Verordnung (EG) Nr. 901/2001 des Rates
vom 7. Mai 2001
zur Einführung eines endgültigen Antidumpingzolls auf die Einfuhren von Harnstoff mit Ursprung in Russland
DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft,
gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 384/96 des Rates vom 22. Dezember 1995 über den Schutz gegen gedumpte Einfuhren aus nicht zur Europäischen Gemeinschaft gehörenden Ländern(1), insbesondere auf Artikel 11 Absatz 2,
auf Vorschlag der Kommission nach Konsultationen im Beratenden Ausschuss,
in Erwägung nachstehender Gründe:
A. VERFAHREN
1. Vorausgegangene Untersuchungen
(1) 1987 führte die Kommission einen vorläufigen Antidumpingzoll auf die Einfuhren von Harnstoff mit Ursprung unter anderem in der ehemaligen Sowjetunion ein(2). Mit der Verordnung (EWG) Nr. 3339/87(3) nahm der Rat Verpflichtungen im Zusammenhang mit den Einfuhren von Harnstoff unter anderem aus der ehemaligen Sowjetunion an. Mit dem Beschluss 89/143/EWG der Kommission(4) wurden diese Verpflichtungen bestätigt. Im März 1993 leitete die Kommission eine Überprüfung des Beschlusses zur Annahme der Verpflichtungen in Bezug auf die Einfuhren von Harnstoff mit Ursprung unter anderem in der ehemaligen Sowjetunion ein(5). Aufgrund dieser Überprüfung wurde mit der Verordnung (EG) Nr. 477/95 des Rates(6) ein endgültiger Antidumpingzoll auf die Einfuhren von Harnstoff mit Ursprung in der Russischen Föderation (nachstehend "Russland" genannt) eingeführt. Der Zoll entsprach der Differenz zwischen einem Mindestpreis von 115 ECU/Tonne und dem Nettopreis frei Grenze der Gemeinschaft, unverzollt, sofern der letztgenannte Preis niedriger war.
2. Untersuchungen gegenüber anderen Ländern
(2) Im Oktober 2000 wurde ein Antidumpingverfahren gegenüber den Einfuhren von Harnstoff mit Ursprung in Belarus, Bulgarien, Kroatien, Ägypten, Estland, Litauen, Libyen, Polen, Rumänien und der Ukraine eingeleitet(7). Diese Untersuchung ist noch nicht abgeschlossen.
3. Jetzige Untersuchung
3.1. Überprüfungsantrag
(3) Im September 1999 veröffentlichte die Kommission eine Bekanntmachung über das bevorstehende Auslaufen der Antidumpingmaßnahmen gegenüber den Einfuhren von Harnstoff mit Ursprung in Russland(8). Daraufhin ging bei ihr ein Antrag auf Überprüfung dieser Maßnahmen gemäß Artikel 11 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 384/96 (nachstehend "Grundverordnung" genannt)(9) ein. Dieser Antrag wurde am 3. Dezember 1999 von der "European Fertilizer Manufacturers' Association" (EFMA) im Namen von Herstellern gestellt, auf die ein erheblicher Teil der Gemeinschaftsproduktion von Harnstoff (nachstehend "betroffene Ware" genannt) entfiel. Der Antrag wurde damit begründet, dass das Dumping und die Schädigung des Wirtschaftszweigs der Gemeinschaft im Falle des Auslaufens der Maßnahmen wahrscheinlich anhalten oder erneut auftreten würden.
3.2. Bekanntmachung über die Einleitung der Überprüfung
(4) Nach Konsultationen im Beratenden Ausschuss stellte die Kommission fest, dass genügend Beweise für die Einleitung einer Überprüfung vorlagen, so dass sie gemäß Artikel 11 Absatz 2 der Grundverordnung im März 2000 eine Untersuchung einleitete(10).
3.3. Untersuchungszeitraum
(5) Die Untersuchung der Frage, ob das Dumping und die Schädigung anhalten oder erneut auftreten dürften, betraf den Zeitraum vom 1. Januar 1999 bis zum 31. Dezember 1999 (nachstehend "UZ" genannt). Die Prüfung der Trends, die für die Bewertung der Wahrscheinlichkeit des Anhaltens oder erneuten Auftretens der Schädigung relevant sind, betraf den Zeitraum vom 1. Januar 1996 bis zum Ende des UZ (nachstehend "Überprüfungszeitraum" genannt).
3.4. Von der Untersuchung betroffene Parteien
(6) Die Kommission unterrichtete die Gemeinschaftshersteller, die den Antrag gestellt hatten, die ausführenden Hersteller in Russland, die Einführer, die Verwender und die Verbände, die bekanntermaßen betroffen waren, sowie die Vertreter des betroffenen Ausfuhrlandes offiziell über die Einleitung der Überprüfung. Sie sandte den bekanntermaßen betroffenen ausführenden Herstellern, Gemeinschaftsherstellern, Einführern, Verwendern und Verbänden sowie denjenigen Parteien, die sich innerhalb der in der Bekanntmachung über die Einleitung der Überprüfung gesetzten Frist selbst meldeten, Fragebogen zu. Außerdem unterrichtete die Kommission den einzigen Hersteller in der Slowakischen Republik, die als angemessenes Vergleichsland angesehen wurde, und sandte ihm einen Fragebogen zu.
(7) 11 Gemeinschaftshersteller, ein Hersteller im Vergleichsland, ein Einführer, ein Verband von Verwendern und ein Verwender übermittelten Antworten auf die Fragebogen. Aus dem betroffenen Ausfuhrland gingen dagegen keinerlei Antworten ein.
3.5. Überprüfung der erhaltenen Informationen
(8) Die Kommission holte alle Informationen ein, die sie für die Prüfung der Wahrscheinlichkeit des Anhaltens oder des erneuten Auftretens von Dumping und Schädigung sowie für die Prüfung des Interesses der Gemeinschaft für notwendig erachtete, und prüfte sie. Die Kommission gab den direkt betroffenen Parteien Gelegenheit, ihren Standpunkt schriftlich darzulegen und eine Anhörung zu beantragen.
(9) In den Betrieben der folgenden Unternehmen wurden Kontrollbesuche durchgeführt:
Gemeinschaftshersteller:
Hydro Agri Brunsbüttel, Deutschland,
Hydro Agri Italia SpA, Italien,
Irish Fertilizer Industries Ltd, Irland;
Hersteller im Vergleichsland:
Duslo, a.s., Sal'a, Slowakei;
Unabhängiger Einführer:
Cargill B.V., Amsterdam, Niederlande;
Verwender/Verwenderverband:
Sadepan Chimica S.R.L., Viadana, Italien,
Svenska Lantmännen, Stockholm, Schweden.
B. WARE UND GLEICHARTIGE WARE
1. Ware
(10) Diese Überprüfung betrifft die gleiche Ware wie die vorausgegangenen Untersuchungen, d. h. Harnstoff. Harnstoff wird im Wesentlichen aus Ammoniak hergestellt, das wiederum aus Erdgas gewonnen wird. Er wird in fluessiger oder fester Form angeboten. Harnstoff in fester Form kann für landwirtschaftliche und industrielle Zwecke verwendet werden. Harnstoff landwirtschaftlicher Qualität findet entweder als Streudünger oder als Futtermittelzusatz Verwendung. Harnstoff industrieller Qualität wird als Rohstoff für bestimmte Leime und Kunststoffe verwendet. Flüssiger Harnstoff kann sowohl als Düngemittel als auch für industrielle Anwendungen eingesetzt werden. Alle Arten von Harnstoff haben die gleichen grundlegenden physikalischen und chemischen Eigenschaften und können für die Zwecke dieser Überprüfung als eine einzige Ware angesehen werden.
(11) Die betroffene Ware wird den KN-Codes 3102 10 10 und 3102 10 90 zugewiesen. Ein Verband von Einführern beantragte, Harnstoff des KN-Codes 3102 10 90 solle aus dieser Überprüfung ausgeschlossen werden, da diese Art von Harnstoff seit mehreren Jahren nicht mehr eingeführt worden sei.
(12) Dazu ist festzustellen, dass die Ware des KN-Codes 3102 10 90, auch wenn sie mehrere Jahre lang nicht mehr eingeführt wurde, eindeutig zu ein und derselben Warenkategorie, nämlich der "betroffenen Ware", gehören und dass nicht auszuschließen ist, dass diese betreffende Art von Harnstoff künftig wieder eingeführt wird.
2. Gleichartige Ware
(13) Die Untersuchung ergab, dass die von den Gemeinschaftsherstellern in der Gemeinschaft hergestellte und verkaufte Ware dem in Russland hergestellten und in die Gemeinschaft ausgeführten Harnstoff in jeder Hinsicht gleicht. Sie wird daher als gleichartige Ware im Sinne des Artikels 1 Absatz 4 der Grundverordnung angesehen. Ferner wurde festgestellt, dass es sich auch bei dem aus Russland in die Gemeinschaft ausgeführten Harnstoff und dem im Vergleichsland Slowakei hergestellten und verkauften Harnstoff um eine gleichartige Ware handelt.
C. ANHALTEN ODER ERNEUTES AUFTRETEN DES DUMPINGS
(14) Gemäß Artikel 11 Absatz 2 der Grundverordnung wurde geprüft, ob das Dumping im Falle des Auslaufens der Maßnahmen anhalten und/oder erneut auftreten würde.
(15) Im UZ wurden 25 Kilotonnen Harnstoff aus Russland eingeführt (gegenüber 117 Kilotonnen im vorausgegangen UZ (1992) und 271 Kilotonnen im Jahr 1986). Dies entsprach einem Marktanteil von 0,4 %.
1. Wahrscheinlichkeit des Anhaltens des Dumpings
1.1. Vergleichsland
(16) Gemäß Artikel 2 Absatz 7 der Grundverordnung erfolgte die Ermittlung des Normalwertes anhand von Angaben aus einem Drittland mit Marktwirtschaft, in dem die betroffene Ware hergestellt und verkauft wurde. In der Bekanntmachung über die Einleitung der Überprüfung schlug die Kommission die Slowakische Republik vor, die insofern als Vergleichsland geeignet erschien, als sie bereits in der vorausgegangenen Untersuchung als Vergleichsland herangezogen wurde und die Fertigungsverfahren und der Rohstoffzugang in der Slowakischen Republik ähnlich sind wie in Russland.
(17) Ein Verband von Einführern erhob Einwände gegen die Wahl der Slowakischen Republik als Vergleichsland, da dort anders als in Russland kein Erdgas hergestellt werde. Da Erdgas der wichtigste Rohstoff für die Herstellung von Harnstoff sei, mache es den größten Teil der Kosten des Fertigerzeugnisses aus. Zudem sei die Slowakische Republik vollständig von den sehr teuren Gaslieferungen aus Russland abhängig. Bei der Heranziehung der Slowakischen Republik als Vergleichsland würden sich daher ein überhöhter Normalwert und somit eine überhöhte Dumpingspanne ergeben.
(18) Ferner machte der Verband von Einführern geltend, angesichts der zentralen Rolle von Erdgas bei der Harnstoffherstellung müsse in jedem Fall ein Gas herstellendes Land als Vergleichsland herangezogen werden. Er schlug Norwegen, Kanada oder Saudi-Arabien als alternative Vergleichsländer vor.
(19) Zur ersten Behauptung ist festzustellen, dass die Gaspreise in Russland sehr niedrig sind und nicht durch das Spiel der Marktkräfte bestimmt werden. Ferner wurden keine Beweise dafür vorgelegt, dass die Gaspreise in der Slowakei höher sind als in anderen Marktwirtschaftsländern. Auch die Kommission fand keine entsprechenden Hinweise, als sie die Gaspreise in der Slowakei während des UZ mit den Gaspreisen in anderen Marktwirtschaftsländern verglich. Daher kann das Argument nicht akzeptiert werden, die Wahl der Slowakischen Republik als Vergleichsland würde zu einem überhöhten Normalwert führen. In Bezug auf das zweite Argument prüfte die Kommission, ob eines der vorgeschlagenen Länder als Vergleichsland angemessener gewesen wäre. Im Falle Norwegens wäre dies ganz offensichtlich nicht der Fall gewesen, weil dort kein Harnstoff hergestellt wird. Die Wahl Saudi-Arabiens erschien unangemessen, da die dortigen Rechtsvorschriften eine Subventionierung der Rohstoffpreise für die inländisches Erdgas verarbeitende Industrie sowie Investitionsanreize für die Düngemittelindustrie vorsehen. In Kanada war kein Harnstoffhersteller zur Mitarbeit bereit.
(20) Unter diesen Umständen wurde aus den nachstehenden Gründen an der Wahl der Slowakischen Republik als Vergleichsland festgehalten: Die Slowakei diente bereits in der vorausgegangenen Untersuchung als Vergleichsland; die Fertigungsverfahren und der Rohstoffzugang sind in der Slowakischen Republik ähnlich wie in Russland; die Erdgaspreise in der Slowakischen Republik sind wettbewerbsfähig und nicht höher als die Gaspreise in anderen Marktwirtschaftsländern; der Umfang der Mitarbeit in diesem Land war groß. Der einzige slowakische Hersteller erklärte sich zur Mitarbeit bereit und die Untersuchung ergab, dass die von diesem Hersteller im Inland verkauften Mengen für die Ausfuhren aus Russland in die Gemeinschaft repräsentativ waren.
(21) Daher wurde der Schluss gezogen, dass die Wahl der Slowakischen Republik als Vergleichsland zur Ermittlung des Normalwertes für die Harnstoffeinfuhren mit Ursprung in Russland angemessen und nicht unvertretbar war.
1.2. Normalwert
(22) Zunächst wurde geprüft, ob die Inlandsverkäufe des kooperierenden slowakischen Herstellers für die von der Untersuchung betroffenen Einfuhren in die Gemeinschaft repräsentativ waren. In diesem Zusammenhang erschien es angemessen, die Verkäufe an verbundene Parteien nicht zu berücksichtigen, da sie nicht im normalen Handelsverkehr getätigt wurden. Nach Ausschluss dieser Verkäufe zeigte sich, dass die Direktverkäufe des kooperierenden slowakischen Herstellers auf dem Inlandsmarkt für die Mengen, die gemäß den vorliegenden Angaben im UZ von den ausführenden Herstellern in Russland durchschnittlich zur Ausfuhr in die Gemeinschaft verkauft wurden, ausreichend repräsentativ waren.
(23) Sodann wurde durch einen Vergleich der Inlandspreise und der Produktionskosten geprüft, ob diese Direktverkäufe an unabhängige Kunden als Geschäfte im normalen Handelsverkehr angesehen werden konnten.
(24) Aufgrund der Ergebnisse dieser Überprüfung wurde der Normalwert anhand des gewogenen Durchschnitts der Preise ermittelt, die bei allen Direktverkäufen an unabhängige Kunden in der Slowakei tatsächlich in Rechnung gestellt wurden.
1.3. Ausfuhrpreis
(25) Da kein ausführender Hersteller zur Mitarbeit bereit war, wurde der Ausfuhrpreis gemäß Artikel 18 Absatz 1 der Grundverordnung anhand der verfügbaren Informationen ermittelt. In diesem Fall wurde der in den Eurostat-Statistiken ausgewiesene durchschnittliche Einfuhrpreis zugrunde gelegt.
1.4. Vergleich
(26) Da Harnstoff ein Schüttgut ist, bei dem die Transportkosten in erheblichem Maße in den Verkaufspreis einfließen, erschien es angemessen, den Vergleich auf der Stufe ab Werk durchzuführen. Gemäß Artikel 2 Absatz 10 der Grundverordnung wurden gebührende Berichtigungen für Unterschiede vorgenommen, die die Vergleichbarkeit der Preise beeinflussten. Aufgrund der Angaben im Überprüfungsantrag und anderer verfügbarer Informationen wurden der Normalwert und der Ausfuhrpreis zur Berücksichtigung der Verpackungskosten bzw. der Kosten des Transports in Russland und der Frachtkosten von Russland in die Gemeinschaft berichtigt.
1.5. Dumpingspanne
(27) Gemäß Artikel 2 Absatz 11 der Grundverordnung wurde die Dumpingspanne durch einen Vergleich des gewogenen durchschnittlichen Normalwertes im Vergleichsland mit dem in den Eurostat-Statistiken ausgewiesenen durchschnittlichen Ausfuhrpreis pro Tonne verglichen.
(28) Bei diesem Vergleich ergab sich eine erhebliche Dumpingspanne (über 35 %). Die Dumpingspanne ist somit höher als in der vorausgegangenen Untersuchung (28,2 %).
1.6. Schlussfolgerung
(29) Während der Untersuchung wurden keinerlei Hinweise dafür gefunden, dass das Dumping im Falle des Auslaufens der Antidumpingmaßnahmen aufhören oder sich auch nur verringern würde. Daher wurde der Schluss gezogen, dass die Einfuhren aus Russland im Falle des Auslaufens der Maßnahmen weiterhin zu gedumpten Preisen erfolgen dürften. Angesichts der begrenzten Ausfuhrmengen im UZ erschien es allerdings auch angemessen zu prüfen, ob es im Falle des Auslaufens der Maßnahmen erneut zu Dumping und einem Anstieg der Ausfuhrmengen kommen dürfte.
2. Wahrscheinlichkeit des erneuten Auftretens des Dumpings
2.1. Analyse der Lage im betroffenen Land
(30) Wie oben dargelegt, erfolgten die Einfuhren in die Gemeinschaft zu gedumpten Preisen. Allerdings waren die Einfuhrmengen im UZ gering (0,4 % des Gemeinschaftsverbrauchs). Daher wurde geprüft, ob es andere Hinweise dafür gab, dass es im Falle des Auslaufens der Maßnahmen erneut zu gedumpten Einfuhren kommen dürfte.
2.1.1. Produktionskapazität und Kapazitätsauslastung
(31) Da die russischen Ausführer nicht an der Untersuchung mitarbeiteten, stützte sich die Kommission gemäß Artikel 18 Absatz 1 der Grundverordnung bei ihrer Analyse auf die Informationen im Überprüfungsantrag sowie auf die Angaben, die der Antragsteller im Verlauf der Untersuchung auf der Grundlage einer unabhängigen Marktstudie übermittelte.
(32) Danach wird die jährliche russische Produktionskapazität für Harnstoff in den vergangenen Jahren auf rund 5300 Kilotonnen und die tatsächliche jährliche Harnstoffproduktion in Russland auf rund 3700 Kilotonnen geschätzt. Somit wären die russischen Hersteller in der Lage, ihre Produktion pro Jahr um 1600 Kilotonnen zu steigern, was 26,5 % des Gemeinschaftsverbrauchs im Jahr 1999 entspricht.
2.1.2. Ausfuhren aus Russland nach Brasilien, Mexiko und die Türkei
(33) In Bezug auf einen möglichen Anstieg der Ausfuhren aus Russland in Drittländer stellte die Kommission fest, dass aus Russland bereits Harnstoff in Drittländer verkauft wird. 1999 wurden umfangreiche Mengen nach Brasilien, Mexiko und der Türkei exportiert, wobei nichts darauf hindeutet, dass die Nachfrage in diesen Ländern in den nächsten Jahren nennenswert steigen wird. Daher ist es unwahrscheinlich, dass sich auf diesen Märkten alle zusätzlichen Mengen Harnstoff absetzen lassen, die die russischen Hersteller produzieren können.
(34) In Bezug auf die Ausfuhrpreise wurde festgestellt, dass russischer Harnstoff in Brasilien, Mexiko und in der Türkei zu deutlich niedrigeren Preisen verkauft wurde als in der Gemeinschaft.
(35) Die Dumpingspannen bei den Einfuhren nach Brasilien, Mexiko und in die Türkei sind demnach offensichtlich größer als bei den Einfuhren aus Russland in die Gemeinschaft.
(36) Da die russischen Hersteller in geringer Entfernung zum europäischen Markt angesiedelt sind und bei den Ausfuhren in die Gemeinschaft höhere Handelsspannen erzielen können, dürfte zumindest ein Teil der derzeitigen russischen Ausfuhren nach Brasilien, Mexiko und in die Türkei im Falle des Auslaufens der Maßnahmen in die Gemeinschaft umgelenkt werden.
2.2. Schlussfolgerung
(37) Die umfangreichen freien Produktionskapazitäten in Russland, die beträchtlichen Ausfuhren aus Russland nach Brasilien, Mexiko und in die Türkei sowie die niedrigen Preise dieser Ausfuhren (sie sind sogar noch niedriger als die Preise der russischen Ausfuhren in die Gemeinschaft, die bereits erheblich gedumpt und deutlich niedriger sind als die Preise des Wirtschaftszweigs der Gemeinschaft) deuten darauf hin, dass es im Falle des Auslaufens der derzeitigen Antidumpingmaßnahmen gegenüber den Einfuhren der betroffenen Ware aus Russland erneut zu umfangreichen gedumpten Ausfuhren in die Gemeinschaft kommen dürfte.
(38) Ohne Antidumpingmaßnahmen könnten die russischen Ausfuhren problemlos wieder das Niveau aus dem vorausgegangenen UZ (117 Kilotonnen) oder sogar denselben Stand wie 1994 (300 Kilotonnen) erreichen. Dies ist angesichts der geringen Entfernung zwischen Russland und dem Gemeinschaftsmarkt umso wahrscheinlicher. Die Preise, die Russland bei seinen Ausfuhren nach Brasilien, Mexiko und in die Türkei im UZ in Rechnung stellte, können als Anhaltspunkt für das mögliche Preisniveau der künftigen Ausfuhren in die Gemeinschaft dienen. Somit ist es wahrscheinlich, dass erneut umfangreiche Mengen zu stark gedumpten Preisen ausgeführt werden.
D. DEFINITION DES WIRTSCHAFTSZWEIGS DER GEMEINSCHAFT
(39) Die Untersuchung ergab, dass auf die 11 Gemeinschaftshersteller, die den Überprüfungsantrag stellten, im UZ mehr als 85 % der Harnstoffproduktion in der Gemeinschaft entfielen. Diese Hersteller bilden somit den Wirtschaftszweig der Gemeinschaft im Sinne des Artikels 4 Absatz 1 und des Artikels 5 Absatz 4 der Grundverordnung.
E. ANALYSE DER LAGE AUF DEM GEMEINSCHAFTSMARKT
1. Verbrauch
(40) Der sichtbare Harnstoffverbrauch in der Gemeinschaft wurde anhand der folgenden Daten bestimmt: Verkäufe des Wirtschaftszweigs der Gemeinschaft auf dem Gemeinschaftsmarkt, Verkäufe anderer Gemeinschaftshersteller und Harnstoffeinfuhren aus dem betroffenen Land und sonstigen Drittländern in die Gemeinschaft. Bei der Ermittlung des Gemeinschaftsverbrauchs wurde die Produktion zur Deckung des Eigenbedarfs nicht berücksichtigt, da der betreffende Harnstoff nicht auf dem freien Markt verkauft, sondern zu Fertigerzeugnissen weiterverarbeitet wird, bei denen die betroffene Ware nur einer von mehreren Bestandteilen ist. Ergänzend ist darauf hinzuweisen, dass der Wirtschaftszweig der Gemeinschaft Harnstoff zur Deckung des Eigenbedarfs weder einführte noch aus anderen Quellen bezog. Die für den gebundenen Markt hergestellte und auf diesem Markt verbrauchte Harnstoffproduktion konkurrierte aus dem vorgenannten Grund nicht mit dem Harnstoff, der für den freien Markt hergestellt und dort verkauft wurde, und dürfte somit nicht von den gedumpten Einfuhren beeinflusst worden sein.
(41) Auf dieser Grundlage erhöhte sich der Verbrauch im Überprüfungszeitraum von rund 4,8 Millionen Tonnen im Jahr 1996 auf rund 6 Millionen Tonnen im UZ, d. h. um 25,8 %.
2. Einfuhren aus dem betroffenen Land
2.1. Volumen und Marktanteil
(42) Zwischen 1990 und 1994 wurden weiterhin umfangreiche Mengen aus Russland eingeführt. 1994 beliefen sich diese Einfuhren auf 300 Kilotonnen. Während dieser Zeit galten Antidumpingmaßnahmen in Form einer Verpflichtung. Nachdem 1995 die Form der Maßnahmen geändert und die Verpflichtung durch einen Zoll ersetzt worden war, kam es gemäß den Eurostat-Statistiken zwischen 1995 und 1996 zu einem deutlichen Einfuhrrückgang. Dies war unter anderem auf die Änderung der Form der Maßnahmen zurückzuführen. Zwischen 1996 und 1998 blieben die Einfuhren konstant, bevor sie im UZ erneut deutlich zurückgingen. Dabei lässt sich nicht ausschließen, dass der starke Anstieg der Einfuhren aus anderen Drittländern in die Gemeinschaft zu dieser rückläufigen Entwicklung beitrug.
(43) Der Marktanteil der Einfuhren aus dem betroffenen Land in der Gemeinschaft ging von 0,9 % im Jahr 1996 auf 0,4 % im UZ zurück.
2.2. Preise
(44) Nachdem 1995 ein Antidumpingzoll auf der Grundlage eines Mindesteinfuhrpreises eingeführt worden war, kam es zu einer beträchtlichen Erhöhung des durchschnittlichen cif-Einfuhrpreises der betroffenen Ware. Ab 1998 gingen die Einfuhrpreise stark zurück. Seit 1997 und noch deutlicher seit 1998 sind die Preise von russischem Harnstoff jedoch am oberen Ende der Spanne von Preisen angesiedelt, die ausführende Hersteller aus Drittländern in der Gemeinschaft in Rechnung stellen, was teilweise erklärt, warum die Einfuhren mit Ursprung in Russland keine Marktanteile gewinnen konnten.
(45) Ein Verband von Einführern beantragte, die Kommission solle beim Preisvergleich die Qualitätsunterschiede zwischen dem russischen Harnstoff und dem vom Wirtschaftszweig der Gemeinschaft hergestellten Harnstoff berücksichtigen. Darauf ist zu entgegnen, dass im Rahmen der derzeit geltenden Maßnahmen eine Berichtigung in Höhe von 10 % zur Berücksichtigung von Qualitätsunterschieden vorgenommen wurde. Außerdem ist es bei einer Überprüfung im Zusammenhang mit dem Auslaufen der Maßnahmen anders als bei bestimmten Interimsüberprüfungen nicht erforderlich, die Schadensspannen anhand von Preisvergleichen neu zu berechnen.
3. Wirtschaftliche Lage des Wirtschaftszweigs der Gemeinschaft
3.1. Produktion
(46) Die Harnstoffproduktion des Wirtschaftszweigs der Gemeinschaft, die für den Verkauf auf dem Gemeinschaftsmarkt bestimmt war (d. h. abzüglich der Produktion zur Deckung des Eigenbedarfs, auf die rund 25 % der Gesamtproduktion entfiel) erhöhte sich zwischen 1996 und dem UZ insgesamt um 7,5 %. Zwischen 1996 und 1997 war ein starker Produktionsanstieg zu verzeichnen, während es zwischen 1998 und dem UZ zu einem leichten Rückgang kam.
3.2. Kapazität und Kapazitätsauslastung
(47) Die Kapazitätsauslastung lag 1996 und 1997 relativ konstant bei rund 86 %. 1998 verringerte sie sich auf 84,7 % und im UZ auf 82,5 %.
(48) Der als Rohstoff für die Harnstoffherstellung verwendete Ammoniak kann jedoch auch für die Produktion anderer Düngemittel verwendet werden. Die Kapazitätsauslastung bei der Harnstoffproduktion wird daher auch von der Entwicklung bei anderen Düngemitteln beeinflusst.
3.3. Verkäufe in der Gemeinschaft
(49) Die Gesamtverkäufe des Wirtschaftszweigs der Gemeinschaft auf dem Gemeinschaftsmarkt erhöhten sich von rund 3,2 Millionen Tonnen im Jahr 1996 auf rund 3,8 Millionen Tonnen im UZ, d. h. um 17 %. Der stärkste Anstieg war zwischen 1997 und 1998 zu verzeichnen.
3.4. Lagerbestände
(50) Die Lagerbestände werden aus folgenden Gründen nicht als aussagekräftiger Schadensindikator angesehen: Die Verkäufe unterliegen jahreszeitlichen Schwankungen; der zur Deckung des Eigenbedarfs hergestellte Harnstoff wird zusammen mit dem für den freien Markt bestimmten Harnstoff gelagert; Harnstoff wird zum Teil von den Herstellern selbst und zum Teil von landwirtschaftlichen Genossenschaften gelagert.
3.5. Marktanteil
(51) Auf dem insgesamt expandierenden Gemeinschaftsmarkt musste der Wirtschaftszweig der Gemeinschaft trotz eines Anstiegs seiner Verkaufsmengen einen Rückgang seines Marktanteils von rund 67 % im Jahr 1996 auf etwa 63 % im UZ hinnehmen, so dass er vom Verbrauchsanstieg nicht profitierte.
3.6. Preise
(52) Im Einklang mit dem allgemeinen Preistrend auf dem Markt sank der durchschnittliche Verkaufspreis des Wirtschaftszweigs der Gemeinschaft zwischen 1996 und dem UZ von Jahr zu Jahr, so dass er insgesamt um fast 40 % zurückging. Beeinflusst wurde diese Entwicklung offensichtlich von den Einfuhren aus anderen Drittländern in die Gemeinschaft sowie von den Dumpingpraktiken, die bei den Einfuhren anderer Düngemittel wie Ammoniumnitrat und Lösungen von Harnstoff und Ammoniumnitrat festgestellt wurden und die zu einem allgemeinen Preisrückgang bei Stickstoffdüngern führten. Ferner ist darauf hinzuweisen, dass die Volksrepublik China im April 1997 ein Einfuhrverbot für Harnstoff einführte. Der chinesische Markt ist rund viermal so groß wie der Gemeinschaftsmarkt, und die Nachfrage wurde in China vor diesem Beschluss im Wesentlichen durch Einfuhren gedeckt. Das Einfuhrverbot wirkte sich somit auf die Harnstoffpreise in der Gemeinschaft aus, denn ein beträchtlicher Teil der Ausfuhren aus vielen Drittländern ging zuvor in die Volksrepublik China. Auch die sinkenden Energiepreise (Erdgas ist der wichtigste Rohstoff für die Harnstoffherstellung) hatten möglicherweise einen Einfluss auf die Verkaufspreise.
3.7. Rentabilität und Kapitalrendite
(53) Die Rentabilität des Wirtschaftszweigs der Gemeinschaft, ausgedrückt als Prozentsatz des Nettoverkaufswerts, verringerte sich zwischen 1996 und dem UZ kontinuierlich. Dieser Trend entsprach der Preisentwicklung. 1998 verzeichnete der Wirtschaftszweig der Gemeinschaft erstmals Verluste, die sich im UZ deutlich erhöhten.
(54) Bei der Kapitalrendite zeigte sich im Überprüfungszeitraum die gleiche rückläufige Entwicklung wie bei der Rentabilität. Dieser negative Trend trat sogar noch deutlicher zutage, da neben dem Rückgang der Rentabilität zugleich ein Anstieg der Investitionen zu verzeichnen war.
3.8. Cashflow
(55) Die Entwicklung des Cashflows bei den Harnstoffverkäufen des Wirtschaftszweigs der Gemeinschaft entsprach weitestgehend der Rentabilitätsentwicklung.
3.9. Kapitalbeschaffungsmöglichkeiten
(56) Die Unternehmen, die Harnstoff herstellen, gehören zu größeren Konzernen. Es wurden keine nennenswerten Probleme zur Sprache gebracht.
3.10. Beschäftigung, Produktivität und Löhne
(57) Die Zahl der Beschäftigten verringerte sich zwischen 1996 und dem UZ von 1638 auf 1469, d. h. um rund 10 %. Dagegen erhöhte sich die Produktivität im Überprüfungszeitraum immer mehr. Die Löhne gingen 1997 zunächst zurück, folgten dann jedoch dem gleichen Trend wie die Produktivität.
3.11. Investitionen
(58) Zwischen 1996 und dem UZ tätigte der Wirtschaftszweig der Gemeinschaft umfangreiche Investitionen. Dabei handelte es sich zum Teil um Investitionen in vorgelagerte Produktionsstufen (Ammoniakbetriebe). In erster Linie wurde in Anlagen und Maschinen zur Herstellung von Harnstoff und Ammoniak investiert.
4. Einfuhren aus anderen Drittländern
(59) Die Harnstoffeinfuhren aus anderen Drittländern als Russland erhöhten sich gemäß den Eurostat-Statistiken zwischen 1996 und dem UZ von 1187 Kilotonnen auf 1852 Kilotonnen, d. h. insgesamt um 665 Kilotonnen.
(60) Bei der Bewertung dieses Einfuhranstiegs sollte berücksichtigt werden, dass die Volksrepublik China im April 1997 ein Einfuhrverbot für Harnstoff einführte, was einige Länder zur Umlenkung ihrer Ausfuhren in andere Staaten veranlasste. Diese anderen Drittländer erhöhten ihren Marktanteil in der Gemeinschaft zwischen 1996 und dem UZ um 6 Prozentpunkte. Die durchschnittlichen cif-Preise dieser Einfuhren verringerten sich gemäß den Eurostat-Statistiken zwischen 1996 und dem UZ beträchtlich.
5. Schlussfolgerung
(61) Während sich der Verbrauch in der Gemeinschaft 1996, d. h. unmittelbar nach der Einführung des Antidumpingzolls im Jahr 1995, erhöhte, war der Marktanteil Russlands bereits auf weniger als 1 % zurückgegangen. Der beim Zoll angemeldete durchschnittliche Preis dieser Einfuhren verringerte sich und lag im UZ unter dem Mindesteinfuhrpreis von 115 ECU/Tonne. Die Einfuhren aus Russland konnten ihren Marktanteil nicht steigern, was unter anderem eine Folge des Anstiegs der Einfuhren aus anderen Drittländern in die Gemeinschaft war, deren Preise ab 1997 niedriger waren als die russischen Preise.
(62) Der Wirtschaftszweig der Gemeinschaft konnte seine Lage nicht wie erwartet verbessern, was im Wesentlichen auf den Anstieg der Einfuhren aus anderen Drittländern zurückzuführen war. Zwar erhöhten sich die Produktion und die Verkaufsmengen, doch war bei anderen Wirtschaftsindikatoren - Kapazitätsauslastung, Marktanteile, Preise, Rentabilität, Kapitalrendite, Cashflow und Beschäftigung - eine deutliche Verschlechterung zu verzeichnen. Insbesondere wurde die Rentabilität des Wirtschaftszweigs der Gemeinschaft durch den starken Rückgang der Verkaufspreise beeinträchtigt. Bei der Bewertung dieser Entwicklung ist der Anstieg der Einfuhren aus anderen Drittländern in die Gemeinschaft zu berücksichtigen, die nach der Einführung der Maßnahmen in erheblichem Maße Marktanteile gewinnen konnten. Ferner ist daran zu erinnern, dass im Oktober 2000 ein Antidumpingverfahren gegenüber den Einfuhren von Harnstoff mit Ursprung in mehreren anderen Drittländern eingeleitet wurde (Belarus, Bulgarien, Kroatien, Ägypten, Estland, Litauen, Libyen, Polen, Rumänien und Ukraine). Der Wirtschaftszweig der Gemeinschaft befindet sich somit weiterhin in einer schwierigen Lage.
F. WAHRSCHEINLICHKEIT DES ERNEUTEN AUFTRETENS DER SCHÄDIGUNG
(63) Zur Ermittlung der wahrscheinlichen Auswirkungen des Auslaufens der Maßnahmen auf den Wirtschaftszweig der Gemeinschaft wurden im Einklang mit den Feststellungen unter den Erwägungsgründen 37 und 38 die nachstehenden Faktoren berücksichtigt.
(64) Es gibt eindeutige Hinweise dafür, dass die Einfuhren mit Ursprung in Russland weiterhin zu gedumpten Preisen erfolgen werden. Zudem dürften die Einfuhrmengen deutlich ansteigen, da die russischen ausführenden Hersteller aufgrund ihrer umfangreichen freien Produktionskapazitäten ihre Produktion und ihre Ausfuhren steigern können. Zudem dürfte der Verbrauch in Russland in nächster Zeit weiterhin auf einem relativ niedrigen Niveau bleiben.
(65) Aufgrund des Preisverhaltens der russischen Ausführer in anderen Drittländern, nämlich Brasilien, Türkei und Mexiko, ist davon auszugehen, dass die russischen ausführenden Hersteller in der Gemeinschaft eine aggressive Preispolitik verfolgen werden, um ihre Marktanteileinbußen wettzumachen. Bereits in früheren Verfahren gegenüber den Einfuhren von Düngemitteln wurde festgestellt, dass selbst geringe Einfuhren zu niedrigen Preisen auf diesem Rohstoffmarkt zu erheblichen Verzerrungen und schädlichen Entwicklungen führen können.
(66) Der Wirtschaftszweig der Gemeinschaft befindet sich weiterhin in einer schwierigen Lage; dies gilt insbesondere im Hinblick auf seine Rentabilität, die sich kurz nach der Einführung der betreffenden Maßnahmen deutlich verbesserte, sich danach aber wieder stark verschlechterte. Angesichts der prekären Lage des Wirtschaftszweigs der Gemeinschaft würden die voraussichtlichen Mengen und Preise der Einfuhren aus Russland nach dem Auslaufen der Maßnahmen zu einer weiteren Bedrohung dieses Wirtschaftszweigs führen. Aller Wahrscheinlichkeit nach würden diese Einfuhren bedeutende Auswirkungen auf den Wirtschaftszweig der Gemeinschaft haben.
(67) Daraus wird der Schluss gezogen, dass die Harnstoffeinfuhren aus Russland im Falle des Auslaufens der Maßnahmen erneut eine Schädigung verursachen dürften.
G. INTERESSE DER GEMEINSCHAFT
1. Einleitung
(68) Gemäß Artikel 21 der Grundverordnung wurde geprüft, ob die Verlängerung der derzeitigen Antidumpingmaßnahmen dem Interesse der Gemeinschaft insgesamt zuwiderlaufen würde. Dabei wurden alle auf dem Spiel stehenden Interessen berücksichtigt, d. h. die Interessen des Wirtschaftszweigs der Gemeinschaft, der Einführer und Händler sowie der Verwender der betroffenen Ware. Die Kommission forderte alle diese interessierten Parteien auf, Angaben zu übermitteln, um die wahrscheinlichen Auswirkungen der Verlängerung oder des Auslaufens der Maßnahmen zu ermitteln.
(69) In der vorausgegangenen Untersuchung war die Auffassung vertreten worden, dass die Einführung von Maßnahmen dem Interesse der Gemeinschaft nicht zuwiderlief. Bei der derzeitigen Untersuchung handelt es sich um eine Überprüfung, so dass die Lage zu einem Zeitpunkt analysiert wird, zu dem bereits Antidumpingmaßnahmen gelten. Bei dieser Überprüfung konnten daher etwaige ungebührliche nachteilige Auswirkungen auf die interessierten Parteien während der Geltungsdauer der Antidumpingmaßnahmen berücksichtigt werden.
(70) Die Kommission sandte 44 Einführern, einem Verband von Einführern, fünf Verwenderverbänden und einem Verwender der betroffenen Ware Fragebogen zu und erhielt Antworten von einem Einführer, einem Verwender, einem Verwenderverband und von dem Verband von Einführern.
(71) Auf dieser Grundlage wurde geprüft, ob trotz der Schlussfolgerungen zum Dumping, zur Lage des Wirtschaftszweigs der Gemeinschaft und zur Wahrscheinlichkeit des erneuten Auftretens des schädlichen Dumpings zwingende Gründe für den Schluss vorlagen, dass die Aufrechterhaltung der Maßnahmen in diesem Fall dem Interesse der Gemeinschaft zuwiderlaufen würde.
2. Wirtschaftszweig der Gemeinschaft
(72) Es wird die Auffassung vertreten, dass das schädliche Dumping ohne die Aufrechterhaltung der Antidumpingmaßnahmen aus der vorausgegangenen Untersuchung wahrscheinlich erneut auftreten würde und dass sich die Lage des Wirtschaftszweigs der Gemeinschaft, die sich im Überprüfungszeitraum ohnehin verschlechterte, zuspitzen würde.
(73) Der Wirtschaftszweig der Gemeinschaft hat unter Beweis gestellt, dass er strukturell lebensfähig ist und sich an die wandelnden Marktbedingungen anpassen kann. Dies beweisen insbesondere die Gewinne, die dieser Wirtschaftszweig bis 1997 erzielte, sowie seine Investitionen zur Modernisierung der Produktion. Der Erfolg dieser Bemühungen hängt in starkem Maße davon ab, dass auf dem Gemeinschaftsmarkt ein fairer Wettbewerb herrscht. Diesbezüglich sollte betont werden, dass im Oktober 2000 ein Antidumpingverfahren gegenüber den Einfuhren von Harnstoff mit Ursprung in Belarus, Bulgarien, Kroatien, Ägypten, Estland, Litauen, Libyen, Polen, Rumänien und der Ukraine eingeleitet wurde. Aufgrund des Rückgangs der Beschäftigtenzahl, der Rentabilität und der Verkaufspreise musste der Wirtschaftszweig der Gemeinschaft allerdings vor kurzem in erheblichem Maße Anlagen zur Herstellung von Stickstoffdüngern stilllegen.
3. Einführer
(74) Nur einer von 44 Einführern, denen Fragebogen zugesandt wurden, übermittelte eine Antwort. Dieser Einführer wandte ein, dass er grundsätzlich gegen die Aufrechterhaltung der Maßnahmen sei. Aufgrund der geringen Bedeutung, die der Handel mit Harnstoff für sein Gesamtgeschäft hat, wurde jedoch der Schluss gezogen, dass die Aufrechterhaltung der Maßnahmen keine nennenswerten Auswirkungen auf diesen Einführer hätte.
(75) Aufgrund des geringen Umfangs der Mitarbeit sowie der Tatsache, dass die Einführer im Allgemeinen neben Harnstoff noch mit einer breiten Palette anderer Düngemittel handeln und dass Harnstoff auch von zahlreichen anderen Herstellern bezogen werden kann, die derzeit keinen Antidumpingmaßnahmen unterliegen, wurde der Schluss gezogen, dass etwaige nachteilige Auswirkungen der Aufrechterhaltung der Maßnahmen auf die Einführer kein zwingender Grund sind, der gegen diese Aufrechterhaltung der Maßnahmen spricht.
4. Verwender
(76) Die betroffene Ware wird in erster Linie von Landwirten und Herstellern von Leimen und Kunststoffen verwendet. Die Kommission sandte mehreren europäischen und nationalen Verbänden von Verwendern Fragebogen zu. Sie erhielt Antworten von einem Verwenderverband, der 11 landwirtschaftliche Genossenschaften vertritt, sowie von einem Verwender. Beide waren grundsätzlich gegen die Aufrechterhaltung der Maßnahmen. Keine der beiden Parteien kaufte jedoch im UZ Harnstoff mit Ursprung in Russland. Die Mitglieder des Verwenderverbandes bezogen im Überprüfungszeitraum Harnstoff in sehr geringen Mengen aus anderen Quellen. Der einzelne Verwender kaufte während der Geltungsdauer der Maßnahmen Harnstoff problemlos in anderen Drittländern ein.
(77) Wie bereits in den vorausgegangenen Untersuchungen festgestellt wurde, entfällt auf die Düngemittel nur ein kleiner Teil der gesamten Produktionskosten der Landwirte. Angesichts der obigen Feststellungen sowie des geringen Umfangs der Mitarbeit wurde der Schluss gezogen, dass die derzeitigen Maßnahmen keine nennenswerten nachteiligen Auswirkungen auf die Verwender von Harnstoff hatten. Diesbezüglich ist zu betonen, dass keiner der Verwender geltend machte, dass es seit der Einführung der derzeitigen Maßnahmen zu einem allgemeinen Preisanstieg bei Harnstoff und/oder einer Verschlechterung seiner Rentabilität gekommen sei. Angesichts des geringen Umfangs der Mitarbeit wird daher der Schluss gezogen, dass etwaige nachteilige Auswirkungen der Aufrechterhaltung der Maßnahmen auf die Verwender kein zwingender Grund sind, der gegen diese Aufrechterhaltung der Maßnahmen spricht.
5. Schlussfolgerung
(78) Daher wurde der Schluss gezogen, dass im Hinblick auf das Interesse der Gemeinschaft keine zwingenden Gründe gegen die Aufrechterhaltung der Maßnahmen sprechen.
H. ANTIDUMPINGMASSNAHMEN
(79) Alle betroffenen Parteien wurden über die wesentlichen Tatsachen und Erwägungen unterrichtet, auf deren Grundlage beabsichtigt wurde, die Aufrechterhaltung der Antidumpingmaßnahmen gegenüber den Einfuhren von Harnstoff mit Ursprung in Russland zu empfehlen. Nach dieser Unterrichtung wurde ihnen ferner eine Frist zur Stellungnahme eingeräumt. Es gingen keine Stellungnahmen ein, die eine Änderung der vorgenannten Schlussfolgerungen erforderlich gemacht hätten.
(80) Die Antidumpingmaßnahmen gegenüber den Einfuhren von Harnstoff mit Ursprung in Russland sollten daher gemäß Artikel 11 Absatz 2 der Grundverordnung aufrechterhalten werden -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Artikel 1
(1) Auf die Einfuhren von Harnstoff der KN-Codes 3102 10 10 und 3102 10 90 mit Ursprung in Russland wird ein endgültiger Antidumpingzoll eingeführt.
(2) Der endgültige Antidumpingzoll entspricht der Differenz zwischen dem Mindesteinfuhrpreis von 115 EUR/Tonne und dem Nettopreis frei Grenze der Gemeinschaft unverzollt, sofern der letztgenannte Preis niedriger ist.
(3) Werden Waren vor ihrer Überführung in den zollrechtlich freien Verkehr beschädigt, so dass der tatsächlich gezahlte oder zu zahlende Preis gemäß Artikel 145 der Verordnung (EWG) Nr. 2454/93 der Kommission(11) bei der Ermittlung des Zollwertes verhältnismäßig aufgeteilt wird, so wird der vorgenannte Mindesteinfuhrpreis um einen Prozentsatz herabgesetzt, der der verhältnismäßigen Aufteilung des tatsächlich gezahlten oder zu zahlenden Preises entspricht. Der Zoll entspricht in diesem Fall der Differenz zwischen dem herabgesetzten Mindesteinfuhrpreis und dem herabgesetzten Nettopreis frei Grenze der Gemeinschaft, unverzollt.
(4) Sofern nichts anderes bestimmt ist, finden die geltenden Zollbestimmungen Anwendung.
Artikel 2
Diese Verordnung tritt am Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften in Kraft.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Geschehen zu Brüssel am 7. Mai 2001.
32001R0901
L 127/11
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
REGULAMENTUL (CE) NR. 901/2001 AL CONSILIULUI
din 7 mai 2001
privind instituirea unui drept antidumping definitiv la importurile de uree originară din Rusia
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului din 22 decembrie 1995 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (1), în special articolul 11 alineatul (2),
având în vedere propunerea prezentată de către Comisie după consultarea comitetului consultativ,
întrucât:
A. PROCEDURA
1. Anchetele precedente
(1)
În 1987, Comisia a instituit un drept antidumping definitiv (2) la importurile de uree originară, printre altele, din fosta Uniune Sovietică. Prin Regulamentul (CEE) nr. 3339/87 (3), Consiliul a acceptat angajamente asumate în cadrul importurilor de uree, printre altele, din fosta Uniune Sovietică. Acestea au fost confirmate prin Decizia 89/143/CEE (4) a Comisiei. În martie 1993, Comisia a deschis o procedură de reexaminare a deciziei de acceptare a angajamentelor asumate în cadrul importurilor de uree originară, printre altele, din fosta Uniune Sovietică (5). Această anchetă condus la instituirea, prin Regulamentul (CE) nr. 477/95 (6) al Consiliului, a unui drept antidumping definitiv la importurile de uree originară din Federația Rusă („Rusia”). Valoarea acestui drept era egală cu diferența dintre 115 ECU pe tonă și prețul net franco frontieră comunitară, înainte de vămuire, în cazul în care acesta din urmă era mai mic.
2. Anchetele privind alte țări
(2)
În octombrie 2000 a fost deschisă o anchetă antidumping privind importurile de uree originară din Belarus, Bulgaria, Croația, Egipt, Estonia, Lituania, Libia, Polonia, România și Ucraina (7). Ancheta este în prezent în desfășurare.
3. Ancheta actuală
3.1. Cererea de reexaminare
(3)
În septembrie 1999, Comisia a publicat un aviz de expirare iminentă (8) a măsurilor antidumping aplicabile importurilor de uree originară din Rusia, în urma căruia aceasta a primit o cerere de reexaminare a acestor măsuri în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 („regulamentul de bază”) (9). Cererea a fost depusă la 3 decembrie 1999 de către Asociația Europeană a Producătorilor de Îngrășăminte (EFMA), în numele producătorilor reprezentând o proporție importantă a producției comunitare de uree („produsul în cauză”). Cererea se întemeia pe motivul că expirarea măsurilor ar determina probabil continuarea sau reapariția dumpingului și a prejudiciului cauzat industriei comunitare.
3.2. Avizul de deschidere
(4)
Întrucât a concluzionat după consultarea comitetului consultativ că existau elemente de probă suficiente pentru a justifica deschiderea unei reexaminări, Comisia a demarat o anchetă în martie 2000 (9) în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din regulamentul de bază.
3.3. Perioada de anchetă
(5)
Ancheta privind probabilitatea continuării sau a reapariției dumpingului și a prejudiciului a acoperit perioada cuprinsă între 1 ianuarie 1999 și 31 decembrie 1999 („perioada de anchetă”). Examinarea evoluției situației în vederea evaluării continuării sau a reapariției prejudiciului a acoperit perioada cuprinsă între 1 ianuarie 1996 și sfârșitul perioadei de anchetă („perioada examinată”).
3.4. Părțile vizate de anchetă
(6)
Comisia a informat în mod oficial producătorii comunitari care au depus cererea, producătorii-exportatori din Rusia, importatorii, utilizatorii și asociațiile interesate în mod notoriu, precum și reprezentanții țării exportatoare cu privire la deschiderea reexaminării. Comisia a trimis chestionare producătorilor-exportatori, producătorilor comunitari, importatorilor, utilizatorilor și asociațiilor interesate în mod notoriu, precum și părților care și-au manifestat interesul în termenul stabilit în avizul de deschidere. În afară de aceasta, ea a informat, de asemenea, singurul producător din Republica Slovacă, considerată ca o țară analoagă adecvată, și i-a trimis un chestionar.
(7)
Unsprezece producători comunitari, un producător din țara analoagă, un importator, o asociație de utilizatori și un utilizator au răspuns la chestionar. Nu s-a primit nici un răspuns la chestionar din partea țării exportatoare în cauză.
3.5. Verificarea informațiilor primite
(8)
Comisia a cercetat și a verificat toate informațiile pe care le-a considerat necesare în sensul stabilirii continuării sau a reapariției dumpingului și a prejudiciului, precum și al examinării interesului Comunității. De asemenea, Comisia a oferit părților direct implicate oportunitatea de a a-și face cunoscut punctul de vedere în scris și de a solicita o audiere.
(9)
Comisia a efectuat vizite de verificare în localurile următoarelor societăți:
Producători comunitari:
Hydro Agri Brunsbüttel, Germania
Hydro Agri Italia SpA, Italia
Irish Fertilizer Industries Ltd., Irlanda
Producător din țara analoagă:
Duslo, a.s., Šal'a, Slovacia
Importator independent:
Cargill BV, Amsterdam, Țările de Jos
Utilizator/Asociație de utilizatori:
Sadepan Chimica SRL, Viadana, Italia
Svenska Lantmännen, Stockholm, Suedia.
B. PRODUSUL ÎN CAUZĂ ȘI PRODUSUL SIMILAR
1. Produsul în cauză
(10)
Produsul vizat de prezenta procedură este același cu cel din ancheta precedentă, și anume ureea. Aceasta este produsă în principal din amoniac, produs, la rândul său, din gaz natural. Ureea se poate prezenta sub formă lichidă sau solidă. Ureea solidă poate fi utilizată în scopuri agricole sau industriale. Ureea agricolă poate fi folosită fie ca îngrășământ, aplicat pe sol, fie ca aditiv alimentar pentru hrana animalelor. Ureea industrială este utilizată ca materie primă pentru producerea anumitor adezivi și materiale plastice. Ureea lichidă poate fi utilizată ca îngrășământ sau în scopuri industriale. Toate tipurile de uree au aceleași caracteristici fizice și chimice esențiale și pot fi considerate ca fiind un singur produs în sensul prezentei reexaminări.
(11)
Produsul în cauză este încadrat la codurile NC 3102 10 10 și 3102 10 90. O asociație de importatori a susținut că ureea importată încadrată la codul NC 3102 10 90 trebuia exclusă din cadrul prezentei reexaminări, întrucât nu au mai fost efectuate asemenea importuri de mai mulți ani.
(12)
În această privință, trebuie subliniat că, deși nu au existat în ultimii ani importuri declarate la codul NC 3102 10 90, produsul încadrat la acest cod aparține în mod clar categoriei unice de produse care constituie „produsul în cauză” și, prin urmare, nu poate fi exclus faptul că aceste importuri pot fi reluate.
2. Produsul similar
(13)
Ancheta a demonstrat faptul că produsul fabricat și vândut de către producătorii comunitari pe piața comunitară este similar în toate privințele cu ureea produsă în Rusia și exportată în Comunitate. Prin urmare, acesta este considerat un produs similar în sensul articolului 1 alineatul (4) din regulamentul de bază. De asemenea, s-a constatat că ureea exportată din Rusia în Comunitate și cea produsă și vândută pe piața internă din Slovacia, utilizată ca țară analoagă, erau similare.
C. REAPARIȚIA SAU CONTINUAREA DUMPINGULUI
(14)
În conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din regulamentul de bază, s-a analizat dacă expirarea măsurilor ar putea conduce la o continuare sau la o reapariție a dumpingului.
(15)
În cursul perioadei de anchetă, 25 kilotone de uree au fost importate din Rusia, ceea ce reprezintă o cotă de piață de 0,4 %, comparativ cu 117 kilotone importate în cursul perioadei de anchetă anterioare (1992) și 271 kilotone în 1986.
1. Probabilitatea unei continuări a dumpingului
1.1. Țara analoagă
(16)
În conformitate cu articolul 2 alineatul (7) din regulamentul de bază, valoarea normală a fost stabilită pe baza informațiilor obținute într-o țară terță cu economie de piață în care produsul în cauză este produs și vândut. În avizul de deschidere, Comisia a sugerat să se aleagă Republica Slovacă drept țară analoagă adecvată, datorită faptului că a fost utilizată în acest scop în ancheta precedentă și că procesele de producție și accesul la materiile prime din Republica Slovacă sunt comparabile cu cele existente în Rusia.
(17)
O asociație de importatori a contestat alegerea Republicii Slovace ca țară analoagă pentru următoarele motive: spre deosebire de Rusia, Republica Slovacă nu produce gaz natural. Întrucât acest produs reprezintă materia primă de bază pentru producerea ureei, el reprezintă principalul element de cost al produsului final. În afară de aceasta, s-a susținut faptul că Republica Slovacă depinde în întregime de gazul rusesc și îl cumpără la un preț foarte ridicat. Prin urmare, s-a afirmat că utilizarea Republicii Slovace ca țară analoagă ar crește în mod artificial valoarea normală și marja de dumping.
(18)
De asemenea, aceeași asociație de importatori a susținut că, având în vedere importanța gazului în producerea ureei, țara analoagă aleasă în acest caz trebuia să fie producătoare de gaz natural. Aceasta a propus Norvegia, Canada sau Arabia Saudită ca alternative de țări analoage.
(19)
În ceea ce privește prima afirmație, trebuie subliniat faptul că pe piața rusească prețurile gazului rusesc fac obiectul unor rabaturi importante și nu sunt determinate de forțele pieței. În afară de aceasta, nu a fost furnizat nici un element de probă care să arate că prețurile gazului pe piața slovacă erau mai mari decât cele practicate în alte țări cu economie de piață. La rândul său, Comisia nu a identificat nici un indiciu în acest sens atunci când a comparat prețul gazului din Slovacia în cursul perioadei de anchetă cu prețurile practicate în alte țări cu economie de piață. Prin urmare, afirmația în conformitate cu care alegerea Republicii Slovace ca țară analoagă are ca efect creșterea artificială a valorii normale nu poate fi acceptată. În ceea ce privește a doua afirmație, Comisia a verificat dacă una dintre țările propuse era mai adecvată. Alegerea Norvegiei a fost imediat respinsă în măsura în care această țară nu produce uree. Arabia Saudită a fost considerată inadecvată, din cauza faptului că legislația acestei țări permite practicarea unor prețuri ale materiilor prime reduse în mod artificial, destinate industriei naționale care utilizează gazul natural, și prevede subvenții pentru investiții în industria de îngrășăminte. În ceea ce privește Canada, nu s-a putut obține nici un fel de cooperare din partea industriei locale producătoare de uree.
(20)
Prin urmare, alegerea Republicii Slovace ca țară analoagă a fost menținută pentru următoarele motive: Republica Slovacă a fost utilizată ca țară analoagă în sensul anchetei precedente; procesele de producție și accesul la materiile prime în Republica Slovacă sunt comparabile cu cele existente în Rusia; prețurile gazului natural din Republica Slovacă sunt concurențiale și nu sunt mai ridicate decât prețurile practicate în alte țări cu economie de piață și această țară a furnizat un grad înalt de cooperare. Unicul producător slovac a acceptat să coopereze la anchetă și s-a stabilit că vânzările interne ale acestuia erau reprezentative în raport cu volumul exporturilor rusești în Comunitate.
(21)
Pe această bază, s-a concluzionat că Republica Slovacă a reprezentat o alegere adecvată și rezonabilă de țară analoagă în sensul stabilirii valorii normale pentru importurile de uree originară din Rusia.
1.2. Valoarea normală
(22)
Inițial, s-a analizat dacă vânzările interne realizate de producătorul-exportator care a cooperat erau reprezentative în raport cu importurile în Comunitate vizate de anchetă. În acest context, s-a considerat adecvată excluderea vânzărilor către părți aflate în legătură, întrucât acestea nu sunt efectuate în cadrul operațiunilor comerciale normale. După excluderea acestor vânzări, s-a stabilit că vânzările directe realizate de producătorul slovac care a cooperat erau suficient de reprezentative întrucât vizau cantități semnificative în raport cu volumul mediu al vânzărilor la export în Comunitate efectuate de producătorii-exportatori din Rusia pe parcursul perioadei de anchetă.
(23)
Prin urmare, s-a stabilit că aceste vânzări directe către clienți independenți puteau fi considerate ca fiind efectuate în cursul operațiunilor comerciale normale, prin compararea prețurilor interne și a costurilor de producție.
(24)
Prin urmare, valoarea normală a fost stabilită calculându-se media ponderată a prețurilor reale ale tuturor vânzărilor directe către clienți independenți efectuate pe piața slovacă.
1.3. Prețul de export
(25)
Întrucât nici un producător-exportator nu a cooperat, prețul de export a fost stabilit pe baza datelor disponibile, în conformitate cu articolul 18 alineatul (1) din regulamentul de bază. În acest caz, a fost utilizat prețul mediu de import comunicat de Eurostat.
1.4. Comparația
(26)
Întrucât ureea este un produs vândut în vrac ale cărui costuri de transport reprezintă o proporție importantă din prețul de vânzare, s-a considerat oportun să se efectueze comparația în condiția de livrare franco fabrică. Au fost efectuate ajustări pentru a se ține în mod corespunzător seama de diferențele care afectează comparabilitatea în conformitate cu articolul 2 alineatul (10) din regulamentul de bază. În special, s-a efectuat o ajustare a valorii normale în funcție de costurile de ambalare și prețul de export a fost ajustat în funcție de cheltuielile de transport intervenite în Rusia și de costurile de expediere din Rusia în Comunitate, pe baza informațiilor incluse în reclamație, precum și a altor informații disponibile.
1.5. Marja de dumping
(27)
În conformitate cu articolul 2 alineatul (11) din regulamentul de bază, marja de dumping a fost determinată prin compararea valorii normale medii ponderate din țara analoagă cu prețul mediu de export pe tonă, calculat pe baza datelor furnizate de Eurostat.
(28)
Comparația a indicat existența unui dumping semnificativ (peste 35 %). Prin urmare, nivelul dumpingului este mai mare decât cel constatat în cadrul anchetei precedente (28,2 %).
1.6. Concluzia
(29)
Nici un element al anchetei nu sugerează faptul că nivelul dumpingului constatat ar dispărea sau că măcar s-ar diminua în cazul în care s-ar abroga măsurile antidumping. Prin urmare, s-a concluzionat că, în cazul în care măsurile ar fi abrogate, există probabilitatea ca importurile din Rusia să continue să facă obiectul unui dumping. Cu toate acestea, ținând seama de volumul scăzut al exporturilor în cursul perioadei de anchetă, s-a considerat oportun să se analizeze, de asemenea, probabilitatea unei reapariții a dumpingului asociate unei creșteri a cantităților exportate, în cazul abrogării măsurilor existente.
2. Probabilitatea reapariției dumpingului
2.1. Analiza situației țării în cauză
(30)
Așa cum s-a indicat anterior, s-a constatat că importurile în Comunitate au făcut obiectul unor practici de dumping. Cu toate acestea, în cursul perioadei de anchetă, volumul importurilor a scăzut (0,4 % din consumul comunitar). Prin urmare, s-a examinat, de asemenea, dacă alte circumstanțe puteau determina probabilitatea unei reapariții a importurilor care făceau obiectul unui dumping în cazul abrogării măsurilor.
2.1.1. Capacitatea de producție și utilizarea acestei capacități
(31)
În conformitate cu articolul 18 alineatul (1) din regulamentul de bază, în absența cooperării exportatorilor ruși, Comisia și-a fundamentat analiza pe informațiile furnizate în cererea de reexaminare, precum și pe informațiile obținute dintr-un studiu de piață specializat independent, prezentat de reclamant în cursul anchetei.
(32)
În conformitate cu sursele menționate anterior, capacitatea de producție de uree din Rusia este estimată la aproximativ 5 300 kilotone pe an în ultimii ani. Aceleași surse evaluează producția rusească anuală reală la aproximativ 3 700 kilotone. Prin urmare, producătorii ruși ar fi în măsură să producă 1 600 kilotone suplimentare pe an, ceea ce reprezintă 26,5 % din consumul comunitar în 1999.
2.1.2. Exporturile rusești în Brazilia, Mexic și Turcia
(33)
În ceea ce privește posibilitatea unei creșteri a vânzărilor rusești pe piețele țărilor terțe, Comisia a constatat că Rusia exporta deja uree în țări terțe. În 1999 au fost exportate cantități importante de uree exportate în Brazilia, Mexic și Turcia și nu există indicii conform cărora consumul intern din aceste țări urmează să crească în mod semnificativ în cursul următorilor ani. Prin urmare, este puțin probabil ca aceste piețe să poată absorbi ele singure cantitățile suplimentare pe care producătorii ruși au capacitatea de a le furniza.
(34)
În ceea ce privește prețurile de export, s-a constatat că prețul produsului rusesc vândut pe piețele din Brazilia, Mexic și Turcia a fost semnificativ mai mic decât prețul produsului rusesc exportat în Comunitate.
(35)
Prin urmare, rezultă că exporturile rusești în Brazilia, Mexic și Turcia fac obiectul unor practici de dumping mult mai importante decât exporturile în Comunitate.
(36)
Având în vedere proximitatea pieței europene pentru producătorii ruși și marja cea mai ridicată care poate fi practicată cu privire la prețurile de export pe această piață, există probabilitatea ca cel puțin o parte din exporturile rusești în Brazilia, Mexic și Turcia să fie redirecționate către Comunitate în cazul abrogării măsurilor.
2.2. Concluzia
(37)
Importanta capacitate rusească de producție neutilizată, volumul ridicat al exporturilor rusești în Brazilia, Mexic și Turcia, precum și nivelul scăzut al prețurilor acestora (mai mic decât prețurile exporturilor rusești în Comunitate, care fac deja obiectul unui dumping și care sunt în general mai mici decât prețurile practicate de industria comunitară) indică faptul că există probabilitatea ca expirarea măsurilor antidumping aplicate în prezent la importurile produsului în cauză din Rusia să determine o reluare a exporturilor care fac obiectul unui dumping în cantități semnificative către piața comunitară.
(38)
Într-adevăr, în absența măsurilor, volumul exporturilor rusești ar putea să atingă ușor nivelul constatat în cursul perioadei de anchetă precedente (117 kilotone) sau chiar cel înregistrat în 1994 (300 kilotone). Această probabilitate este justificată prin proximitatea față de Rusia a pieței comunitare. Prețurile de export ale produsului rusesc practicate în Brazilia, Mexic și Turcia în cursul perioadei de anchetă pot oferi un indiciu cu privire la nivelul prețurilor eventualelor exporturi viitoare în Comunitate. Prin urmare, există probabilitatea reapariției unui dumping semnificativ cu privire la cantități importante.
D. DEFINIȚIA INDUSTRIEI COMUNITARE
(39)
Ancheta a stabilit că, pe parcursul perioadei de anchetă, cei 11 producători comunitari care au depus cererea au reprezentat peste 85 % din producția comunitară de uree. Prin urmare, aceștia reprezintă industria comunitară în sensul articolului 4 alineatul (1) și al articolului 5 alineatul (4) din regulamentul de bază.
E. ANALIZA SITUAȚIEI PIEȚEI COMUNITARE
1. Consumul
(40)
Consumul comunitar aparent de uree a fost stabilit pe baza volumului vânzărilor industriei comunitare pe piața comunitară, a volumului vânzărilor altor producători comunitari, precum și a importurilor de uree în Comunitate din țara în cauză și din toate celelalte țări terțe. Producția destinată utilizării captive nu a fost luată în considerare în sensul stabilirii consumului comunitar, întrucât aceasta nu este vândută pe piața liberă, dar este ulterior transformată în diferite produse finale, pentru care produsul în cauză reprezentă numai una dintre componente. Industria comunitară nu a importat și nu a cumpărat uree destinată unei utilizări captive. Prin urmare, vânzările de uree produsă pentru piața captivă și utilizată pe această piață nu s-au aflat în concurență cu vânzările de uree produsă și vândută pe piața liberă și, în consecință, nu exista probabilitatea ca acestea să suporte efectelor importurilor care făceau obiectul unui dumping.
(41)
Pe această bază, consumul a crescut în mod constant cu 25,8 % în cursul perioadei examinate, de la aproximativ 4,8 milioane de tone în 1996 la aproximativ 6 milioane de tone pe parcursul perioadei de anchetă.
2. Importurile din țara în cauză
2.1. Volumul și cota de piață
(42)
Trebuie subliniat faptul că volumele importurilor din Rusia au fost, de asemenea, ridicate între 1990 și 1994 (300 kilotone în 1994). În acea perioadă, măsurile antidumping erau în vigoare, sub forma unui angajament. Pe baza datelor furnizate de Eurostat, după modificarea formei acestei măsuri într-un drept în 1995, importurile au înregistrat o scădere puternică între 1995 și 1996. Unul dintre motivele acestei scăderi a fost modificarea formei măsurii aplicate. Volumele importurilor au rămas, apoi, stabile între 1996 și 1998 înainte de a înregistra din nou o scădere semnificativă pe parcursul perioadei de anchetă. Nu se poate exclude faptul că puternica creștere a exporturilor în Comunitate din alte țări terțe a contribuit la această scădere.
(43)
Cota de piață a importurilor în Comunitate din țara în cauză a scăzut de la 0,9 % în 1996 la 0,4 % în cursul perioadei de anchetă.
2.2. Prețul
(44)
Prețurile CIF medii ale importurilor în cauză au crescut în mod semnificativ ca urmare a instituirii dreptului antidumping, pe baza unui preț minim de import, în 1995. S-a constatat că prețurile de import au înregistrat o scădere importantă începând cu 1998. Cu toate acestea, începând cu 1997 și mai accentuat din 1998, prețurile ureei rusești se situau printre cele mai ridicate prețuri practicate în Comunitate de către producătorii-exportatori din alte țări terțe, lucru care explică parțial de ce cota de piață a importurilor din Rusia nu a crescut.
(45)
O asociație de importatori a susținut că, în sensul comparării prețurilor, Comisia trebuia să țină seama de diferențele calitative dintre ureea rusească și ureea produsă de industria comunitară. În această privință, măsurile în vigoare presupun o ajustare de 10 % în funcție de diferențele calitative. În afară de aceasta, spre deosebire de anumite reexaminări intermediare, o reexaminare în temeiul expirării măsurilor nu necesită noi calcule ale marjelor de prejudiciu pe baza comparației prețurilor.
3. Situația economică a industriei comunitare
3.1. Producția
(46)
Producția totală de uree a industriei comunitare vândută pe piața comunitară, prin excluderea producției destinate utilizării captive, care reprezintă 25 % din producția totală, a crescut cu 7,5 % între 1996 și perioada de anchetă. Aceasta a înregistrat o creștere semnificativă între 1996 și 1997, înainte de a scădea ușor între 1998 și perioada de anchetă.
3.2. Capacitatea și utilizarea capacității
(47)
Rata de utilizare a capacității a rămas relativ stabilă, la aproximativ 86 % în 1996 și 1997. Ulterior, aceasta a scăzut la 84,7 % în 1998, apoi la 82,5 % în cursul perioadei de anchetă.
(48)
Cu toate acestea, amoniul utilizat pentru producția de uree poate fi, de asemenea, utilizat pentru producerea altor îngrășăminte. Rata de utilizare a capacității pentru producția de uree, precum și evoluția acesteia, sunt astfel influențate, de asemenea, de alte îngrășăminte.
3.3. Vânzările în Comunitate
(49)
Volumul total al vânzărilor industriei comunitare pe piața comunitară a crescut de la aproximativ 3,2 milioane de tone în 1996 la aproximativ 3,8 milioane de tone în cursul perioadei de anchetă, ceea ce reprezintă o creștere de 17 %. Această creștere a fost în special mai accentuată între 1997 și 1998.
3.4. Stocurile
(50)
Nivelul stocurilor nu este considerat un indicator valabil de prejudiciu din cauza caracterului sezonier al vânzărilor și a faptului că producătorii stochează împreună ureea destinată unei utilizări captive și cea vândută pe piața liberă; în afară de aceasta, ureea este parțial stocată chiar de către producători și parțial de către cooperativele agricole.
3.5. Cota de piață
(51)
Pe o piață în expansiune la nivel global, în ciuda creșterii volumelor vânzărilor, cota de piață comunitară deținută de către industria comunitară a scăzut de la aproximativ 67 % în 1996 la aproximativ 63 % în cursul perioadei de anchetă, lucru ce indică faptul că industria comunitară nu a beneficiat de expansiunea pieței.
3.6. Prețul
(52)
Prețul mediu de vânzare al industriei comunitare a scăzut anual între 1996 și perioada de anchetă, fapt care a determinat o scădere globală de aproape 40 %, în conformitate cu evoluția generală a prețurilor pe piață. Se pare că factorii care s-au aflat la originea acestei scăderi sunt prezența unor importuri din alte țări terțe pe piața comunitară și dumpingul constatat pentru alte îngrășăminte, precum azotatul de amoniu și amestecul de uree și azotat de amoniu, care au avut ca efect scăderea prețurilor tuturor îngrășămintelor azotate. În afară de aceasta, trebuie subliniat faptul că în aprilie 1997, Republica Populară Chineză a instituit o interdicție la importurile de uree. Piața chineză este de aproximativ patru ori mai mare decât piața comunitară și, anterior acestei decizii, se aproviziona în principal din importuri. Prin urmare, interdicția la importuri a avut un impact asupra prețurilor ureei în Comunitate, întrucât numeroase țări terțe își orientau, în mod tradițional, o parte importantă din propriile exporturi către Republica Populară Chineză. De asemenea, este posibil ca scăderea prețurilor energiei (gazul natural fiind principala materie primă pentru producția de uree) să fi influențat prețurile de vânzare.
3.7. Rentabilitatea și randamentul investițiilor
(53)
Rentabilitatea industriei comunitare, exprimată ca un procent din valoarea netă a vânzărilor, s-a diminuat constant între 1996 și perioada de anchetă. Această scădere trebuie analizată în funcție de evoluția prețurilor, care a indicat, într-adevăr o tendință similară. Rentabilitatea a devenit negativă în 1998 și nivelul pierderilor a sporit în mod semnificativ în cursul perioadei de anchetă.
(54)
Randamentul investițiilor a urmat tendința de scădere a rentabilității pe parcursul perioadei examinate. Această tendință negativă a fost accentuată de efectul mixt al scăderii rentabilității și al creșterii investițiilor.
3.8. Fluxul de lichidități
(55)
Fluxul de lichidități generat de vânzările de uree de către industria comunitară a urmat întocmai evoluția rentabilității.
3.9. Capacitatea de a mobiliza capitaluri
(56)
Societățile care produc uree aparțin unor grupuri mai mari. Nu au fost semnalată nici o dificultate.
3.10. Ocuparea forței de muncă, productivitatea și salariile
(57)
Ocuparea forței de muncă s-a diminuat între 1996 și perioada de anchetă, numărul de salariați reducându-se de la 1 638 la 1 469 persoane, o scădere de aproximativ 10 %. Productivitatea a crescut în mod constant în cursul perioadei examinate. În ceea ce privește salariile, acestea au scăzut în 1997, dar apoi au urmat aceeași tendință ca și productivitatea.
3.11. Investițiile
(58)
Industria comunitară a efectuat investiții considerabile între 1996 și perioada de anchetă. Trebuie menționat faptul că investițiile efectuate cu privire la instalațiile de amoniu, care corespund investițiilor în amonte, sunt, de asemenea, luate în considerare în mod parțial. Investițiile au constat în principal în investiții directe în instalații și mașini utilizate pentru producția de uree și de amoniu.
4. Importurile din alte țări terțe
(59)
Volumul importurilor de uree din țări terțe altele decât Rusia a crescut cu aproximativ 665 kilotone între 1996 și perioada de anchetă, de la 1 187 kilotone la 1 852 kilotone, în conformitate cu datele furnizate de către Eurostat.
(60)
Se pare că această creștere ar trebui să fie privită din perspectiva interdicției la importurile de uree în Republica Populară Chineză, instituită în aprilie 1997, ceea ce a determinat anumite țări să își reorienteze exporturile către alte piețe. Aceste alte țări terțe și-au sporit cota de piață în Comunitate cu 6 puncte procentuale între 1996 și perioada de anchetă. În aceeași perioadă, prețurile medii CIF de import corespunzătoare, comunicate de către Eurostat, au scăzut în mod semnificativ.
5. Concluzia
(61)
În timp ce consumul pe piața comunitară a crescut în 1996, adică imediat după instituirea dreptului în 1995, cota de piață a Rusiei scăzuse deja sub 1 %. Pe baza declarațiilor vamale, prețul mediu al acestor importuri a scăzut și, în cursul perioadei de anchetă, acesta era mai mic decât prețul minim de import stabilit la 115 ECU pe tonă. Importurile rusești nu au reușit să câștige cote de piață, și din cauza consolidării, pe piața comunitară, a prezenței altor țări terțe, care practicau prețuri mai mici decât cele ale Rusiei începând cu 1997.
(62)
Îmbunătățirea așteptată a situației industriei comunitare nu s-a materializat, în principal din cauza consolidării prezenței furnizorilor din alte țări terțe pe piață. În timp ce producția și volumele de vânzare au crescut, alți indicatori economici s-au deteriorat în mod semnificativ, respectiv utilizarea capacității, cota de piață, prețurile, rentabilitatea, randamentul investițiilor, fluxul de lichidități și ocuparea forței de muncă. Într-adevăr, scăderea accentuată a prețurilor de vânzare ale industriei comunitare a avut un efect negativ asupra rentabilității acesteia. Această situație trebuie apreciată din perspectiva consolidării prezenței pe piața comunitară a unor importuri din alte țări terțe, care au câștigat cote de piață semnificative ca urmare a instituirii măsurilor. Trebuie precizat faptul că o procedură antidumping a fost deschisă în octombrie 2000 privind importurile de uree originară dintr-un anumit număr de alte țări terțe (Belarus, Bulgaria, Croația, Egipt, Estonia, Lituania, Libia, Polonia, România și Ucraina). Prin urmare, industria comunitară se află în continuare într-o situație dificilă.
F. PROBABILITATEA REAPARIȚIEI PREJUDICIULUI
(63)
În ceea ce privește efectul probabil asupra industriei comunitare al expirării măsurilor în vigoare, au fost luați în considerare următorii factori, pe lângă elementele rezumate la considerentele 37 și 38.
(64)
Există indicii clare că importurile din Rusia continuă să facă obiectul unui dumping în viitor. În afară de aceasta, există probabilitatea ca volumele importurilor să crească în mod semnificativ, întrucât producătorii-exportatori ruși sunt în măsură să își sporească producția și volumul exporturilor datorită importantei capacități de producție neutilizate. În afară de aceasta, există probabilitatea ca consumul intern în Rusia să rămână la un nivel relativ scăzut în cursul anilor următori.
(65)
Ținând seama de prețurile de export practicate de către exportatorii ruși pe piețele țărilor terțe, și anume Brazilia, Turcia și Mexic, există probabilitatea ca acești exportatori să adopte o politică agresivă a prețurilor în cadrul Comunității, în vederea recâștigării cotelor de piață pierdute. Într-adevăr, în cadrul procedurilor precedente privind îngrășămintele, s-a stabilit că și volume mici de produs vândute la un preț redus scăzut pot determina o denaturare a concurenței și un prejudiciu importante pe această piață privind un produs de bază.
(66)
Industria comunitară se află în continuare într-o situație dificilă, în special în ceea ce privește rentabilitatea, care s-a îmbunătățit în mod semnificativ chiar după instituirea măsurilor în cauză, dar care s-a deteriorat în mod evident ulterior. Ținând seama de situația dificilă a industriei comunitare, volumele și prețurile probabile ale importurilor din Rusia în cazul abrogării măsurilor ar agrava situația industriei comunitare. După toate probabilitățile, impactul asupra industriei comunitare ar fi considerabil.
(67)
Pe baza celor menționate anterior, s-a concluzionat că, în cazul abrogării măsurilor, există probabilitatea ca prejudiciul cauzat de importurile de uree din Rusia să reapară.
G. INTERESUL COMUNITĂȚII
1. Introducere
(68)
În conformitate cu articolul 21 din regulamentul de bază, s-a examinat dacă prelungirea măsurilor antidumping existente contravenea interesului Comunității în ansamblul său. Determinarea interesului Comunității a presupus o evaluare a tuturor intereselor implicate, respectiv cele ale industriei comunitare, ale importatorilor și operatorilor de piață, precum și ale utilizatorilor produsului în cauză. Pentru a evalua impactul probabil al prelungirii sau al abrogării măsurilor, Comisia a solicitat informații tuturor părților interesate menționate anterior.
(69)
Trebuie reamintit faptul că, în urma anchetei precedente, s-a considerat că instituirea de măsuri nu contravenea interesului Comunității. În afară de aceasta, trebuie subliniat faptul că prezenta anchetă este o reexaminare, adică aceasta analizează o situație în care măsurile antidumping sunt deja în vigoare. Prin urmare, aceasta a ținut cont de orice impact negativ inadecvat al acestor măsuri asupra părților interesate.
(70)
Comisia a trimis un chestionar unui număr de 44 de importatori, unei asociații de importatori, unui număr de cinci asociații de utilizatori, precum și unui utilizator al produsului în cauză. S-au primit răspunsuri de la un importator, un utilizator, o asociație de utilizatori și de la asociația de importatori.
(71)
Pe această bază, s-a analizat dacă, în ciuda concluziilor privind dumpingul, situația industriei comunitare și probabilitatea reapariției unui dumping prejudiciabil, au existat motive imperioase care să conducă la concluzia că nu era în interesul Comunității să instituie măsuri în acest caz particular.
2. Industria comunitară
(72)
Se consideră că, în cazul în care măsurile antidumping instituite în urma anchetei precedente nu sunt menținute, există probabilitatea ca dumpingul prejudiciabil să reapară și ca situația industriei comunitare, care s-a agravat în cursul perioadei examinate, să continue să se deterioreze.
(73)
Industria comunitară s-a dovedit a fi o industrie viabilă din punct de vedere structural, capabilă să se adapteze la condițiile în continuă schimbare de pe piață, așa cum reiese în special din profiturile pe care le-a realizat până în 1997 și din investițiile sale în capacități de producție de vârf. Succesul acestor eforturi depinde în mare măsură de existența unei concurențe loiale pe piața comunitară. În această privință, trebuie subliniat faptul că în octombrie 2000 a fost deschisă o procedură antidumping privind importurile de uree originară din Belarus, Bulgaria, Croația, Egipt, Estonia, Lituania, Libia, Polonia, România și Ucraina. În același timp, ocuparea forței de muncă, rentabilitatea și prețurile de vânzare s-au deteriorat atât de mult încât industria comunitară și-a redus recent în mod semnificativ capacitățile de producție de îngrășăminte azotate.
3. Importatorii
(74)
Din cei 44 de utilizatori care au primit chestionarele, unul singur a răspuns. În principiu, acesta se opune menținerii măsurilor. Cu toate acestea, ținând seama de importanța neglijabilă a ureei pentru activitatea sa, s-a concluzionat că acest importator nu ar fi în mod grav afectat de o prelungire a măsurilor.
(75)
Având în vedere nivelul scăzut de cooperare, precum și faptul că importatorii comercializează în general o gamă largă de îngrășăminte, printre care și ureea, și că este posibil ca ureea să fie procurată din numeroase alte surse care nu fac în prezent obiectul măsurilor antidumping, s-a concluzionat că un eventual impact negativ al continuării măsurilor asupra importatorilor nu ar reprezenta un motiv imperios împotriva prelungirii măsurilor.
4. Utilizatorii
(76)
Utilizatorii produsului în cauză sunt în principal fermieri și societăți producătoare de adezivi și materiale plastice. Comisia a trimis chestionare mai multor asociații de utilizatori atât la nivel național, cât și european. O asociație de utilizatori care reprezintă 11 cooperative agricole și un utilizator au răspuns la chestionar. În principiu, ambii se opun prelungirii măsurilor. Cu toate acestea, nici unul dintre aceștia nu a utilizat uree originară din Rusia în cursul perioadei de anchetă. Membrii asociației de utilizatori au cumpărat cantități foarte mici de uree din alte surse pe parcursul perioadei examinate. Utilizatorul individual nu s-a confruntat cu probleme în ceea ce privește procurarea ureei din alte țări terțe în cursul perioadei de aplicare a măsurilor.
(77)
Trebuie menționat faptul că, așa cum s-a stabilit în anchetele precedente, îngrășămintele reprezintă doar o mică parte din costurile totale de producție ale fermierilor. Ținând seama de cele menționate anterior și de nivelul scăzut de cooperare, s-a concluzionat că măsurile în vigoare în prezent nu au avut un impact negativ semnificativ asupra utilizatorilor de uree. În această privință, trebuie menționat faptul că nici un utilizator nu a susținut că prețurile ureei au crescut în mod global și/sau că rentabilitatea acestuia s-a diminuat după instituirea măsurilor în vigoare în prezent. Având în vedere cele menționate anterior și nivelul scăzut de cooperare, s-a concluzionat că nici un eventual impact negativ asupra utilizatorilor nu ar reprezenta un motiv imperios împotriva prelungirii măsurilor.
5. Concluzia
(78)
Pentru motivele menționate anterior, s-a concluzionat că în ceea ce privește interesul Comunității nu existau motive imperioase împotriva prelungirii măsurilor antidumping.
H. MĂSURILE ANTIDUMPING
(79)
Toate părțile în cauză au fost informate cu privire la faptele și considerațiile esențiale pe baza cărora se intenționa să se recomande menținerea măsurilor antidumping existente aplicate la importurile de uree originară din Rusia. De asemenea, li s-a acordat un termen în care să poată să își prezinte observațiile cu privire la informațiile comunicate. Nu au fost primite comentarii de natură să modifice concluziile prezentate mai sus.
(80)
Pe baza celor menționate anterior, în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din regulamentul de bază, trebuie prelungite măsurile antidumping aplicate în prezent la importurile de uree originară din Rusia,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
(1) Se instituie un drept antidumping definitiv la importurile de uree originară din Rusia care se clasifică în conformitate cu codurile NC 3102 10 10 și 3102 10 90.
(2) Valoarea dreptului antidumping definitiv este egală cu diferența dintre prețul minim de import de 115 euro pe tonă și prețul net franco frontieră comunitară, înainte de vămuire, în toate cazurile în care acesta din urmă este mai mic decât prețul minim de import.
(3) În cazul în care mărfurile au fost deteriorate înainte de punerea în liberă circulație și, prin urmare, prețul efectiv plătit sau de plătit este calculat în mod proporțional în scopul stabilirii valorii în vamă în conformitate cu articolul 145 din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei (10), prețul minim de import definit anterior se reduce în mod proporțional cu prețul efectiv plătit sau de plătit. Prin urmare, dreptul care trebuie perceput este egal cu diferența dintre prețul minim de import redus și prețul net franco frontieră, înainte de vămuire, redus.
(4) Cu excepția cazului în care se prevede altfel, se aplică dispozițiile în vigoare în materie de drepturi vamale.
Articolul 2
Prezentul regulament intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 7 mai 2001.