Entscheidung der Kommission
vom 15. März 2002
mit Durchführungsbestimmungen zur Richtlinie 91/492/EWG des Rates hinsichtlich der Grenzwerte und der Analysemethoden für bestimmte marine Biotoxine in lebenden Muscheln, Stachelhäutern, Manteltieren und Meeresschnecken
(Bekannt gegeben unter Aktenzeichen K(2002) 1001)
(Text von Bedeutung für den EWR)
(2002/225/EG)
DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft,
gestützt auf die Richtlinie 91/492/EWG des Rates vom 15. Juli 1991 zur Festlegung der Hygienevorschriften für die Erzeugung und Vermarktung lebender Muscheln(1), zuletzt geändert durch die Richtlinie 97/79/EG(2), insbesondere auf Kapitel V Absätze 3 und 5 des Anhangs,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1) Gemäß Kapitel V Nummer 7 des Anhangs zur Richtlinie 91/492/EWG dürfen die üblichen biologischen Analysemethoden keine positive Reaktion auf fettlösliche Algentoxine (Diarrhetic Shellfish Poisoning - DSP) in den essbaren Muschelteilen (ganze Körper oder einzeln verzehrbare Teile) ergeben.
(2) Es ist wissenschaftlich erwiesen, dass bestimmte marine Biotoxine wie Toxine der DSP-Gruppe (Diarrhetic Shellfish Poisoning) - Okadainsäure (OA) und Dinophysistoxine (DTX) - ebenso wie Yessotoxine (YTX), Pectenotoxine (PTX) und Azaspirosäuren (AZA) die menschliche Gesundheit ernsthaft gefährden, wenn ihr Gehalt in lebenden Muscheln, Stachelhäutern, Manteltieren und Meeresschnecken bestimmte Hoechstgrenzen überschreitet.
(3) Anhand neuerer wissenschaftlicher Studien können nun Grenzwerte und Analysemethoden für die genannten Biotoxine festgelegt werden.
(4) Zum Schutz der menschlichen Gesundheit sollten die Grenzwerte und Analysemethoden harmonisiert und von den Mitgliedstaaten angewendet werden.
(5) Neben den biologischen sollten alternative Nachweismethoden wie chemische Methoden oder In-vitro-Versuche zulässig sein, sofern erwiesen ist, dass die gewählten Methoden nicht weniger leistungsfähig sind als die biologischen und dass ihre Anwendung einen gleichwertigen Gesundheitsschutz gewährleistet.
(6) Die vorgeschlagenen Grenzwerte beruhen auf vorläufigen Daten und sollten erneut geprüft werden, sobald neue wissenschaftliche Erkenntnisse vorliegen.
(7) Die Maßnahmen dieser Entscheidung entsprechen der Stellungnahme des Ständigen Veterinärausschusses -
HAT FOLGENDE ENTSCHEIDUNG ERLASSEN:
Artikel 1
Die vorliegende Entscheidung legt die Grenzwerte und Nachweismethoden für die marinen Biotoxine der DSP-Gruppe (Diarrhetic Shellfish Poisoning) - Okadainsäure und Dinophysistoxine -, Yessotoxine, Pectenotoxine und Azaspirosäuren fest. Sie gilt für lebende Muscheln, Stachelhäuter, Manteltiere und Meeresschnecken, die zum unmittelbaren menschlichen Verzehr oder zur Weiterverarbeitung vor dem Verzehr bestimmt sind.
Artikel 2
Der Grenzwert für den Gesamtgehalt an Okadainsäure, Dinophysistoxinen und Pectenotoxinen in Tieren gemäß Artikel 1 (ganze Körper oder einzeln verzehrbare Teile) wird auf 160 μg Okadainsäure-Äquivalent je kg festgesetzt. Die Analysemethoden werden im Anhang zu dieser Entscheidung festgelegt.
Artikel 3
Der Grenzwert für den Yessotoxin-Gehalt in Tieren gemäß Artikel 1 (ganze Körper oder einzeln verzehrbare Teile) wird auf 1 mg Yessotoxin-Äquivalent je kg festgesetzt. Die Analysemethoden werden im Anhang zu dieser Entscheidung festgelegt.
Artikel 4
Der Grenzwert für den Gehalt an Azaspirosäure in Tieren gemäß Artikel 1 (ganze Körper oder einzeln verzehrbare Teile) wird auf 160 μg Azaspirosäure-Äquivalent je kg festgesetzt. Die Analysemethoden werden im Anhang zu dieser Entscheidung festgelegt.
Artikel 5
Ergeben die durchgeführten Analysen Abweichungen zwischen den verschiedenen Methoden, so gilt der Maus-Bioassay als Referenzmethode.
Artikel 6
Diese Entscheidung ist an alle Mitgliedstaaten gerichtet.
Brüssel, den 15. März 2002
32002D0225
L 075/62
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
DECIZIA COMISIEI
din 15 martie 2002
de stabilire a normelor de aplicare a Directivei 91/492/CEE a Consiliului privind limitele maxime și metodele de analiză a anumitor biotoxine marine în moluștele bivalve, echinoderme, tunicieri și gasteropode marine
[notificată cu numărul C(2002) 1001]
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2002/225/CE)
COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
având în vedere Directiva 91/492/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 de stabilire a normelor sanitar-veterinare pentru producția și introducerea pe piață a moluștelor bivalve vii (1), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 97/79/CE (2), în special alineatele (3) și (5) din capitolul V al anexei,
întrucât:
(1)
Punctul 7 din capitolul V din anexa la Directiva 91/492/CEE prevede că metodele de analiză biologică obișnuite nu trebuie să dea o reacție pozitivă în ceea ce privește prezența Diarrhetic Shellfish Poisoning (DSP) în părțile comestibile ale moluștelor (corp întreg sau orice parte consumabilă separat).
(2)
S-a demonstrat științific că anumite biotoxine marine, cum sunt cele din complexul Diarrhetic Shellfish Poisoning (DSP) [acid ocadaic (AO) și dinofizistoxine (DTX)], precum și iesotoxinele (YTX), pectenotoxinele (PTX) și azaspiracizii (AZA), reprezintă un pericol grav pentru sănătatea umană în cazul în care depășesc anumite limite în moluștele bivalve, echinoderme, tunicieri sau gasteropode marine.
(3)
În conformitate cu unele studii științifice recente, în prezent este posibil să se definească limitele maxime și metodele de analiză pentru biotoxinele menționate anterior.
(4)
Limitele maxime și metodele de analiză trebuie să fie armonizate și aplicate de către statele membre în scopul protejării sănătății umane.
(5)
Pe lângă metodele de analiză biologice, trebuie să fie acceptate alte metode de detecție, cum sunt metodele chimice și testele in vitro, în cazul în care se demonstrează că metodele alese nu sunt mai puțin eficiente decât metodele biologice și că aplicarea lor asigură un grad echivalent de protecție a sănătății publice.
(6)
Limitele maxime propuse se bazează pe date provizorii și vor trebui reevaluate atunci când vor fi disponibile noi date științifice.
(7)
Măsurile prevăzute de prezenta decizie sunt conforme cu avizul Comitetului permanent veterinar,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Prezenta decizie stabilește limitele maxime pentru biotoxinele marine din complexul Diarrhetic Shellfish Poisoning (DSP) [acid ocadaic și dinofizistoxine], iesotoxine, pectenotoxine și azaspiracizi, precum și metodele de analiză care trebuie utilizate pentru detectarea lor. Ea se aplică moluștelor bivalve, echinodermelor, tunicierilor și gasteropodelor marine destinate direct consumului uman sau unei tratări înainte de consum.
Articolul 2
Limita maximă globală pentru acidul ocadaic, dinofizistoxine și pectenotoxine în animalele menționate la articolul 1 (corp întreg sau orice parte consumabilă separat) este de 160 micrograme în echivalent acid ocadaic pe kilogram. Metodele de analiză sunt definite în anexă.
Articolul 3
Limita maximă pentru iesotoxine în animalele menționate la articolul 1 (corp întreg sau orice parte consumabilă separat) este de 1 miligram în echivalent iesotoxină pe kilogram. Metodele de analiză sunt definite în anexă.
Articolul 4
Limita maximă pentru azaspiracizi în animalele menționate la articolul 1 (corp întreg sau orice parte consumabilă separat) este de 160 micrograme în echivalent azaspiracid pe kilogram. Metodele de analiză sunt definite în anexă.
Articolul 5
În cazul în care rezultatele analizelor fac să apară discrepanțe între diferitele metode, dozarea biologică pe șoareci trebuie să fie considerată metoda de referință.
Articolul 6
Prezenta decizie se adresează statelor membre.
Adoptată la Bruxelles, 15 martie 2002.