Entscheidung des Rates
vom 22. Dezember 2003
zur Änderung des Teils V Nummer 3 der Gemeinsamen Konsularischen Instruktion
(2004/14/EG)
DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 789/2001 des Rates vom 24. April 2001, mit der dem Rat Durchführungsbefugnisse im Hinblick auf bestimmte detaillierte Vorschriften und praktische Verfahren zur Prüfung von Visumanträgen(1) vorbehalten werden,
auf Initiative der Italienischen Republik,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1) Der Europäische Rat (Tampere, Laeken, Sevilla und Thessaloniki) hat die Mitgliedstaaten aufgefordert, ihre gemeinsame Visapolitik weiterzuentwickeln und die Zusammenarbeit ihrer konsularischen Vertretungen in Drittländern zu verstärken.
(2) Die Analyse der Daten im Bereich der illegalen Einwanderung hat gezeigt, dass am häufigsten Visa für einen kurzfristigen Aufenthalt (Tourismus, Geschäftsreise, Studium, Besuch von Familienangehörigen) verwendet werden, um legal in das Hoheitsgebiet der Länder der "Schengen-Gruppe" einzureisen und anschließend, nachdem deren Gültigkeitsdauer abgelaufen ist, unterzutauchen.
(3) Es zeigt sich, dass zur besseren Einschätzung des Migrationsrisikos eine noch engere Zusammenarbeit der konsularischen Vertretungen vor Ort bei der Bestimmung der von Visumantragstellern anzufordernden ergänzenden und/oder zusätzlichen Dokumente und bei der Festlegung gemeinsamer Mechanismen, die einer besseren Aufdeckung ge- und verfälschter Dokumente dienen, notwendig ist.
(4) Was die unterschiedlichen Faktoren anbelangt, die für die Einschätzung des Einwanderungsrisikos relevant sind, so ist auch das Fazit des Gesprächs, zu dem die Auslandsvertretung den Antragsteller einlädt, von entscheidender Bedeutung.
(5) Die Auslandsvertretungen müssen daher in der Lage sein, ihre Befugnisse zur Einschätzung des Migrationsrisikos effizienter wahrzunehmen.
(6) Gemäß den Artikeln 1 und 2 des dem Vertrag über die Europäische Union und dem Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft beigefügten Protokolls über die Position Dänemarks beteiligt sich Dänemark nicht an der Annahme dieser Entscheidung, die für Dänemark weder bindend noch anwendbar ist. Da diese Entscheidung auf die Ergänzung des Schengen-Besitzstands nach den Bestimmungen des dritten Teils Titel IV des Vertrags zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft abzielt, beschließt Dänemark gemäß Artikel 5 des genannten Protokolls innerhalb von sechs Monaten, nachdem der Rat diese Entscheidung erlassen hat, ob es sie in sein einzelstaatliches Recht umsetzt.
(7) Für Island und Norwegen stellt diese Entscheidung eine Weiterentwicklung der Bestimmungen des Schengen-Besitzstands im Sinne des Übereinkommens zwischen dem Rat der Europäischen Union sowie der Republik Island und dem Königreich Norwegen über die Assoziierung der beiden letztgenannten Staaten bei der Umsetzung, Anwendung und Entwicklung des Schengen-Besitzstands(2) dar, die in den Bereich fallen, der in Artikel 1 Buchstabe A des Beschlusses 1999/437/EG des Rates(3) zum Erlass bestimmter Durchführungsvorschriften zu jenem Übereinkommen genannt ist.
(8) Diese Entscheidung stellt eine Weiterentwicklung der Bestimmungen des Schengen-Besitzstands dar, an denen sich das Vereinigte Königreich gemäß dem Beschluss 2000/365/EG des Rates vom 29. Mai 2000 zum Antrag des Vereinigten Königreichs Großbritannien und Nordirland, einzelne Bestimmungen des Schengen-Besitzstands auf sie anzuwenden(4), nicht beteiligt; das Vereinigte Königreich beteiligt sich daher nicht an der Annahme dieser Entscheidung, die für das Vereinigte Königreich weder bindend noch anwendbar ist.
(9) Diese Entscheidung stellt eine Weiterentwicklung der Bestimmungen des Schengen-Besitzstands dar, an denen sich Irland gemäß dem Beschluss 2002/192/EG des Rates vom 28. Februar 2002 zum Antrag Irlands auf Anwendung einzelner Bestimmungen des Schengen-Besitzstands auf Irland(5) nicht beteiligt; Irland beteiligt sich daher nicht an der Annahme dieser Entscheidung, die für Irland weder bindend noch anwendbar ist.
(10) Diese Entscheidung stellt einen auf den Schengen-Besitzstand aufbauenden oder anderweitig damit zusammenhängenden Rechtsakt im Sinne des Artikels 3 Absatz 2 der Beitrittsakte von 2003 dar -
HAT FOLGENDE ENTSCHEIDUNG ERLASSEN:
Artikel 1
Teil V Nummer 3 (Wesentliche Kriterien für die Prüfung des Antrags) der Gemeinsamen Konsularischen Instruktion wird wie folgt geändert:
"Für die Einschätzung des Migrationsrisikos liegt die Bewertung in der alleinigen Verantwortung der Auslandsvertretung. Bei der Prüfung des Visumantrags ist festzustellen, ob der Antragsteller die Absicht hat, in das Hoheitsgebiet der Mitgliedstaaten mit Hilfe eines zu Touristik-, Studien-, Geschäfts- bzw. zu Familienbesuchszwecken ausgestellten Visums einzuwandern und sich dort niederzulassen. Besondere Aufmerksamkeit ist u. a. auf 'Personenkreise mit erhöhtem Risikofaktor', Arbeitslose und Personen, die nicht über geregelte Einkünfte verfügen, zu richten. In diesem Zusammenhang ist das Gespräch mit dem Antragsteller von entscheidender Bedeutung, um den Zweck der Reise in Erfahrung zu bringen. Außerdem können zusätzliche Belege angefordert werden, auch solche, die im Rahmen der örtlichen konsularischen Zusammenarbeit möglicherweise vereinbart werden. Die Auslandsvertretung muss auch die Möglichkeiten nutzen, die die Zusammenarbeit der konsularischen Vertretungen vor Ort bietet, um ihre Fähigkeit zur Aufdeckung ge- und verfälschter Dokumente, die im Rahmen bestimmter Visumanträge vorgelegt werden, zu verbessern. Bestehen insbesondere Zweifel bezüglich der Echtheit der Dokumente und der vorgelegten Belege, auch hinsichtlich ihres Wahrheitsgehalts, sowie bezüglich der Zuverlässigkeit der Äußerungen während des Gesprächs, wird die Auslandsvertretung von der Erteilung eines Visums absehen."
Artikel 2
Diese Entscheidung gilt ab dem Datum ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union.
Artikel 3
Diese Entscheidung ist gemäß dem Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft an die Mitgliedstaaten gerichtet.
Geschehen zu Brüssel am 22. Dezember 2003.
32004D0014
L 005/74
JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE
DECIZIA CONSILIULUI
din 22 decembrie 2003
de modificare a celui de-al treilea paragraf (Criterii de bază pentru examinarea cererilor) din partea V din Instrucțiunile consulare comune
(2004/14/CE)
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 789/2001 al Consiliului din 24 aprilie 2001 care rezervă Consiliului competențele de executare în ceea ce privește anumite norme metodologice și proceduri de examinare a cererilor de viză (1),
având în vedere inițiativa Republicii Italiene,
întrucât:
(1)
Cu ocazia consiliilor europene de la Tampere, Laeken, Sevilla și Salonic, statele membre au fost invitate să continue dezvoltarea unei politici comune în materie de vize și să consolideze cooperarea consulară locală între misiunile lor din țările terțe.
(2)
O analiză a datelor privind imigrarea clandestină a arătat că vizele de scurtă ședere (turism, afaceri, studii, muncă sau vizitarea familiei) sunt utilizate cel mai frecvent pentru a intra în mod legal pe teritoriul părților contractante la Convenția Schengen înainte de a intra în clandestinitate după expirarea vizei.
(3)
Pentru evaluarea riscului de imigrare, se dovedește a fi necesară consolidarea cooperării consulare locale în ceea ce privește stabilirea documentelor complementare și/sau suplimentare care trebuie solicitate în scopul eliberării unei vize și în ceea ce privește adoptarea unor mecanisme comune care să urmărească depistarea mai eficientă a documentelor false sau falsificate.
(4)
Printre diverșii factori care stau la baza evaluării riscului de imigrare, rezultatele interviului la care este supus solicitantul de viză de către misiunile diplomatice sau consulare au, de asemenea, o importanță fundamentală.
(5)
Prin urmare, misiunile diplomatice și consulare ar trebui să își poată exercita mai eficace competența care le revine de a evalua riscul de imigrare.
(6)
În conformitate cu articolele 1 și 2 din protocolul privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are nici o obligație în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale. Ținând seama de faptul că prezenta decizie dezvoltă acquis-ul Schengen în temeiul dispozițiilor prevăzute în partea a treia titlul IV din Tratatul de instituire a Comunității Europene, Danemarca, în conformitate cu articolul 5 din respectivul protocol, decide, în termen de șase luni de la data la care Consiliul adoptă prezenta decizie, dacă transpune sau nu prezenta decizie în legislația sa internă.
(7)
În ceea ce privește Islanda și Norvegia, prezentul regulament reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen în sensul Acordului încheiat de Consiliul Uniunii Europene, Republica Islanda și Regatul Norvegiei privind asocierea acestora din urmă la transpunerea, punerea în aplicare și dezvoltarea acquis-ului Schengen (2), care intră în sfera de aplicare a articolului 1 punctul (A) din Decizia 1999/437/CE a Consiliului (3) privind anumite norme pentru aplicarea respectivului acord.
(8)
Prezenta decizie reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Regatul Unit nu participă, în conformitate cu Decizia 2000/365/CE a Consiliului din 29 mai 2000 privind cererea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord de a participa la punerea în aplicare a unora dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (4); prin urmare, Regatul Unit nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are nici o obligație în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.
(9)
Prezenta decizie reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Irlanda nu participă, în conformitate cu Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 privind cererea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen (5); prin urmare, Irlanda nu participă la adoptarea prezentei decizii, nu are nici o obligație în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.
(10)
Prezenta decizie reprezintă un act care se întemeiază pe acquis-ul Schengen sau care se referă la acesta, în sensul articolului 3 alineatul (2) din Actul de aderare din 2003,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Al treilea paragraf (Criterii de bază pentru examinarea cererilor) din partea V din Instrucțiunile consulare comune se înlocuiește cu textul următor:
„Misiunea diplomatică sau oficiul consular își asumă întreaga răspundere cu privire la evaluarea riscului de imigrare. Examinarea cererilor are ca scop depistarea solicitanților care încearcă să intre și să se stabilească pe teritoriul statelor membre, folosind ca pretext vizele de turism, afaceri, studii, muncă sau vizită familială. În acest scop, este necesar să se acorde o atenție deosebită «categoriilor de risc», șomerilor, persoanelor fără o sursă stabilă de venit etc. În același scop, interviul cu solicitantul, prin care se urmărește stabilirea scopului călătoriei, este de o importanță fundamentală. De asemenea, se pot solicita documente justificative suplimentare, a căror natură se stabilește, dacă este posibil, în cadrul cooperării consulare locale. Misiunea diplomatică sau oficiul consular trebuie să se bazeze totodată pe cooperarea consulară locală pentru a-și consolida capacitatea de detectare a documentelor false sau falsificate, prezentate în sprijinul anumitor cereri de viză. În cazul în care există suspiciuni privind autenticitatea documentelor și a actelor justificative prezentate, inclusiv în ceea ce privește veridicitatea conținutului lor, precum și fiabilitatea declarațiilor obținute în urma unui interviu, misiunea diplomatică sau oficiul consular nu eliberează viza.”
Articolul 2
Prezenta decizie se aplică din data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 3
Prezenta decizie se adresează statelor membre, în conformitate cu Tratatul de instituire a Comunității Europene.
Adoptată la Bruxelles, 22 decembrie 2003.