek State has favoured these undertakings. These casinos have effectively paid a lower fiscal burden per person out of their respective total income. The Commission notes that this total income includes not only their admissions revenue (revenues made solely from the price of admission tickets), but also that from their other sources of income, such as gambling, accommodation, bar and restaurant services, shows etc. (total revenues).
(68)
It is settled case-law that the concept of aid includes not only positive benefits, but also measures which, in various forms, mitigate the charges normally included in the budget of an undertaking and which, therefore, without being subsidies in the strict sense of the word, are similar in nature and have the same effect (49). The advantage may be provided through a reduction in the undertaking’s tax burden in various ways, including a reduction in the tax base.
(69)
In this case, the casinos Corfu, Mont Parnès and Thessaloniki (as well as Rhodes casino, until 1999 (50)), benefit from an advantage similar to a reduction in the tax base, since, as previously explained, ad hoc provisions specific to these casinos set the tax which they must pay per admission at a lower level compared to that imposed on other casinos.
(70)
The Greek authorities observed that the direct beneficiary of a lower tax burden is the customer. However, even if it could be argued that the customer is also a beneficiary of a reduced tax burden per admission, since he pays a total lower price, this fact does not preclude the measure from providing an advantage to the relevant undertakings, in this case the beneficiary casinos, since they have to pay a lower amount of fiscal charges per customer received.
(71)
In fact, as shown in fiscal cases, derogations from taxes nominally paid by the consumer but collected by the supplier may potentially constitute State aid, as may other incentives to consumers to purchase particular products and services (51).
(72)
In line with past practice (52), the Commission believes that reductions in taxes on consumers can constitute State aid to undertakings when the reduction is conditional on the use of a particular good or service from a particular undertaking. The argument that the direct beneficiary is the customer is not therefore an obstacle to a finding of State aid.
(73)
Furthermore, given the customary commercial practice followed by casinos in Greece to waive the price of the admission tickets while paying to the State the admission tax (80 % of the face value of the admission tickets), the advantageous effect of the fiscal discrimination in favour of the public casinos is further reinforced, since the cost of the admission is notably higher for the private casinos with a higher admission tax of EUR 12 than for the public ones that only have to finance EUR 4,8 out of total revenue of their business.
(74)
The Greek authorities claimed that the practice of the beneficiary casinos of granting free admission on certain week days is exceptional. It remains the case that it is specifically provided for in the national law (Ministerial Decree of 1995). The Commission has evidence that, contrary to the argument made by Greece that such a practice is reserved for VIPs or famous customers, according to publicly available information (for example, leaflets offering free access distributed in newspapers and on the Internet), free admission is granted to any and all customers, on certain days a week, every week, as a customary practice (e.g. Thessaloniki Casino, advertises on its Internet page that it grants continuous free admission from Sunday to Thursday (53)). The practice of free admission does not appear to be exceptional among the beneficiary casinos.
(75)
As concerns the argument made by Greece that this practice is contrary to national tax law, the Commission reminds that the permission to grant free entrance is expressly provided for in the national law concerning casinos, and it manifestly is applied by the beneficiary casinos.
(76)
As to the argument that the expenditure from paying 80 % of the ticket price to the State from own resources is not recognised as productive expenditure and cannot be deducted from the company’s revenues under Greek tax law, thus exposing the company applying this practice to substantial tax burdens, the Commission observes that this argument actually favours the arguments made by the complainant, as to the fact that because of the significant tax burden resulting from the payment of the tax out of own revenues, a private casino cannot in practice afford to grant free admission, and thus reinforces the argument that this constitutes an advantage to the lower priced casinos.
(77)
Greece also contended that because casinos keep 20 % of the unequal admission price, the advantage is for casinos with a higher price that cash in a net revenue of EUR 3, compared to the EUR 1,2 for the public casinos. This contention is however in fact misleading, since it ignores two key facts to understand in full the true anti-competitive effects of the measure. On the one hand, the setting by regulation of the prices of tickets, including the admission tax, at a lower level for certain casinos, makes them more attractive for customers, thus (i) deviating demand from the pattern that would prevail if casinos would compete only on their own merits based on the individual scope and quality of the services offered and (ii) all other things equal, increasing artificially their level of admissions. On the other hand, as previously explained, the revenues from admissions are only a limited proportion of the total revenues that a customer attracted by a casino generates for the undertaking and out of which the casinos have to pay the admission tax.
(78)
Finally, it is to be noted that the existence of advantage in the fiscal discrimination is even recognised by the relevant national provisions themselves. As described by the Greek authorities, the subjection of the casino of Thessaloniki to the regime of lower priced admission tickets and (lower) tax is made on the basis of a Law of 1953 which grants to undertakings established with foreign capital the most favourable treatment granted to national undertakings. It can be observed that although the Greek authorities maintain that the said regime is not advantageous, this Law is nevertheless applied by the Greek authorities to the Thessaloniki casino on grounds that it is the most favourable treatment to national undertakings, by contrast with the more onerous one applied to other private casinos.
(79)
As concerns the subsidiary remark made by the Greek authorities and Mont Parnès regarding other differences between casinos in terms of various fiscal/regulatory measures, differences which allegedly favour Loutraki (the complainant) and would thus counter-balance the advantages that the beneficiaries enjoy due to the lower price of admission tickets (54), the Commission observes that the ‘offsetting’ of one measure (differences in general taxation) against another (differences in prices for admission tickets and their specific taxation) cannot be accepted as an argument that the measure under assessment does not constitute aid. In any case, as already mentioned, these aspects are separate and are not subject to the present Decision (see also paragraph 46 herein above).
(80)
In regard of all the above considerations, the Commission concludes that the measure under assessment, namely the fiscal discrimination produced by the joint effect of a uniform admission tax applied to unequal regulated prices, provides an advantage to the lowered priced casinos.
V.1.2. Presence of State resources and imputability to the State
(81)
The advantage referred to above is imputable to the State and is financed by State resources.
(82)
As previously explained, the fiscal discrimination is the result of a series of administrative acts, decrees and regulations adopted by the Greek State, among which in particular: the Law 2206/1994; the Ministerial Decision of 1995; the Law 3139/30.4.2003, the Law 2687/1953; the decisions of the General Secretary of EOT (managing the public casinos) issued in accordance with Law 1624/1951 and Decree 4109/1960: EOT decision 535633/21.11.1991, setting the price of admission tickets to the Mont Parnès Casino at 2 000 drachmas; EOT decision 508049/24.3.1992 setting the price of admission tickets to the Corfu and Rhodes Casinos at 1 500 drachmas (later adjusted for the Corfu Casino to 2 000 drachmas by decision 532691/24.11.1997); the licenses granted to each casino under national law and confirming the respective price of admission tickets and the obligation to pay 80 % thereof as applicable to each casino.
(83)
Furthermore the fiscal discrimination under assessment is financed by State resources. If the State forgoes revenues which it would otherwise have to collect from an undertaking in normal circumstances, the relevant measure is financed by State resources.
(84)
In fiscal terms the fiscal advantage in this case results from the artificial reduction for the public casinos of the tax base on which the 80 % admission tax rate sits, from the general EUR 15 to the EUR 6 face value of the admission ticket in the public casinos.
(85)
In line with the Court’s case-law (55), this discriminatory reduction in tax base leads to a loss of tax revenue for the State, which is equivalent to consumption of State resources in the meaning of Article 107(1) of the TFEU. Thus, in general terms, in the case under assessment the Greek State forgoes fiscal revenue from the public casinos in the amount of EUR 7,20 per admission, which corresponds to the difference between the tax of EUR 12 per admission remitted to the State by the private casinos and the tax of EUR 4,80 per admission remitted to the State by the public casinos. However, some adjustments may be taken into account when evaluating the advantage received by each beneficiary casino (as further described in Section V.4 ‘Quantification and recovery’ herein below - more particularly, it would appear that until 2000 Mont Parnès and Corfu have not paid at all any admission tax to the State, therefore the advantage in that case is at the level of the tax of EUR 12 per admission remitted to the State by the private casinos).
(86)
Greece argued that, as the casinos with a lower price may thereby attract more customers, there is no certainty that the State forgoes revenue. Greece maintains that therefore the measure would not constitute State aid.
(87)
As already mentioned in the Opening Decision, the Commission does not accept this argument. In line with its previous practice (56), the Commission considers that the fact that a tax reduction in respect of certain tax payers can generate as a result an increase in the overall level of revenues collected under the relevant tax does not necessarily mean that the measure is not financed from State resources.
(88)
In fact the contention by the Greek authorities is erroneous in that the benchmark against which the Greek authorities test the effects of the fiscal discrimination on the State budget is biased by the advantage built in the measure. The Greek authorities introduce in their reasoning the dynamic effect of a reduction in price that might increase the demand and eventually the tax collected, since the latter is proportionate to the number of admissions. This comparison is however inaccurate, considering that it is the inequality itself created by the advantage, namely the fact that there is a lower price and the corresponding lower tax burden per admission, which makes the demand increase.
(89)
Anyway the Greek authorities have not provided any proof that the overall tax revenue of the admission tax on casinos is maximised with that pattern of unequal prices. In fact if the Commission were to follow the reasoning that a lowering of the admission price to EUR 6 produces an increase in tax collection, the tax revenue maximisation would take place at a level where all admission tickets are priced at EUR 6 for all casinos both private and public, contradicting the Greek contention that this point is reached with the fiscal discrimination resulting from the unequal prices.
(90)
Accordingly, the contested advantage is financed through State resources.
V.1.3. Selectivity
(91)
According to Article 107(1) of the TFEU, in order to constitute State aid, the measure must be specific or selective in that it favours ‘certain undertakings or the production of certain goods’.
(92)
According to the case-law of the Court of Justice (57), ‘as regards the assessment of the condition of selectivity, which is a constituent factor in the concept of State aid, it is clear from settled case-law that Article 87(1) EC [now Article 107(1) of the TFEU] requires assessment of whether, under a particular statutory scheme, a State measure is such as to “favour certain undertakings or the production of certain goods” in comparison with other undertakings which are in a legal and factual situation that is comparable in the light of the objective pursued by the system in question’ (58). The Court has also held on numerous occasions that Article 107(1) of the TFEU does not distinguish between the causes or the objectives of State aid, but defines them in relation to their effects (59). According to the Commission’s practice and the EU case-law concerning fiscal cases, the selective advantage involved may derive from an exception to the tax provisions of a legislative, regulatory or administrative nature or from a discretionary practice on the part of the tax authorities. However, the selective nature of a measure may be justified by ‘the nature or general scheme of the system’ (60), in which case the measure may be considered not to constitute State aid.
(93)
Firstly, the Commission observes that in the case under review the general tax system is constituted by the regime applicable (in principle) to all casinos, as established by the Law 2206/1994 and the implementing Ministerial Decision of 1995 (as also confirmed by the Greek authorities - see paragraph 19 herein above).
(94)
Secondly, the Commission notes that the measure at issue constitutes a departure from the application of the general tax system. As confirmed by the Greek authorities, the special provisions applicable to the public casinos (and the assimilated private casino of Thessaloniki) are considered exceptions from the application of the general provisions of the Law 2206/1994 and the implementing Ministerial Decision of 1995 (see also paragraph 19 and the following herein above).
(95)
The Commission observes that the requirement to remit 80 % of the price of admission tickets did not apply to the casinos of Mont Parnès and Corfu until 2003. As noted above, as concerns the casinos of Thessaloniki and Rhodes, this requirement became applicable upon issuance of their license under the Law 2206/1994, namely since 1995 in the case of Thessaloniki, and since 1996 in the case of Rhodes. As concerns the price of admission tickets, it has remained at EUR 6 in the case of Mont Parnès and Thessaloniki until present, for Corfu until its privatisation in August 2010, and for Rhodes until its privatisation in 1999. However, both the requirement to remit 80 % and the price of admission tickets of EUR 15 applied to other casinos as of 1995 and have been in practice applied as such.
(96)
In consideration of all the above, the Commission considers that the measure is selective.
(97)
Thirdly, the Commission observes, however, that the selective nature of a measure may be justified by ‘the nature or general scheme of the system’, that is to say, whether the exceptions to the system or differentiations within that system derive directly from the basic or guiding principles of the tax system in the Member State concerned (third step of the selectivity analysis). If so, the Commission considers that, under the settled case-law of the Court (61) the measures introducing a differentiation between undertakings when that differentiation arises from the nature and overall structure of the system of charges of which they form part do not constitute State aid. This justification based on the nature or overall structure of the tax system reflects the consistency of a specific tax measure with the internal logic of the tax system in general. However, the Commission’s practice and the Court’s case-law have adopted a very restrictive approach for these justifications. Only reasons inherent in the tax system can be invoked.
(98)
The Greek authorities stated that the individual circumstances of each casino are different, and that the prices of admission tickets are set in function of those circumstances, taking account of the objective of setting such a price which is to discourage persons of low income from gambling.
(99)
The Commission cannot accept these arguments. The argument that the level of the price is set according to and justified by the circumstances of each individual casino, taking account of the objective of discouraging persons of low income from gambling, cannot be reconciled with the fact that the casinos of Mont Parnès and Thessaloniki, which apply the price of EUR 6, are both close to major centres of population in Greece. Nor can it be reconciled with the explicit possibility to admit customers without payment provided that 80 % of the price is nonetheless remitted to the State.
(100)
Furthermore, the Commission also observes that it is not apparent why this lower price is necessary as concerns these casinos specifically and not in the case of other casinos, nor have the Greek authorities explained the economic calculation for setting the lower price of admission tickets at the specific level of EUR 6 and not another intermediary level, and if individual circumstances are concerned, which according to Greece mainly consist in the geographical situation of each casino, why all the beneficiary casinos are (in principle, see above) obliged to charge the same price of admission tickets and not a ‘personalised’ one, adapted to their individual situation. As an example, should the lower price of admission tickets be justified by the specificities of the individual geographical situation of each of the casinos, than such reasoning in any case would not apply to the casino of Thessaloniki who seems to enjoy this treatment not in consideration of its geographical situation, but in consideration of a national provision granting to undertakings established with foreign capital the most advantageous treatment applicable to national undertakings. Thus, the geographical situation of the casino of Thessaloniki does not appear to have been taken into consideration at any time in setting the price of its admission tickets. As a further example, in August 2010, the Corfu Casino passed to EUR 15 upon its privatisation. However, the Greek authorities have not satisfactorily explained why at that time the abovementioned special circumstances no longer applied and thus why the lower price of admission tickets was no longer necessary in consideration thereof.
(101)
In light of all the above, the Commission concludes that the selective character of the measure in review is not justified by the nature of the general system. Therefore, the contested measure is considered to include a discriminating element, in the form of a reduction in the tax base resulting in a fiscal advantage benefiting to individually determined casinos, discrimination which is not justified by the logic of the Greek general relevant tax system.
(102)
Accordingly, the Commission therefore concludes that the criterion of selectivity in the sense of Article 107(1) of the TFEU is met in the present case.
V.1.4. Distortion of competition and effect on trade
(103)
In order to constitute State aid the measure must affect competition and trade between Member States. This criterion supposes that the beneficiary of the measure exercises an economic activity, regardless of the beneficiary’s legal status or means of financing.
(104)
According to the Court’s case-law (62), ‘for the purpose of categorising a national measure as prohibited State aid, it is necessary, not to establish that the aid has a real effect on trade between Member States and that competition is actually being distorted, but only to examine whether that aid is liable to affect such trade and distort competition. In particular, when aid granted by a Member State strengthens the position of an undertaking compared with other undertakings competing in intra-Community trade, the latter must be regarded as affected by that aid. […] In addition, it not necessary that the beneficiary undertaking itself be involved in intra-Community trade. Aid granted by a Member State to an undertaking may help to maintain or increase domestic activity, with the result that undertakings established in other Member States have less chance of penetrating the market of the Member State concerned.’ Moreover, under settled case-law of the Court (63), for a measure to distort competition and affect trade between Member States it is sufficient that the recipient of the aid competes with other undertakings on markets open to competition in the internal market (64). The Commission considers that the conditions set out in the case-law are fulfilled for the following reasons.
(105)
The contested measure alleviates the taxes that the beneficiaries have to pay with respect to the rest of casinos in Greece, thereby strengthening their comparative financial position and increasing the profitability of their investments as opposed to a situation where their profitability would be exclusively based on their own merits.
(106)
As above mentioned, under settled case-law, the criterion of trade being affected is met if the recipient firm carries on an economic activity involving trade between Member States. The mere fact that the aid strengthens the firm’s position compared with that of other firms which are competitors in intra-European trade is enough to allow the conclusion to be drawn that intra-European trade is affected. Neither the fact that aid is relatively small in amount, nor the fact that the recipient is moderate in size or its share of the European market very small, nor indeed the fact that the recipient does not carry out exports or exports virtually all its production outside the European market do anything to alter this conclusion (65).
(107)
Greece argued that the situation of the casinos and the distances between them mean that each serves a local market and therefore that the measure cannot distort competition or affect trade between Member States. However, pursuant to case-law (66), there is no threshold in order to determine the actual or potential effect on competition and on trade between Member States, and therefore, this condition for applying Article 107(1) of the TFEU may be completed independently of the local or regional provision of the services concerned or the importance of the field of activity concerned.
(108)
Greece also argued that the gambling market is not harmonised between Member States, who are therefore free to regulate it at national level. Greece invoked the jurisprudence of the Court which allows restrictions to the single market for gambling services in the name of protection of consumers from fraud and criminality (67).
(109)
The Commission fully respects the right of Member States to set the objectives of their policy in the area of gambling provided that any restrictions on the freedom to provide services are suitable for achieving the objectives pursued, do not go beyond what is necessary in order to achieve those objectives and are applied in a non-discriminatory manner. However the Commission cannot accept that these arguments deprive the measure at issue of any effect of distortion of competition or on trade between Member States.
(110)
The operators in the sector are often international hotel groups (68) that compete which each other, whose decision whether to invest or divest in casinos or other hotel facilities are affected by the measure, since it impacts the comparative profitability of these groups and their investments. Casinos are often sited in tourist destinations, which would indicate that the presence of a casino may act as an attraction to tourists to visit Greece. Indeed casinos fell under the responsibility of the Ministry of Tourism in Greece. In addition, the Commission notes that there is a certain cross-border mobility of customers; moreover, casino services are themselves operated in a cross-border environment - for instance, casinos operate such services on cruise ships linking Greece to Italy and other destinations. More widely, some persons wishing to gamble may be able to choose between gambling in a casino and doing so on line. On line gambling is an international business and gamblers in Greece may be able to access such services provided by operators in other Member States. The case referred to by Greece (see paragraph 108) in fact concerned Internet gambling. The Greek authorities disputed the possibility of competition with other forms of gambling cited in the Opening Decision, noting that Internet gambling is currently illegal in Greece. However, and despite the current legal situation in Greece, the Greek authorities have recognised themselves that Internet gambling has in fact grown ‘to uncontrollable proportions’ (69). In this context reference should also be made to the judgement of the Court of Justice in Case C-65/05 Commission v Greece (70) in which the Court held that Law 3037/2002 which aimed at banning Internet gambling in Greece amounted to an unjustified barrier to the freedom of establishment and the freedom to provide services.
(111)
Furthermore, the overall economic crisis affects consumer habits and disposable income for entertainment purposes such as using casino services. In this particular context a differentiation in prices of admission tickets has an even more significant distortive impact on the choices made by consumers and thus is liable even more so to distort competition on the casino market.
(112)
As concerns the argument proposed by the authorities and Mont Parnès that even if the view were taken that the reduced price of admission tickets of EUR 6 might have influenced or may influence the decision of a foreign company to invest in a casino business in Greece, the foreign company could always avail itself of Law 2687/1953, the Commission observes that the application of the Law of 1953 is not automatic and would in fact allow the further granting of the more advantageous treatment granted to the beneficiary casinos (i.e. the lower price of admission tickets of EUR 6) to other undertakings. This measure would thus be liable to further propagate the fiscal discrimination under assessment. Furthermore, the Commission notes that although the Law 2687/1953 could have been invoked by other casinos, if they had brought in capital from abroad and had submitted the application in good time, its application is subject to certain specific arbitrary rules that make it a selective measure. In fact, the only one other example of potential application of this Law that has been brought to the attention of the Commission - namely concerning the casino on Syros, who submitted an application under this law - was refused because the application was submitted after the importing of the foreign capital (and not ahead of this).
(113)
The Commission notes, further, that when the casino of Mont Parnès was privatised, the possibility of a licence for a second casino with the same region was specifically provided for in the sale. Clearly the likelihood of investment in such an operation would depend on the conditions of competition with the existing operator. Since it can not be ruled out that casinos are competing with similar companies in another Member State, this requirement pursuant to Article 107(1) of the TFEU must be regarded as fulfilled.
(114)
Therefore the Commission concludes that the contested measure is liable to distort competition and affect trade between Member States by potentially improving the operating conditions of the beneficiaries being directly engaged in economic activities, which are liable to pay this tax on admissions in casinos in Greece.
V.1.5. Conclusion
(115)
Given all the above considerations, the Commission concludes that the criteria for the existence of aid within the meaning of Article 107 of the TFEU are met and that the measure constitutes State aid in favour of the casinos with a lower price of admission tickets. These casinos are Mont Parnès, Corfu, Thessaloniki and Rhodes. In the case of Rhodes, the Commission understands that the casino is no longer a beneficiary (as it stopped practicing the lower price of admission tickets upon its privatisation in April 1999). The Commission considers that neither the Greek authorities nor Mont Parnès have advanced any argumentation which would be sufficiently articulated to alter this conclusion.
V.2. Compatibility of the aid
(116)
As stated in the Opening Decision, the Commission considers that the measure in question does not qualify for any of the derogations laid down in Article 106 or 107 of the TFEU.
(117)
Greece has so far argued that there is no State aid involved and has not offered any arguments as to why any aid would be compatible.
(118)
The Commission recognises, as noted above, the right of Member States to regulate gambling on their territory subject to EU law, and that such regulation in order to control and discourage gambling is a legitimate objective of public policy. However the Commission does not believe that this brings the aid, even if this is its objective, within the remit of Article 106(2) of the TFEU. In any event, as noted above, the argument that the measure has the objective of discouraging gambling cannot be reconciled with the fact that the casinos which apply the price of EUR 6 include those closest to the major centres of population in Greece. Nor can it be reconciled with the explicit possibility to admit customers without payment provided that 80 % of the price is nonetheless remitted to the State.
(119)
The derogations in Article 107(2) of the TFEU, concerning aid of a social character granted to individual consumers, aid to make good the damage caused by natural disasters or exceptional occurrences and aid granted to certain areas of the Federal Republic of Germany, do not apply in this case.
(120)
Nor does the derogation provided for in Article 107(3)(a) apply, which authorises aid to promote the economic development of areas where the standard of living is abnormally low or where there is serious underemployment because the measure is not conditional on realising any type of activity in specific regions (71).
(121)
In the same way, the contested measure cannot be regarded as promoting the execution of a project of common European interest or remedying a serious disturbance in the economy of Greece, as provided for in Article 107(3)(b). Nor does it have as its object the promotion of culture and heritage conservation as provided for in Article 107(3)(d).
(122)
Finally, the contested measure shall be examined in the light of Article 107(3)(c), which provides for the authorisation of aid to facilitate the development of certain economic activities or of certain economic areas, where such an aid does not adversely affect trading conditions to an extent that is contrary to the common interest. In this respect, however, it is noted that the contested measure does not fall under any of the applications of this subparagraph which the Commission has promulgated, or under any of the frameworks or guidelines, which define the conditions to consider certain types of aid compatible with the internal market.
(123)
The contested measure constitutes operating aid that artificially reinforces the competitive position of certain undertakings over other similar undertakings and is not conditional upon the realisation by the beneficiaries of any specific action aiming at the achievement of policy objectives of common interest.
(124)
In particular, the Commission notes that the advantage granted under the contested measure is not related to investment, job creation or specific projects. It simply relieves the undertakings concerned of charges normally borne by similar undertakings and must therefore be considered as operating aid. As a general rule, operating aid does not fall within the scope of Article 107(3)(c) since it distorts competition in the sectors in which it is granted and is at the same time incapable, by its very nature, of achieving any of the objectives laid down in that provision (72). Although exceptionally such aid may be granted in regions eligible under the derogation in Article 107(3)(a) of the TFEU and although certain regions of Greece are so eligible, the Commission has severe doubts whether the conditions for compatibility of such operating aid are met in the current case. In line with the standard practice of the Commission, such aid cannot not be considered compatible with the internal market, as it does neither facilitate the development of any activities or economic areas nor it is limited in time, digressive or proportionate to what is necessary to remedy to a specific economic handicap of the areas concerned.
(125)
In light of the above, it must be concluded that the measure under review is incompatible with the internal market.
V.3. Legality of the aid
(126)
As stated in the Opening Decision, in view of the fact that the first acts producing the fiscal discrimination between casinos date from 1994 and 1995, the Commission has considered whether the measure in its entirety represents existing aid in the sense of Article 108(1) of the TFEU.
(127)
The fiscal discrimination was introduced in 1995 illegally- that is, from the perspective of EU State aid law - by the choice made by the Greek authorities to allow in favour of certain casinos derogations from the general rule deriving from the Law 2206/1994 and the Ministerial Decision of 1995. In particular, the Greek authorities allowed the public casinos of Mont Parnès, Corfu and Rhodes to continue to apply a lower price of admission tickets of EUR 6 instead of the standard price of EUR 15, and furthermore, also specifically granted this more advantageous treatment to the casino of Thessaloniki in 1995, based on the Law of 1953 (concerning foreign capital). Meanwhile, this standard level of EUR 15 was imposed and effectively respected by the 5 other private casinos which were established and licensed (under the Law 2206/1994) since 1995. Furthermore, by virtue of the Law 3139/2003 the lower price of EUR 6 for admission tickets was specifically maintained for the casinos of Mont Parnès and Corfu, with the effect of illegally prolonging and confirming the fiscal discrimination. As concerns the casino of Thessaloniki, it is noted that it benefits from the fiscal discrimination by assimilation with the casinos of Mont Parnès and Corfu as confirmed in the Presidential decree 290/1995, based on the Law of 1953, as described herein above. The regime applicable to Thessaloniki is intimately linked to the regime applicable to Mont Parnès and Corfu. As described by the Greek authorities (73), when the issue of the price of admission tickets was raised after 1995, the management of the Thessaloniki casino asked that it be set at the same level as that of the Casino Mont Parnès, i.e. at EUR 6, and this request was accepted, following an opinion from the Legal Council of State (Opinion 631/1997/EC). Therefore it can be assumed that, had the treatment of Mont Parnès and Corfu changed in 2003 and had the two casinos passed to EUR 15 at that time, then the treatment of casino Thessaloniki would also have changed. However, this was not the case, and the fiscal discrimination was maintained by virtue of national provisions.
(128)
None of the measures described above, benefiting the beneficiary casinos, were ever notified to nor approved by the Commission, certainly not under the EU State aid rules.
(129)
The Commission recalls that pursuant to Article 15 of the Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules of application of Article 93 of the EC Treaty (74), the powers of the Commission to recover aid shall be subject to a limitation period of 10 years. The limitation period shall begin on the day on which the unlawful aid is awarded to the beneficiary either as individual aid or as aid under an aid scheme. Any action taken by the Commission or by a Member State, acting at the request of the Commission, with regard to the unlawful aid shall interrupt the limitation period. Each interruption shall start time running afresh. The limitation period shall be suspended for as long as the decision of the Commission is the subject of proceedings pending before the Court of Justice. Any aid with regard to which the limitation period has expired, shall be deemed to be existing aid. However, pursuant to Article 1(c) of the same regulation, alterations to existing aid constitute new aid.
(130)
The Commission observes that according to the case-law of the EU Courts ‘the limitation period provided for in Article 15 of the Regulation on State aid procedure, which does not in any way express a general principle whereby new aid is transformed into existing aid but merely precludes recovery of aid established more then 10 years before the Commission first intervened’ (75).
(131)
In the current case, the Commission did not take action, nor did Greece act at the request of the Commission, before 2009. The Commission took such an action on 21 October 2009 when it communicated the complaint to Greece and requested information in this regard.
(132)
Therefore, any aid awarded under this measure as of 21 October 1999 (10 years before the day on which the Commission forwarded the complaint to the Greek State and requested information) is new and unlawful aid, which has been put into effect without prior notification or decision of the Commission, subject to the application of Article 15 of the Procedural Regulation as regards recovery (as further described herein below).
V.4. Quantification and recovery
(133)
The contested measure was implemented without having been notified in advance to the Commission in accordance with Article 108(3) of the TFEU. Therefore, the measure constitutes unlawful aid.
(134)
Where unlawfully granted State aid is found to be incompatible with the internal market, the consequence of such a finding is that the aid should be recovered from the recipients, unless this would be contrary to a general principle of law, pursuant to Article 14 of Regulation (EC) No 659/1999. Through recovery of the aid, the competitive position that existed before it was granted is restored as far as this is possible. No arguments raised by the Greek authorities or by Mont Parnès justified a general departure from this basic principle.
(135)
The Commission observes that Article 14(1) of Regulation (EC) No 659/1999 provides that ‘the Commission shall not require recovery of the aid if this would be contrary to a general principle of community law’. The case-law of the Court of Justice and the Commission’s own decision-making practice have, amongst others, established that where, as a result of the Commission’s actions, legitimate expectations exist on the part of the beneficiary of a measure that the aid has been granted in accordance with EU law, then an order to recover the aid would infringe a general principle of EU law (76).
(136)
In its judgement in Forum 187 (77), the Court stated that ‘the right to rely on the principle of the protection of legitimate expectations extends to any person in a situation where a Community authority has caused him to entertain expectations which are justified. However, a person may not plead infringement of the principle unless he has been given precise assurances by the administration. Similarly, if a prudent and alert economic operator could have foreseen the adoption of a Community measure likely to affect his interests, he cannot plead that principle if the measure is adopted’.
(137)
In this respect, as concerns arguments made by the Greek Authorities and Mont Parnès alleging that any recovery of that aid would run counter to the principle of reasonable confidence of the subject of administration, in this case, based on a ruling of the Greek Council of State under national law, the Commission observes that this is a national act taken by a national authority and not an EU authority in the sense of the above cited case-law. Furthermore this act was based solely on national law and did not in any way discuss any State aid issue or qualification. In consideration of the above, the Commission cannot waive recovery based on these arguments.
(138)
As concerns the arguments made by Greece and Mont Parnès regarding the delayed action undertaken by Loutraki in lodging a complaint with the Commission, in connection with a principle that a right should not be exercised abusively, the Commission observes that delayed action by a complainant cannot in any case preclude from recovering unlawful aid, otherwise as deriving from the 10 years limitation period set forth pursuant to Article 15 of the Procedural Regulation.
(139)
Therefore the Commission cannot follow the arguments proposed by the Greek authorities and Mont Parnès in order to exceptionally waive recovery.
(140)
As described in the present Decision, the Commission observes that it was first through the national acts of 1994 and 1995 that both the requirement to remit 80 % of the value of admissions and the standard price of EUR 15 for the admission tickets for all casinos were set. However, both the requirement to remit 80 % and the standard level of the price of EUR 15 did not apply to the beneficiary casinos although they did apply to other casinos as of 1995 and have been in practice applied as such (all private casinos were licensed during 1995-96 and began implementing the measure, with the only exception of Thessaloniki casino). Thus, considering that de facto the fiscal discrimination resulting from the differentiation in prices of admission tickets and the related 80 % payments to the State started as of 1995, the period of implementation of the aid can be considered to begin in 1995.
(141)
In line with the conclusion under Section V.3 herein above (Legality of the aid), the Commission therefore considers that the limitation period of 10 years, provided for in Article 15 of the Procedural Regulation (EC) No 659/1999, applies to any aid awarded before 21 October 1999.
(142)
In the calculation of the amount to be recovered account must be taken that as described in the present Decision (see also paragraph 85 herein above), the Greek State forgoes fiscal revenue from the public casinos in the amount of EUR 7,20 per admission, which corresponds to the difference between the tax of EUR 12 per admission remitted to the State by the private casinos and the tax of EUR 4,80 per admission remitted to the State by the public casinos.
(143)
However, certain aspects relating to the individual situation of each casino may be taken into account for the purposes of calculating the amount of the recovery from each casino, as described below:
-
As described in this Decision, the requirement under the 1995 Ministerial Decision to remit to the State 80 % of the price of admission tickets was applicable to the casinos of Corfu and Mont Parnès as of the date they were licensed under Law 2206/1994, i.e. in 2003, following Law 3139/2003. However, from the end of 2000 and until their licensing in 2003, ETA started, on a voluntary basis, to remit to the State 80 % of the price of admission tickets (at the level of EUR 6) (78). From this information given by the Greek authorities, and subject to further observations that the Greek authorities may wish to make (confirming or infirming the above) it can be assumed that until 2000 no payment of the admission tax was made, not even of the reduced tax (of 80 % of EUR 6). Therefore during that period (21 October 1999-end of 2000) the amount of the recovery should be calculated using the level of EUR 12 (i.e. the full tax paid by the other private casinos, while the public casinos did not pay any tax at all) and multiplying this by the number of tickets issued during that period.
-
The Thessaloniki casino was licensed in 1995 under Law 2206/1994 (79). The requirement to remit to the State 80 % of the price of admission tickets was applicable to the casino of Thessaloniki since the issuance of its license in 1995. Until the present date, it has been applying the reduced EUR 6 price of admission tickets applied by the casinos in Mont Parnès and Corfu. Therefore the amount of the recovery for this casino should be calculated by multiplying the number of tickets issued (since 21 October 1999) by EUR 7,20.
-
Rhodes Casino was licensed under the Law 2206/1994 in 1996. At that time it began applying the EUR 6 price of admission tickets, however, it passed at EUR 15 upon its privatisation in April 1999. Further to observations submitted during the formal investigation procedure, the Commission understands that the casino of Rhodes ceased to be a beneficiary on its privatisation in April 1999, and therefore the recovery from this casino is covered by the limitation period pursuant to Article 15 of the Procedural Regulation.
(144)
As concerns the calculation of the amount of aid to be recovered, the Commission is not in possession of sufficient data in order to provide an accurate estimation of the amounts to be recovered from each beneficiary casino. However, no provision of EU law requires the Commission, when ordering the recovery of aid declared incompatible with the internal market, to fix the exact amount of the aid to be recovered. It is sufficient for the Commission’s decision to include information enabling the Member State concerned and the relevant recipient undertaking to work out themselves, without overmuch difficulty, that amount. The Commission is therefore able legitimately to confine itself to declaring that there is an obligation to repay the aid in question and leave it to the national authorities to calculate the exact amounts to be repaid on the basis of the guidance given by the Commission in its decision.
(145)
Based on the information submitted by the Member State, the Commission provides herein below the necessary guidance for the recovery.
(146)
The Table below presents a general overview of the number of tickets issued by each casino each year (however, as indicated in the Table, the information presented is not complete), and a preliminary estimate of the amounts to be recovered from each casino, subject to further observations that Greece may wish to submit following its calculations as concerns recovery.
Estimated number of tickets issued by each casino
YEAR
CASINO
Mont Parnès
Corfu
Thessaloniki
Rhodes
1999
(22.10.1999 - 31.12.1999)
Missing information
[…] (80)
[…]
[…] (81)
2000
Missing information
[…]
[…]
[…]
2001
Missing information
[…]
[…]
[…]
2002
Missing information
[…]
[…]
[…]
2003
Missing information until 1 May 2003
As of 1 May 2003:
[…]
[…]
[…]
[…]
2004
[…]
[…]
[…]
[…]
2005
[…]
[…]
[…]
[…]
2006
[…]
[…]
[…]
[…]
2007
[…]
[…]
[…]
[…]
2008
[…]
[…]
[…]
[…]
2009 (until 22.10.2009):
[…]
[…]
[…]
[…]
Total until 22.10.2009
[…]
[…]
[…]
[…]
Tickets issued after 22.10.2009
Missing information
Missing information
Missing information
Missing information
Preliminary estimate of the amount to be recovered per casino
(million EUR in rounded numbers)
Mont Parnès
Corfu
Thessaloniki
Rhodes
Algorithm and calculation
For 22.10.1999-2000 (82):
number of tickets
(x1) × 12 = A1
For 22.10.1999-2000:
number of tickets
([…] tickets) × 12 = A2 ([…] EUR)
For the period 22.10.1999-22.10.2009:
number of tickets
([…] tickets) × 7,20 = AB3 ([…] EUR)
N/A
For 2000-22.10.2009:
number of tickets
(y1) × 7,20 = B1
For 2000-22.10.2009:
number of tickets
([…] tickets) × 7,20 = B2 ([…] EUR)
For 22.10.2009-present:
number of tickets
(z1) × 7,20 = C1
For 22.10.2009-present:
number of tickets
(z2) × 7,20 = C2
For 22.10.2009-30.8.2010 (83):
number of tickets
(z3) × 7,20 = C3
Total amount of recovery
A1 + B1 + C1 =
To be calculated
A2 + B2 + C2
To be calculated
AB3 + C3
To be calculated
N/A
Total amount to be recovered
To be calculated
(147)
The Commission further observes that Article 108(3) of the TFEU has suspensory effect. However, the Commission has not received information on whether the contested measure was suspended further to the Opening Decision. Consequently, it must be assumed that the measure has continuously been implemented by the Greek authorities until present (84). Any aid granted until the adoption of the present Decision should be recovered by Greece from the respective beneficiaries. In this regard, as concerns the Corfu casino, the Commission notes that it has stopped applying the EUR 6 price of admission ticket and passed to EUR 15 as of its privatisation of August 2010, therefore in the calculation of the amount of the recovery only the period until August 2010 should be taken into account.
(148)
In consideration of all the above arguments, the Commission therefore orders recovery by Greece of the incompatible State aid illegally granted to the beneficiaries. The Commission recalls that Greece must cancel all outstanding fiscal advantage provided under the measure under assessment with effect from the date of adoption of this Decision.
(149)
In this regard, the Commission notes that as concerns the future, Greece has indicated that it is examining a potential change of the pricing policy of casinos, in order to eliminate discriminations between casinos. The Commission notes that according to Greece, this new legislation will put an end to the measure under assessment. However, Greece has not informed the Commission of the follow up and possible implementation of such change. The Commission believes that the adoption of such new legislation is critical to the resolution of issues of discrimination between casinos in Greece and encourages Greece to take the necessary steps without delay.
VI. CONCLUSION
(150)
The Commission considers that, in the light of the abovementioned considerations, of the relevant case-law and of the specificities of the case, the contested measure, consisting of the fiscal discrimination that the Greek authorities have put into place in favour of certain casinos through the implementation of several simultaneous legal provisions concerning:
-
the fixing of a uniform 80 % levy on the price of admission tickets, and
-
the setting of two unequal regulated prices of admission tickets at EUR 6 and EUR 15 respectively for publicly and privately owned casinos,
constitutes State aid within the meaning of Article 107(1) of the TFEU. The Commission also finds that the contested measure having been implemented in breach of Article 108(3) of the TFEU constitutes an unlawful aid.
(151)
The Commission observes that pursuant to Article 14 of Regulation (EC) No 659/1999, all unlawful aid may be recovered from the recipient and orders recovery by the Hellenic Republic of the unlawful aid from each of the beneficiary casinos. The Commission notes that the limitation period of 10 years, provided for in Article 15 of the abovementioned Procedural Regulation applies to any aid awarded before 21 October 1999. The Hellenic Republic shall cancel all outstanding fiscal advantage provided under the measure subject to the present Decision, with effect from the date of adoption of this Decision.
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
The State aid implemented by the Hellenic Republic and consisting of the fiscal discrimination put into place in favour of certain casinos through the implementation of several simultaneous, partially mandatory, legal provisions concerning
-
the fixing of a uniform 80 % levy on the price of admission tickets, and
-
the setting of two unequal regulated prices of admission tickets at EUR 6 and EUR 15 respectively for publicly and privately owned casinos,
has been unlawfully put into effect by the Hellenic Republic in breach of Article 108(3) of the Treaty on the Functioning of the European Union and is incompatible with the internal market since it has placed the following beneficiary casinos: Regency Casino Mont Parnès, Regency Casino Thessaloniki and Corfu Casino (on the understanding that Rhodes Casino has stopped being a beneficiary in April 1999) at an undue competitive advantage.
Article 2
1. The Hellenic Republic shall recover from the beneficiary casinos the incompatible aid referred to in Article 1 which was granted since 21 October 1999.
2. The sums to be recovered shall bear interest from the date on which they were put at the disposal of the beneficiary until their actual recovery.
3. The interest shall be calculated on a compound basis in accordance with Chapter V of Commission Regulation (EC) No 794/2004 (85).
4. The Hellenic Republic shall cancel all outstanding fiscal discrimination provided under the aid referred to in Article 1 with effect from the date of adoption of this Decision.
Article 3
1. Recovery of the aid referred to in Article 1 shall be immediate and effective.
2. The Hellenic Republic shall ensure that this Decision is implemented within 4 months following the date of notification of this Decision.
Article 4
1. Within 2 months following notification of this Decision, the Hellenic Republic shall submit the following information to the Commission:
(a)
the list of beneficiaries that have received aid under the scheme referred to in Article 1 and the total amount of aid received by each of them under the contested measure, calculated in accordance with the guidance contained in this Decision;
(b)
the total amount (principal and recovery interests) to be recovered from each beneficiary;
(c)
a detailed description of the measures already taken and planned to comply with this Decision;
(d)
documents demonstrating that the beneficiary has been ordered to repay the aid.
2. The Hellenic Republic shall keep the Commission informed of the progress of the national measures taken to implement this Decision until recovery of the aid referred to in Article 1 has been completed. It shall immediately submit, on simple request by the Commission, information on the measures already taken and planned to comply with this Decision. It shall also provide detailed information concerning the amounts of aid and recovery interest already recovered from the beneficiary.
Article 5
This Decision is addressed to The Hellenic Republic.
Done at Brussels, 24 May 2011.