RICHTLINIE DES RATES vom 21. Januar 1980 zur Koordinierung der Rechts- und Verwaltungsvorschriften betreffend die Aufnahme und Ausübung der Tätigkeiten der Hebamme (80/155/EWG)
DER RAT DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft, insbesondere auf die Artikel 49, 57 und 66,
auf Vorschlag der Kommission (1),
nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments (2),
nach Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses (3),
in Erwägung nachstehender Gründe:
Nach Artikel 57 des Vertrages ist die Koordinierung der Rechts- und Verwaltungsvorschriften für die Aufnahme und Ausübung der Tätigkeiten der Hebamme zu verwirklichen. Aus Gründen der öffentlichen Gesundheit empfiehlt es sich, innerhalb der Gemeinschaft nach einer gemeinsamen Definition des Tätigkeitsbereichs der betreffenden Berufsangehörigen und ihrer Ausbildung zu streben ; es schien nicht wünschenswert, zu diesem Zweck ein einheitliches Programm für sämtliche Mitgliedstaaten vorzuschreiben. Im Gegenteil soll diesen die grösstmögliche Freiheit bei der Gestaltung ihres Unterrichts belassen werden. Die beste Lösung besteht somit darin, lediglich Mindestnormen festzulegen.
Die mit dieser Richtlinie angestrebte Koordinierung schließt eine weitere Koordinierung nicht aus.
Die meisten Mitgliedstaaten unterscheiden bisher nicht zwischen der Ausbildung von Hebammen im Angestelltenverhältnis und der Ausbildung von freiberuflich tätigen Hebammen. Es erscheint daher notwendig, die Anwendung dieser Richtlinie auf Hebammen im Angestelltenverhältnis auszudehnen -
HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN:
Artikel 1
(1) Die Mitgliedstaaten machen die Aufnahme und die Ausübung der Tätigkeiten der Hebamme unter den in Artikel 1 der Richtlinie 80/154/EWG (4) genannten Berufsbezeichnungen davon abhängig, daß die Hebamme Inhaber eines Diploms, eines Prüfungszeugnisses oder eines sonstigen Befähigungsnachweises gemäß Artikel 3 der genannten Richtlinie ist, das bzw. der garantiert, daß die Betreffende während der gesamten Dauer ihrer Ausbildung folgende Fähigkeiten erlangt hat: a) angemessene Kenntnisse der wissenschaftlichen Fachgebiete, die den Tätigkeiten der Hebamme zugrunde liegen, insbesondere der Geburtshilfe und der Gynäkologie;
b) angemessene Kenntnisse der Berufsethik und des Berufsrechtes;
c) vertiefte Kenntnisse der biologischen Funktion, der Anatomie und der Physiologie auf den Gebieten der Geburtshilfe und der perinatalen Medizin, sowie Kenntnisse von der Beziehung zwischen dem Gesundheitszustand und der physischen und sozialen Umgebung des Menschen und von seinem Verhalten;
d) angemessene klinische Erfahrung, die unter der Aufsicht von qualifiziertem Personal des Gebietes der Geburtshilfe und in anerkannten Einrichtungen erworben wird;
e) das erforderliche Verständnis für die Ausbildung des Personals des Gesundheitswesens und Erfahrung in der Zusammenarbeit mit diesem Personal.
(2) Die Ausbildung nach Absatz 1 umfasst: - entweder eine spezielle Ausbildung als Hebamme auf Vollzeitbasis, die theoretische und praktische Studien von mindestens drei Jahren umfasst ; die Zulassung hierzu setzt zumindest den Abschluß der ersten zehn Jahre der allgemeinen Schulausbildung voraus;
- oder eine spezielle Ausbildung als Hebamme von mindestens 18 Monaten auf Vollzeitbasis ; die Zulassung hierzu setzt den Besitz eines Diploms, Prüfungszeugnisses oder sonstigen Befähigungsnachweises der Krankenschwester und des Krankenpflegers im Sinne des Artikels 3 der Richtlinie 77/452/EWG (5), die für die allgemeine Pflege verantwortlich sind, voraus.
(3) Die in Absatz 2 erster Gedankenstrich genannte spezielle Ausbildung als Hebamme muß mindestens die Fächer des im Anhang enthaltenen Ausbildungsprogramms umfassen. (1)ABl. Nr. C 18 vom 12.2.1970, S. 1. (2)ABl. Nr. C 101 vom 4.8.1970, S. 26. (3)ABl. Nr. C 146 vom 11.12.1970, S. 17. (4)Siehe Seite 1 dieses Amtsblatts. (5)ABl. Nr. L 176 vom 15.7.1977, S. 1.
Die in Absatz 2 zweiter Gedankenstrich genannte Ausbildung muß mindestens die Fächer des im Anhang enthaltenen Ausbildungsprogramms, die nicht Gegenstand eines gleichwertigen Unterrichts im Rahmen der Ausbildung als Krankenschwester und Krankenpfleger waren, umfassen.
(4) Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß die mit der Ausbildung der Hebammen betraute Einrichtung die Verantwortung dafür übernimmt, daß Theorie und Praxis für das gesamte Ausbildungsprogramm koordiniert werden.
Der in Teil A des Anhangs genannte theoretische und technische Unterricht muß der in Teil B dieses Anhangs genannten klinisch-praktischen Hebammenausbildung angemessen und mit ihr koordiniert sein, so daß die in Absatz 1 aufgeführten Kenntnisse und Erfahrungen in angemessener Weise erworben werden können.
Die klinisch-praktische Hebammenausbildung muß im Rahmen von Praktika in Krankenhausabteilungen oder in anderen Gesundheitsdiensten, die von den zuständigen Behörden oder Stellen zugelassen sind, unter Anleitung vermittelt werden. Im Rahmen dieser Ausbildung nehmen die Hebammenschülerinnen an den Tätigkeiten in den betreffenden Stellen in dem Masse teil, wie dies zu ihrer Ausbildung beiträgt. Sie werden in die Verantwortlichkeit des Hebammenberufs eingeführt.
Artikel 2
Nach regelmässiger Prüfung der Ergebnisse der verschiedenen in Artikel 1 Absatz 2 genannten Ausbildungsmöglichkeiten erstattet die Kommission dem Rat zum ersten Mal sechs Jahre nach Bekanntgabe dieser Richtlinie Bericht. Die genannte Prüfung erfolgt mit Unterstützung des Beratenden Ausschusses für die Ausbildung der Hebammen.
Die Kommission unterbreitet nach Maßgabe der Ergebnisse dieser Prüfung Änderungsvorschläge, die das Ziel haben, die im Rahmen der genannten Ausbildungsmöglichkeiten vorgesehenen Mindestkriterien den Bedingungen nach Artikel 2 Absatz 1 erster Gedankenstrich erster Untergedankenstrich und zweiter Gedankenstrich der Richtlinie 80/154/EWG anzugleichen. Der Rat befindet unverzueglich über diese Vorschläge.
Artikel 3
Unbeschadet von Artikel 1 können die Mitgliedstaaten die Form der Teilzeitausbildung unter den von den zuständigen einzelstaatlichen Behörden zugelassenen Bedingungen genehmigen.
Die Gesamtdauer der Teilzeitausbildung darf nicht kürzer sein als die der Vollzeitausbildung. Ihr Niveau darf nicht dadurch, daß sie auf Teilzeitbasis erfolgt, beeinträchtigt werden.
Artikel 4
Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß Hebammen im Sinne dieser Richtlinie mindestens befugt sind, die folgenden Tätigkeiten und Aufgaben in eigener Verantwortung durchzuführen: 1. Angemessene Aufklärung und Beratung in Fragen der Familienplanung;
2. Feststellung der Schwangerschaft und Beobachtung der normal verlaufenden Schwangerschaft, Durchführung der zur Beobachtung des Verlaufs einer normalen Schwangerschaft notwendigen Untersuchungen;
3. Verschreibung der Untersuchungen, die für eine möglichst frühzeitige Feststellung einer Risikoschwangerschaft notwendig sind, oder Aufklärung über diese Untersuchungen;
4. Vorbereitung auf die Elternschaft, umfassende Vorbereitung auf die Niederkunft einschließlich Beratung in Fragen der Hygiene und Ernährung;
5. Betreuung der Gebärenden während der Geburt und Überwachung des Fötus in der Gebärmutter mit Hilfe geeigneter klinischer und technischer Mittel;
6. Durchführung von Normalgeburten bei Kopflage einschließlich - sofern erforderlich - des Scheidendammschnitts sowie im Dringlichkeitsfall von Steißgeburten;
7. Erkennen der Anzeichen von Anomalien bei der Mutter oder beim Kind, die das Eingreifen eines Arztes erforderlich machen, sowie Hilfeleistung bei etwaigen ärztlichen Maßnahmen ; Ergreifen der notwendigen Maßnahmen bei Abwesenheit des Arztes, insbesondere manuelle Ablösung der Plazenta, woran sich gegebenenfalls eine manuelle Nachuntersuchung der Gebärmutter anschließt;
8. Untersuchung und Pflege des Neugeborenen ; Einleitung und Durchführung der erforderlichen Maßnahmen in Notfällen und, wenn erforderlich, Durchführung der sofortigen Wiederbelebung des Neugeborenen;
9. Pflege der Wöchnerin, Überwachung des Zustandes der Mutter nach der Niederkunft und Erteilung zweckdienlicher Ratschläge für die bestmögliche Pflege des Neugeborenen;
10. Durchführung der vom Arzt verordneten Behandlung;
11. Abfassen der erforderlichen schriftlichen Berichte.
Artikel 5
Diese Richtlinie gilt auch für diejenigen Staatsangehörigen der Mitgliedstaaten, die nach der Verordnung (EWG) Nr. 1612/68 des Rates vom 15. Oktober 1968 über die Freizuegigkeit der Arbeitnehmer innerhalb der Gemeinschaft (1) eine Tätigkeit im Sinne des Artikels 1 der Richtlinie 80/154/EWG im Angestelltenverhältnis ausüben oder ausüben werden. (1)ABl. Nr. L 257 vom 19.10.1968, S. 2.
Artikel 6
(1) Die Mitgliedstaaten treffen die erforderlichen Maßnahmen, um dieser Richtlinie binnen drei Jahren nach ihrer Bekanntgabe nachzukommen, und setzen die Kommission unverzueglich davon in Kenntnis.
(2) Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission den Wortlaut der wichtigsten innerstaatlichen Rechtsvorschriften mit, die sie auf dem unter diese Richtlinie fallenden Gebiet erlassen.
Artikel 7
Falls sich bei der Anwendung dieser Richtlinie für einen Mitgliedstaat grössere Schwierigkeiten auf bestimmten Gebieten ergeben sollten, prüft die Kommission diese Schwierigkeiten in Zusammenarbeit mit diesem Staat und holt die Stellungnahme des durch den Beschluß 75/365/EWG (1), zuletzt geändert durch den Beschluß 80/157/EWG (2), eingesetzten Ausschusses Hoher Beamter für das öffentliche Gesundheitswesen ein.
Die Kommission legt dem Rat gegebenenfalls geeignete Vorschläge vor.
Artikel 8
Spätestens sechs Jahre nach Bekanntgabe dieser Richtlinie beschließt der Rat auf Vorschlag der Kommission, ob die Anwendung der Ausnahme nach Teil B Nummer 3 des Anhangs geändert oder aufgehoben werden soll.
Artikel 9
Diese Richtlinie ist an die Mitgliedstaaten gerichtet.
Geschehen zu Brüssel am 21. Januar 1980.
31980L0155
L 033/8
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
DIRECTIVA CONSILIULUI
din 21 ianuarie 1980
privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative privind accesul și exercitarea activităților de moașă
(80/155/CEE)
CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 49, 57 și 66,
având în vedere propunerea Comisiei (1),
având în vedere avizul Adunării parlamentare (2),
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
întrucât, în aplicarea articolului 57 din tratat, este necesară coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative referitoare la accesul la și exercitarea activităților de moașă; întrucât este necesar, din motive de sănătate publică, să se tindă în cadrul Comunității spre o definire comună a domeniului de activitate a membrilor profesiei în cauză și a formării profesionale a acestora; întrucât, în acest sens, nu s-a considerat oportun să se impună un program de studii unificat pentru toate statele membre; întrucât, dimpotrivă, acestea ar trebui să beneficieze de totală libertate în organizarea procesului de învățământ; întrucât, în consecință, cea mai bună soluție este să se stabilească numai norme minime;
întrucât coordonarea prevăzută de prezenta directivă nu exclude totuși o coordonare ulterioară;
întrucât, în ceea ce privește formarea, majoritatea statelor membre nu fac în prezent distincția între moașele salariate și cele care exercită activități independente; întrucât, din acest motiv, apare necesitatea de a extinde aplicarea prezentei directive la moașele salariate,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
(1) Statele membre condiționează accesul și exercitarea activităților de moașă cu titlurile oficiale de calificare menționate la articolul 1 din Directiva 80/154/CEE (4) de posesia unei diplome, a unui certificat sau a unui titlu oficial de calificare în obstetrică, prevăzute la articolul 3 din directiva menționată, care garantează că persoana respectivă a dobândit pe întreaga durată a perioadei de formare:
(a)
cunoștințe științifice corespunzătoare pe care se bazează activitatea de moașă, în special de obstetrică și ginecologie;
(b)
cunoștințe corespunzătoare privind deontologia și legislația profesională;
(c)
cunoștințe aprofundate despre funcțiile biologice, anatomice și fiziologice în domeniul obstetricii și al nou-născuților și, de asemenea, privind relația dintre starea de sănătate și mediul fizic și social al ființei umane și al comportamentului ei;
(d)
experiență clinică corespunzătoare obținută în instituții aprobate sub supravegherea unui personal calificat în obstetrică;
(e)
înțelegerea corespunzătoare a formării personalului medical și a experienței în colaborarea cu acest personal.
(2) Formarea profesională menționată la alineatul (1) cuprinde:
-
fie o formare profesională specifică în obstetrică pe bază de program integral, care să cuprindă cel puțin trei ani de studii teoretice și practice; admiterea la această formare profesională este condiționată de încheierea a cel puțin primilor 10 ani de formare școlară generală;
-
fie o formare profesională specifică în obstetrică pe bază de program integral, care să cuprindă cel puțin 18 luni, admiterea la acesta fiind condiționată de posesia unei diplome, a unui certificat sau a altui titlu oficial de calificare ca asistent medical generalist, prevăzute la articolul 3 din Directiva 77/452/CEE (5).
(3) Formarea profesională specifică în obstetrică prevăzută la alineatul (2) prima liniuță acoperă cel puțin materiile programului de formare menționat în anexă.
Formarea profesională prevăzută la alineatul (2) a doua liniuță trebuie să cuprindă cel puțin materiile din programul de formare menționat în anexă, care nu fac obiectul unui curs echivalent în cadrul formării profesionale ca asistent medical generalist.
(4) Statele membre asigură că instituția care se ocupă de formarea profesională a moașelor este răspunzătoare de coordonarea teoriei cu practica pe tot parcursul programului de studii.
Instruirea teoretică și tehnică menționată la partea A din anexă trebuie echilibrată și coordonată cu instruirea clinică a moașelor, menționată la partea B din anexa menționată, astfel încât cunoștințele și experiența enumerate la alineatul (1) să poată fi dobândite în mod adecvat.
Instruirea clinică a moașelor trebuie să ia forma unor stagii controlate la locul de muncă, adică în cadrul serviciilor de sănătate dintr-un spital sau în alte servicii de sănătate aprobate de autoritățile sau organismele competente. Pe durata formării profesionale, viitoarele moașe participă la activitățile serviciilor în cauză, în măsura în care activitățile respective contribuie la formarea lor. Acestea sunt inițiate cu privire la responsabilitățile pe care le implică activitatea de moașă.
Articolul 2
După examinarea periodică a rezultatelor diverselor cursuri de formare profesională prevăzute la articolul 1 alineatul (2), Comisia prezintă un prim raport Consiliului pentru prima dată în termen de șase ani de la notificarea prezentei directive. Examinarea în cauză este realizată cu asistența Comitetului consultativ pentru formarea profesională a moașelor.
În funcție de rezultatele acestei examinări, Comisia prezintă propuneri de modificare destinate alinierii criteriilor minime prevăzute pentru cursurile de formare profesională menționate la condițiile prevăzute la articolul 2 alineatul (1) prima liniuță prima sub-liniuță și a doua liniuță din Directiva 80/154/CEE. Consiliul hotărăște, fără întârziere, cu privire la aceste propuneri.
Articolul 3
Fără a aduce atingere dispozițiilor articolului 1, statele membre pot autoriza formarea profesională cu frecvență parțială în condițiile aprobate de autoritățile naționale competente.
Durata totală a formării profesionale cu frecvență parțială nu poate fi mai scurtă decât cea a formării pe bază de program integral. Nivelul formării profesionale nu poate fi afectat de caracterul său parțial.
Articolul 4
Statele membre se asigură că moașelor li se conferă cel puțin dreptul de acces la și de exercitare a următoarelor activități:
1.
să asigure o bună informare și consiliere în materie de planificare familială;
2.
să constate sarcina, apoi să monitorizeze sarcina normală, să efectueze examinările necesare pentru monitorizarea evoluției normale a sarcinii;
3.
să prescrie sau să recomande examinările necesare pentru a diagnostica, cât mai devreme posibil, sarcinile care prezintă risc;
4.
să întocmească un program de pregătire a viitorilor părinți pentru noul lor rol, să asigure pregătirea completă în vederea nașterii și să-i consilieze în materie de igienă și de alimentație;
5.
să asiste mama pe durata travaliului și să monitorizeze starea fătului in utero prin mijloacele clinice și tehnice corespunzătoare;
6.
să coordoneze nașterea normală la apariția capului, inclusiv, unde este cazul, o epiziotomie, iar în cazurile urgente, să coordoneze nașterea la prezentarea pelviană;
7.
să recunoască semnalele de avertisment pentru o anomalie a mamei sau copilului, care necesită intervenția unui medic și să îl asiste pe acesta în caz de intervenție; să ia măsurile de urgență necesare în absența medicului, în special înlăturarea manuală a placentei, eventual urmată de o examinare manuală a uterului;
8.
să examineze și să îngrijească nou-născutul; să ia orice inițiativă necesară care se impune și să realizeze, dacă este necesar, resuscitarea imediată;
9.
să îngrijească și să monitorizeze progresele mamei în perioada post-natală și să facă mamei toate recomandările necesare, care să permită creșterea nou-născutului în cele mai bune condiții;
10.
să ducă la bun sfârșit tratamentul prescris de medic;
11.
să întocmească rapoartele scrise necesare.
Articolul 5
Prezenta directivă se aplică și resortisanților statelor membre care, în conformitate cu Regulamentul (CEE) al Consiliului nr. 1612/68 din 15 octombrie 1968 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității (6), exercită sau vor exercita cu titlu salariat una din activitățile menționate la articolul 1 din Directiva 80/154/CEE.
Articolul 6
(1) Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a se conforma prezentei directive în termen de trei ani de la data notificării și informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
(2) Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern, pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
Articolul 7
În cazul în care, în aplicarea prezentei directive, un stat membru întâmpină dificultăți majore în anumite domenii, Comisia examinează aceste dificultăți în colaborare cu statul respectiv și solicită avizul Comitetului înalților funcționari în domeniul sănătății publice, constituit în temeiul Deciziei 75/365/CEE (7), astfel cum a fost modificată ultima dată de Decizia 80/157/CEE (8).
Dacă este necesar, Comisia prezintă Consiliului propuneri adecvate.
Articolul 8
În termen de cel mult 6 ani de la notificarea prezentei directive, Consiliul, hotărând la propunerea Comisiei și după avizul Comitetului consultativ, decide dacă derogarea prevăzută la partea B punctul 3 din anexă trebuie eliminată sau dacă domeniul său ar trebui redus.
Articolul 9
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Bruxelles, 21 ianuarie 1980.