VERORDNUNG (EG) Nr. 217/2006 DER KOMMISSION
vom 8. Februar 2006
mit Regeln für die Anwendung der Richtlinien 66/401/EWG, 66/402/EWG, 2002/54/EG, 2002/55/EG und 2002/57/EG des Rates hinsichtlich der Ermächtigung der Mitgliedstaaten, den Anforderungen in Bezug auf die Mindestkeimfähigkeit nicht entsprechendes Saatgut vorübergehend zum Verkehr zuzulassen
(Text von Bedeutung für den EWR)
DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft,
gestützt auf die Richtlinie 66/401/EWG des Rates vom 14. Juni 1966 über den Verkehr mit Futterpflanzensaatgut (1), insbesondere auf Artikel 17 Absatz 3,
gestützt auf die Richtlinie 66/402/EWG des Rates vom 14. Juni 1966 über den Verkehr mit Getreidesaatgut (2), insbesondere auf Artikel 17 Absatz 3,
gestützt auf die Richtlinie 2002/54/EG vom 13. Juni 2002 über den Verkehr mit Betarübensaatgut (3), insbesondere auf Artikel 24 Absatz 3,
gestützt auf die Richtlinie 2002/55/EG des Rates vom 13. Juni 2002 über den Verkehr mit Gemüsesaatgut (4), insbesondere auf Artikel 38 Absatz 3,
gestützt auf die Richtlinie 2002/57/EG des Rates vom 13. Juni 2002 über den Verkehr mit Saatgut von Öl- und Faserpflanzen (5), insbesondere auf Artikel 21 Absatz 3,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Gemäß den Richtlinien 66/401/EWG, 66/402/EWG, 2002/54/EG, 2002/55/EG und 2002/57/EG kann Saatgut nur in Verkehr gebracht werden, wenn die Anforderungen an die Mindestkeimfähigkeit erfüllt sind. Ist nicht genug entsprechendes Saatgut vorhanden, so hat die Kommission für einen begrenzten Zeitraum das Inverkehrbringen von vorgeschriebenen Höchstmengen von Saatgut zugelassen, das die in den genannten Richtlinien festgelegten Anforderungen an die Mindestkeimfähigkeit nicht erfüllt.
(2)
Das Verfahren für die Gewährung der entsprechenden Zulassungen ist derzeit zu langwierig.
(3)
Um das Zulassungsverfahren zu vereinfachen und zu beschleunigen und gleichzeitig zu gewährleisten, dass die Kommission und die Mitgliedstaaten über alle notwendigen Informationen zur Bewertung und Bearbeitung des Antrags verfügen, scheint ein Konsultationsverfahren zwischen der Kommission und dem Mitgliedstaat eine angemessene Lösung zu bieten.
(4)
Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Ständigen Ausschusses für das landwirtschaftliche, gartenbauliche und forstliche Saat- und Pflanzengutwesen -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Artikel 1
(1) Diese Verordnung enthält Regeln für Anträge auf Ermächtigung, den Anforderungen in Bezug auf die Mindestkeimfähigkeit nicht entsprechendes Saatgut vorübergehend zum Verkehr zuzulassen, die von Mitgliedstaaten im Rahmen folgender Artikel gestellt werden:
a)
Artikel 17 Absatz 1 der Richtlinie 66/401/EWG,
b)
Artikel 17 Absatz 1 der Richtlinie 66/402/EWG,
c)
Artikel 24 Absatz 1 der Richtlinie 2002/54/EG,
d)
Artikel 38 Absatz 1 der Richtlinie 2002/55/EG und
e)
Artikel 21 Absatz 1 der Richtlinie 2002/57/EG.
(2) Diese Verordnung gilt nicht für den Verkehr mit „Basissaatgut“ im Sinne der in Absatz 1 genannten Richtlinien.
Artikel 2
(1) Ein Mitgliedstaat, der mit Versorgungsschwierigkeiten konfrontiert ist und vorübergehend nicht den Anforderungen an die Mindestkeimfähigkeit entsprechendes Saatgut zum Verkehr zulassen möchte (nachstehend „der antragstellende Mitgliedstaat“), legt der Kommission einen Antrag vor, der die Informationen gemäß Artikel 3 enthält. Gleichzeitig werden die anderen Mitgliedstaaten vom antragstellenden Mitgliedstaat darüber in Kenntnis gesetzt. Jeder Mitgliedstaat benennt eine Kontaktstelle.
(2) Innerhalb von 15 Tagen nach der Mitteilung gemäß Absatz 1 können andere Mitgliedstaaten die Kommission und den antragstellenden Mitgliedstaat in Kenntnis setzen über:
a)
ein Angebot verfügbaren Saatguts, das zur Überbrückung der vorübergehenden Versorgungsschwierigkeiten eingesetzt werden könnte, oder
b)
Einwände gegen das Inverkehrbringen von Saatgut, das den Anforderungen der in Artikel 1 Absatz 1 genannten Richtlinien nicht entspricht.
(3) Unter den Antrag fallendes Saatgut kann bis zu der vom antragstellenden Mitgliedstaat beantragten Menge gemeinschaftsweit in Verkehr gebracht werden, ohne die Anforderungen der in Artikel 1 Absatz 1 genannten Richtlinien zu erfüllen, wenn innerhalb des unter Absatz 2 genannten Zeitraums keine Angebote oder Einwände bei dem/den antragstellenden Mitgliedstaat(en) oder der Kommission eingegangen sind, oder Angebote eingegangen sind, die der antragstellende Mitgliedstaat und der anbietende Mitgliedstaat nach Beratung als ungeeignet einstufen, sofern die Kommission den antragstellenden Mitgliedstaat nicht im selben Zeitraum darüber in Kenntnis setzt, dass sie den Antrag für ungerechtfertigt hält.
Die Kommission kommuniziert mit den von jedem Mitgliedstaat benannten Kontaktstellen und veröffentlicht auf ihrer Website die Bedingungen, unter denen das Inverkehrbringen des Saatguts erlaubt ist, einschließlich der zulässigen Menge.
(4) Können die Bedingungen gemäß Absatz 3 nicht erfüllt werden oder ist die Kommission der Auffassung, dass der Antrag nicht gerechtfertigt ist, so informiert sie die von den Mitgliedstaaten benannten Kontaktstellen.
Die Angelegenheit wird dem Ständigen Ausschuss für das landwirtschaftliche, gartenbauliche und forstliche Saat- und Pflanzengutwesen vorgelegt, und gegebenenfalls wird eine befürwortende oder ablehnende Entscheidung in Übereinstimmung mit dem Verfahren gemäß Artikel 1 Absatz 1 erlassen.
Artikel 3
Die Informationen gemäß Artikel 2 Absatz 1 umfassen Folgendes:
a)
Arten und Sorten, insbesondere die Merkmale im Hinblick auf Anbau und Verwendung;
b)
die erwartete Mindestkeimfähigkeit;
c)
die betreffenden Mengen;
d)
Unterlagen, die die Gründe für den Antrag darlegen;
e)
den geplanten Vermarktungsbereich, wobei die Regionen des antragstellenden Mitgliedstaats anzugeben sind, die von den Versorgungsschwierigkeiten mit Saatgut betroffen sind;
f)
den für die Ermächtigung beantragten Anwendungszeitraum.
Artikel 4
Unbeschadet der Kennzeichnungsvorschriften gemäß den in Artikel 1 Absatz 1 genannten Richtlinien sollte das amtliche Etikett den Vermerk tragen, dass das betreffende Saatgut weniger strengen als den in diesen Richtlinien festgelegten Anforderungen entspricht, sowie Einzelheiten über die Mindestkeimfähigkeit des Saatguts bieten.
Artikel 5
(1) Unter den in dieser Verordnung festgelegten Bedingungen ermächtigen die Mitgliedstaaten Lieferanten, gemäß Artikel 3 zugelassenes Saatgut in Verkehr zu bringen. Sie können die Lieferanten verpflichten, eine vorherige Genehmigung einzuholen, die verweigert werden kann, wenn:
a)
es berechtigte Zweifel daran gibt, ob der Lieferant in der Lage ist, die Saatgutmengen in Verkehr zu bringen, für die er eine Genehmigung beantragt hat, oder
b)
die Gesamtmenge, für die der Lieferant im Rahmen der betreffenden Ausnahmeregelung eine Genehmigung beantragt, die für die Gemeinschaft gemäß Artikel 2 zulässige Höchstmenge ausschöpfen würde.
(2) Der antragstellende Mitgliedstaat koordiniert die Arbeiten der anderen Mitgliedstaaten, um zu gewährleisten, dass die zulässige Gesamtmenge nicht überschritten wird.
(3) Zur Durchführung dieser Entscheidung leisten die Mitgliedstaaten einander Amtshilfe. Sie teilen der Kommission und den anderen Mitgliedstaaten die Kontaktstellen gemäß Artikel 2 Absatz 1 innerhalb eines Monats nach Inkrafttreten dieser Verordnung mit.
Artikel 6
Diese Verordnung tritt am siebten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Brüssel, den 8. Februar 2006
32006R0217
L 038/17
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
REGULAMENTUL (CE) NR. 217/2006 AL COMISIEI
din 8 februarie 2006
de stabilire a normelor de aplicare a Directivelor 66/401/CEE, 66/402/CEE, 2002/54/CE, 2002/55/CE și 2002/57/CE ale Consiliului în ceea ce privește autorizația acordată statelor membre de a permite comercializarea temporară a semințelor care nu îndeplinesc cerințele referitoare la facultatea germinativă minimă
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
având în vedere Directiva 66/401/CEE a Consiliului din 14 iunie 1966 privind comercializarea semințelor de plante furajere (1), în special articolul 17 alineatul (3),
având în vedere Directiva 66/402/CEE a Consiliului din 14 iunie 1966 privind comercializarea semințelor de cereale (2), în special articolul 17 alineatul (3),
având în vedere Directiva 2002/54/CE a Consiliului din 13 iunie 2002 privind comercializarea semințelor de sfeclă (3), în special articolul 24 alineatul (3),
având în vedere Directiva 2002/55/CE a Consiliului din 13 iunie 2002 privind comercializarea semințelor de legume (4), în special articolul 38 alineatul (3),
având în vedere Directiva 2002/57/CE a Consiliului din 13 iunie 2002 privind comercializarea semințelor de plante oleaginoase și pentru fibre (5), în special articolul 21 alineatul (3),
întrucât:
(1)
În temeiul Directivelor 66/401/CEE, 66/402/CEE, 2002/54/CE, 2002/55/CE și 2002/57/CE, semințele pot fi comercializate numai atunci când au fost îndeplinite cerințele referitoare la facultatea germinativă minimă sau în cazul în care Comisia a autorizat, pentru o perioadă limitată, comercializarea cantităților maxime stabilite de semințe care nu îndeplinesc cerințele prevăzute de directivele menționate în ceea ce privește facultatea germinativă minimă, în cazurile în care cantitatea de semințe disponibile care îndeplinesc cerințele menționate este insuficientă.
(2)
Procedura de eliberare a autorizațiilor este în prezent prea lentă.
(3)
Pentru a simplifica și a accelera procedura de autorizare asigurându-se în același timp punerea la dispoziția Comisiei și a statelor membre a tuturor informațiilor necesare pentru a evalua și a da curs cererii, se pare că instrumentul cel mai adecvat este reprezentat de o procedură de punere de acord între Comisie și statul membru.
(4)
Măsurile prevăzute de prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru semințe și material de înmulțire agricol, horticol și forestier,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
(1) Prezentul regulament stabilește toate normele privind cererile de autorizație depuse de statele membre pentru a permite comercializarea temporară a semințelor care nu îndeplinesc cerințele în ceea ce privește facultatea germinativă maximă în conformitate cu:
(a)
articolul 17 alineatul (1) din Directiva 66/401/CEE;
(b)
articolul 17 alineatul (1) din Directiva 66/402/CEE;
(c)
articolul 24 alineatul (1) din Directiva 2002/54/CE;
(d)
articolul 38 alineatul (1) din Directiva 2002/55/CE și
(e)
articolul 21 alineatul (1) din Directiva 2002/57/CE.
(2) Prezentul regulament nu se aplică în cazul comercializării „semințelor de bază”, astfel cum sunt acestea definite în directivele menționate la alineatul (1).
Articolul 2
(1) Orice stat membru care are dificultăți de aprovizionare și dorește să permită comercializarea temporară a semințelor care nu îndeplinesc cerințele în ceea ce privește facultatea germinativă minimă (denumit în continuare „stat membru solicitant”) prezintă Comisiei o cerere în care sunt cuprinse informațiile menționate la articolul 3. În același timp, statul membru solicitant notifică celelalte state membre cu privire la aceasta. Fiecare stat membru desemnează puncte de contact.
(2) În termen de cincisprezece zile de la comunicarea prevăzută la alineatul (1), Comisia și statul membru solicitant pot fi notificate de către celelalte state membre cu privire la:
(a)
o ofertă de semințe disponibile care să permită rezolvarea dificultăților temporare de aprovizionare sau
(b)
obiecții privind comercializarea de semințe care nu îndeplinesc cerințele directivelor menționate la articolul 1 alineatul (1).
(3) Semințele care fac obiectul cererii pot fi comercializate în întreaga Comunitate într-o cantitate egală cu aceea cerută de statul membru solicitant fără să îndeplinească cerințele directivelor menționate la articolul 1 alineatul (1), în cazul în care, în cursul perioadei prevăzute la alineatul (2), nu au fost notificate statului sau statelor membre solicitante și Comisiei nici o ofertă și nici o obiecție sau în cazul în care au fost formulate oferte, iar statul membru solicitant și statul sau statele membre ofertante pot conveni că ofertele sunt inadecvate, cu excepția cazului în care, pe parcursul aceleiași perioade, Comisia a informat statul membru solicitant despre faptul că cererea este considerată nejustificată.
Comisia informează despre condițiile în care este autorizată comercializarea, inclusiv despre cantitatea permisă, în punctele de contact desemnate de către fiecare stat membru și le publică pe site-ul web propriu.
(4) În cazul în care condițiile prevăzute la alineatul (3) nu pot fi îndeplinite sau în cazul în care Comisia consideră că cererea este nejustificată, Comisia informează cu privire la aceasta punctele de contact desemnate de către fiecare stat membru.
Problema este prezentată Comitetului permanent pentru semințe și material de înmulțire agricol, horticol și forestier și, după caz, este adoptată de îndată o decizie care aprobă sau respinge cererea, în conformitate cu procedura prevăzută de dispozițiile menționate la articolul 1 alineatul (1).
Articolul 3
Informațiile solicitate în conformitate cu articolul 2 alineatul (1) cuprind următoarele elemente:
(a)
specii și soiuri, în special caracteristici în ceea ce privește cultivarea și utilizarea;
(b)
facultatea germinativă minimă preconizată;
(c)
cantitățile în cauză;
(d)
documentele justificative care explică motivul cererii;
(e)
destinația propusă pentru comercializare, cu identificarea regiunilor din statul membru solicitant afectate de dificultăți de aprovizionare;
(f)
perioada de aplicare solicitată pentru autorizație.
Articolul 4
Fără a aduce atingere vreunei cerințe în ceea ce privește etichetarea prevăzută de directivele menționate la articolul 1 alineatul (1), eticheta oficială a semințelor arată că semințele respective aparțin unei categorii care îndeplinește cerințe mai puțin stricte decât cele prevăzute de directivele menționate și furnizează informații despre facultatea germinativă minimă a semințelor.
Articolul 5
(1) În condițiile prevăzute de prezentul regulament, statele membre permit furnizorilor să comercializeze semințele autorizate în conformitate cu articolul 3. Acestea pot cere furnizorilor să solicite în prealabil autorizația pentru acest lucru, autorizație care le poate fi refuzată în cazul în care:
(a)
dispun de dovezi suficiente pentru a se îndoi de capacitatea furnizorului de a comercializa cantitatea de semințe pentru care a solicitat o autorizație sau
(b)
cantitatea totală pentru care furnizorul solicită autorizația prin derogarea respectivă depășește cantitatea maximă autorizată pentru Comunitate în conformitate cu articolul 2.
(2) Statul membru solicitant coordonează lucrările celorlalte state membre pentru a asigura că nu este depășită cantitatea totală autorizată.
(3) Statele membre își acordă reciproc asistență din punct de vedere administrativ în aplicarea prezentului regulament. Comisiei și celorlalte state membre le sunt notificate de către acestea punctele de contact prevăzute la articolul 2 alineatul (1), în termen de cel mult o lună de la data intrării în vigoare a prezentului regulament.
Articolul 6
Prezentul regulament intră în vigoare în a șaptea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 8 februarie 2006.