VERORDNUNG (EG) Nr. 710/2009 DER KOMMISSION
vom 5. August 2009
zur Änderung der Verordnung (EG) Nr. 889/2008 mit Durchführungsvorschriften zur Verordnung (EG) Nr. 834/2007 des Rates im Hinblick auf Durchführungsvorschriften für die Produktion von Tieren und Meeresalgen in ökologischer/biologischer Aquakultur
DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft,
gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 834/2007 des Rates vom 28. Juni 2007 über die ökologische/biologische Produktion und die Kennzeichnung von ökologischen/biologischen Erzeugnissen und zur Aufhebung der Verordnung (EWG) Nr. 2092/91 (1), insbesondere auf Artikel 11, Artikel 13 Absatz 3, Artikel 15 Absatz 2, Artikel 16 Absatz 1 und Absatz 3 Buchstaben a und c, Artikel 17 Absatz 2, Artikel 18 Absatz 5, Artikel 19 Absatz 3 Unterabsatz 2, Artikel 22 Absatz 1, Artikel 28 Absatz 6, Artikel 38 Buchstaben a, b und c und Artikel 40,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
In der Verordnung (EG) Nr. 834/2007 und insbesondere ihrem Titel III sind die allgemeinen Anforderungen an die Produktion von Tieren und Meeresalgen in Aquakultur festgelegt. Die Durchführungsvorschriften hierzu sollten durch Änderung der Verordnung (EG) Nr. 889/2008 der Kommission (2), die die Durchführungsvorschriften zur Verordnung (EG) Nr. 834/2007 enthält, festgelegt werden.
(2)
In der Mitteilung der Kommission an den Rat und das Europäische Parlament „Eine Strategie für die nachhaltige Entwicklung der europäischen Aquakultur“ (3) wurde eine Zukunftsvision für die Entwicklung dieses Sektors in den nächsten zehn Jahren aufgezeigt, um dessen Stabilisierung in ländlichen Gebieten und in Küstengebieten zu erreichen, indem, was sowohl Erzeugnisse als auch Arbeitsplätze anbelangt, Alternativen zur Fischerei angeboten werden. In der Mitteilung wurde auch auf das Potenzial der ökologischen/biologischen Aquakultur und auf die Notwendigkeit hingewiesen, hierzu Normen und Kriterien zu entwickeln.
(3)
Im Interesse einer gemeinsamen Auslegung sollten die Begriffsbestimmungen in Artikel 2 der Verordnung (EG) Nr. 889/2008 ergänzt und überarbeitet werden, um Unklarheiten auszuschließen und eine einheitliche Anwendung der Vorschriften für die Produktion von Tieren und Meeresalgen in ökologischer/biologischer Aquakultur zu gewährleisten.
(4)
Den Gewässern, in denen Meeresalgen und Tiere ökologisch/biologisch produziert werden, kommt für die Erzeugung sicherer und hochwertiger Erzeugnisse bei minimaler Belastung der aquatischen Umwelt eine entscheidende Bedeutung zu. Es existieren Rechtsvorschriften der Gemeinschaft über Wasserqualität und Kontaminanten in Lebensmitteln, die Umweltauflagen für Wasser enthalten und eine hohe Lebensmittelqualität gewährleisten, wie die Richtlinie 2000/60/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 23. Oktober 2000 zur Schaffung eines Ordnungsrahmens für Maßnahmen der Gemeinschaft im Bereich der Wasserpolitik (4), die Richtlinie 2008/56/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 17. Juni 2008 zur Schaffung eines Ordnungsrahmens für Maßnahmen der Gemeinschaft im Bereich der Meeresumwelt (Meeresstrategie-Rahmenrichtlinie) (5), die Verordnung (EG) Nr. 1881/2006 der Kommission vom 19. Dezember 2006 zur Festsetzung der Höchstgehalte für bestimmte Kontaminanten in Lebensmitteln (6) und die Verordnungen (EG) Nr. 852/2004 (7), (EG) Nr. 853/2004 (8) und (EG) Nr. 854/2004 des Europäischen Parlaments und des Rates (9). Es ist daher angezeigt, für die Meeresalgen- und Aquakulturproduktion einen Plan zur nachhaltigen Bewirtschaftung mit konkreten Maßnahmen, etwa zur Abfallverringerung, zu erstellen.
(5)
Die Umsetzung der Richtlinie 85/337/EWG des Rates vom 27. Juni 1985 über die Umweltverträglichkeitsprüfung bei bestimmten öffentlichen und privaten Projekten (10), der Richtlinie 92/43/EWG des Rates vom 21. Mai 1992 zur Erhaltung der natürlichen Lebensräume sowie der wild lebenden Tiere und Pflanzen (11) und der Richtlinie 79/409/EWG des Rates vom 2. April 1979 über die Erhaltung der wild lebenden Vogelarten (12) soll angemessene Wechselwirkungen mit der Umwelt bei gleichzeitiger Berücksichtigung der Auswirkungen auf die geforderte Wasserqualität nach den Richtlinien 2000/60/EG und 2008/56/EG gewährleisten. Es sollten Vorschriften für die Durchführung einer umweltbezogenen Prüfung festgelegt werden, die eine optimale Anpassung an die umgebende Umwelt und eine Begrenzung möglicher negativer Auswirkungen vorsieht. Durch solche Prüfungen sollte sichergestellt werden, dass die Produktion von Tieren und Meeresalgen in ökologischer/biologischer Aquakultur, ein im Vergleich zur ökologischen/biologischen Landwirtschaft relativ neuer Wirtschaftszweig, gegenüber anderen Bewirtschaftungsformen nicht nur eine ökologisch vertretbare, sonder in Übereinstimmung mit der breiten öffentlichen Meinung eine umweltverträgliche und nachhaltige Alternative darstellt.
(6)
Das hinsichtlich der Löslichkeit von Stoffen besondere Medium Wasser erfordert eine angemessene Trennung von ökologischen/biologischen und nichtökologischen/nichtbiologischen Aquakulturanlagen; es sollten ausreichende Trennungsmaßnahmen festgelegt werden. Angesichts der Vielfalt aquatischer Milieus in Süß- wie in Meerwasser erscheint es angezeigt, die Trenndistanzen auf einzelstaatlicher Ebene festzulegen, da die Mitgliedstaaten am besten in der Lage sind, die jeweilige Situation zu beurteilen.
(7)
Die Kultivierung von Meeresalgen kann in gewisser Hinsicht positive Auswirkungen haben, etwa durch den Abbau von Nährstoffen, und Aquakultur in Polykultur fördern. Es ist jedoch darauf zu achten, dass wilde Algenfelder nicht so stark abgeerntet werden, dass ihre Regeneration gefährdet ist, und es muss sichergestellt sein, dass die Produktion die aquatische Umwelt nicht zu sehr belastet.
(8)
Die Mitgliedstaaten verzeichnen bei ökologisch/biologisch erzeugten Eiweißpflanzen zunehmend Versorgungsengpässe. Gleichzeitig reichen die Einfuhren ökologischer/biologischer Eiweißfuttermittel nicht aus, um die Nachfrage zu decken. Die Gesamtflächen, auf denen Eiweißpflanzen ökologisch/biologisch angebaut werden, sind nicht groß genug, um den Bedarf an ökologisch/biologisch erzeugtem Eiweiß zu decken. Deshalb sollten unter bestimmten Bedingungen auch Eiweißfuttermittel verfüttert werden dürfen, die von Parzellen im ersten Jahr der Umstellung stammen.
(9)
Da die Tierproduktion in ökologischer/biologischer Aquakultur noch in den Anfängen steckt, sind Elterntiere aus ökologischer/biologischer Produktion nicht unbedingt in ausreichenden Mengen verfügbar. Es ist vorzusehen, dass unter bestimmten Bedingungen auch Eltern- und Jungtiere nichtökologischer/nichtbiologischer Herkunft eingesetzt werden dürfen.
(10)
In ökologischer/biologischer Aquakulturproduktion sollten die Tiere artgerecht gehalten werden. Die Haltungspraktiken, Bewirtschaftungssysteme und Anlagen sollten den Erfordernissen des Tierschutzes genügen. Es sollten Vorschriften über angemessene Konstruktionen von Netzkäfigen und Netzgehegen im Meer sowie Aufzuchtanlagen an Land festgelegt werden. Um Seuchen und Schädlingsbefall auf ein Mindestmaß zu reduzieren und einen hohen Standard an Tierschutz und Tiergesundheit zu gewährleisten, sollten maximale Besatzdichten vorgeschrieben werden. Vor dem Hintergrund der Vielzahl von Arten mit spezifischen Bedürfnissen sollten hierfür Sonderbestimmungen festgelegt werden.
(11)
Im Zuge jüngster technischer Entwicklungen werden zur Aquakulturproduktion immer häufiger geschlossene Kreislaufsysteme eingesetzt, die zwar externen Input erfordern und einen hohen Energiebedarf haben, bei denen aber kaum Abwasser anfällt und aus denen Zuchtfische nicht entkommen können. Angesichts des Grundsatzes, dass eine ökologische Erzeugung so naturnah wie möglich sein sollte, sollte der Einsatz solcher Systeme für die ökologische/biologische Produktion untersagt werden, bis neue Erkenntnisse vorliegen. Ausnahmsweise zugelassen werden sollten solche Systeme lediglich für die besonderen Produktionsbedingungen der Brut- und Jungtierstationen.
(12)
Die allgemeinen Grundsätze, auf denen die ökologische/biologische Produktion gemäß Artikel 4 und 5 der Verordnung (EG) Nr. 834/2007 beruhen muss, sehen eine geeignete Gestaltung und Handhabung biologischer Prozesse auf der Grundlage ökologischer Systeme unter Nutzung systeminterner natürlicher Ressourcen und unter Einsatz von Methoden vor, die im Fall der Aquakultur im Einklang mit dem Grundsatz der nachhaltigen Fischerei stehen. Sie schreiben ferner vor, dass die biologische Vielfalt der natürlichen aquatischen Ökosysteme in der Aquakultur erhalten bleiben muss. Außerdem beinhalten diese Grundsätze die Vornahme einer Risikobewertung sowie gegebenenfalls die Durchführung von Vorsorge- und Präventivmaßnahmen. In diesem Zusammenhang ist klarzustellen, dass die Gabe von Hormonen oder Hormonderivaten zur künstlichen Auslösung des Laichvorgangs bei Aquakulturtieren mit den Grundsätzen der ökologischen/biologischen Erzeugung und der Verbraucherwahrnehmung ökologischer/biologischer Aquakulturerzeugnisse unvereinbar ist und solche Stoffe deshalb in der ökologischen/biologischen Aquakultur nicht eingesetzt werden sollten.
(13)
Das Futter sollte den Nährstoffbedarf der Aquakulturtiere decken, muss aber gleichzeitig dem Gesundheitsschutzerfordernis der Verordnung (EG) Nr. 999/2001 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 22. Mai 2001 mit Vorschriften zur Verhütung, Kontrolle und Tilgung bestimmter transmissibler spongiformer Enzephalopathien (13) entsprechen, wonach ein aus einer Art hergestelltes Futtermittel nicht an dieselbe Art verfüttert werden darf. Es ist daher angezeigt, für karnivore und nichtkarnivore Aquakulturtiere spezifische Vorschriften zu erlassen.
(14)
Die Rohstoffe der Futtermittel für karnivore Fische und Krebstiere in ökologischer/biologischer Aquakultur sollten im Einklang mit Artikel 5 Buchstabe o der Verordnung (EG) Nr. 834/2007 vorzugsweise aus nachhaltig genutzten Beständen im Sinne von Artikel 3 Buchstabe e der Verordnung (EG) Nr. 2371/2002 des Rates vom 20. Dezember 2002 über die Erhaltung und nachhaltige Nutzung der Fischereiressourcen im Rahmen der Gemeinsamen Fischereipolitik (14) oder auch aus ökologischer/biologischer Aquakultur stammen. Da die ökologische/biologische Aquakultur ebenso wie die nachhaltige Fischerei noch in den Anfängen stecken und daher Futtermittel aus ökologischer/biologischer Produktion und aus nachhaltig genutzten Fischereien knapp sein könnten, sollten Vorschriften für die Verwendung nichtökologischer/nichtbiologischer Futtermittel auf der Grundlage der Verordnung (EG) Nr. 1774/2002 des Europäischen Parlaments und des Rates (15) erlassen werden, die Hygienevorschriften für die Verwendung von Ausgangserzeugnissen aus Fischen oder Teilen von Fischen in der Aquakultur vorsieht und die Verfütterung bestimmter Ausgangserzeugnisse aus Zuchtfischen einer Art an Zuchtfische derselben Art verbietet.
(15)
Bestimmte nichtökologische/nichtbiologische Futtermittelausgangserzeugnisse, Futtermittelzusatzstoffe und Verarbeitungshilfsstoffe dürfen unter klar definierten Bedingungen in der Produktion von Tieren und Meeresalgen in ökologischer/biologischer Aquakultur verwendet werden. Neue Stoffe sollten nach dem Verfahren des Artikels 16 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 834/2007 zugelassen werden. Ausgehend von der Empfehlung einer Ad-hoc-Expertengruppe (16) für Fischfutter und Reinigungsmittel in der ökologischen/biologischen Aquakultur, wonach die in den Anhängen V und VI der Verordnung (EG) Nr. 889/2008 aufgelisteten Stoffe, die für die ökologische/biologische Tiererzeugung zugelassen sind, auch für die ökologische/biologische Aquakultur zugelassen werden sollten und bestimmte Stoffe für einzelne Fischarten eine wichtige Rolle spielen, sollten derartige Stoffe in Anhang VI der letztgenannten Verordnung aufgenommen werden.
(16)
Die Produktion von filtrierenden Muscheln kann sich günstig auf die Wasserqualität der Küstengewässer auswirken, weil Nährstoffe abgebaut werden, und sie kann Aquakultur in Polykultur fördern. Es sollten spezifische Bestimmungen für die Muschelzucht erlassen werden, die der Tatsache Rechnung tragen, dass hier nicht zugefüttert werden muss und die Umwelt deshalb geringer belastet wird als bei anderen Formen der Aquakultur.
(17)
Maßnahmen zur Gesunderhaltung der Bestände sollten vorrangig auf die Verhütung von Krankheiten ausgerichtet sein. Die Bestimmungen der vorliegenden Verordnung gelten im Falle tierärztlicher Behandlung unbeschadet der Richtlinie 2006/88/EG vom 24. Oktober 2006 mit Gesundheits- und Hygienevorschriften für Tiere in Aquakultur und Aquakulturerzeugnisse und zur Verhütung und Bekämpfung bestimmter Wassertierkrankheiten (17). Die Verwendung bestimmter Reinigungs-, Antifouling- und Desinfektionsmittel für Ausrüstungen und Anlagen sollte unter klar definierten Bedingungen zulässig sein. Bei der Verwendung von Desinfektionsmitteln in Anwesenheit lebender Tiere muss besondere Sorgfalt gelten und sichergestellt sein, dass ihre Anwendung für die Tiere unschädlich ist. Derartige Mittel sollten nach dem Verfahren des Artikels 16 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 834/2007 zugelassen werden. Auf der Grundlage von Empfehlungen einer Ad-hoc-Expertengruppe sollten solche Stoffe im Anhang aufgelistet werden.
(18)
Es sollten spezifische Vorschriften für tierärztliche Behandlungen festgelegt werden, einschließlich einer Rangliste der verschiedenen Behandlungsarten und einer Begrenzung der Häufigkeit, in der allopathische Arzneimittel verabreicht werden dürfen.
(19)
Beim Umgang mit und Transport von lebenden Fischen sollte sorgfältig darauf geachtet werden, den physiologischen Bedürfnissen der Tiere gerecht zu werden.
(20)
Die Umstellung auf die ökologische/biologische Produktion erfordert die Anpassung aller Produktionsmittel an die ökologische/biologische Produktionsweise über einen bestimmten Zeitraum. Je nach Art der vorausgegangenen Produktion sollten spezifische Umstellungszeiträume festgelegt werden.
(21)
Offensichtlich enthalten einzelne Anhänge der Verordnung (EG) Nr. 889/2007 Fehler. Es sind Vorkehrungen zur Berichtigung dieser Fehler zu treffen.
(22)
Es sollten spezifische Kontrollbestimmungen erlassen werden, die den Besonderheiten der Aquakultur Rechnung tragen.
(23)
Zur Erleichterung der Umstellung von Betrieben, die nach nationalen oder privaten Standards bereits ökologisch/biologisch produzieren, auf die neuen Gemeinschaftsvorschriften sollten bestimmte Übergangsmaßnahmen gelten.
(24)
Die ökologische/biologische Aquakultur ist, im Vergleich zur ökologischen/biologischen Landwirtschaft mit ihrer langjährigen Erfahrung, ein verhältnismäßig junger Zweig der ökologischen/biologischen Produktion. Da jedoch das Verbraucherinteresse an ökologischen/biologischen Aquakulturerzeugnissen wächst, dürften immer mehr Betriebe auf die ökologische/biologische Produktionsweise umstellen. Auch hier werden folglich bald mehr Erfahrung und technisches Wissen abrufbar sein. Außerdem dürften geplante Forschungsarbeiten neue Ergebnisse vorlegen, insbesondere über Haltungssysteme, über notwendige nichtökologische/nichtbiologische Futtermittelzutaten oder über optimale Besatzdichten für bestimmte Arten. Neue Erkenntnisse und technologischer Fortschritt, die Verbesserungen in der ökologischen/biologischen Aquakultur bedeuten, sollten sich in den Produktionsvorschriften niederschlagen. Daher ist eine Klausel vorzusehen, dass diese Vorschriften überprüft und gegebenenfalls geändert werden können.
(25)
Die Verordnung (EG) Nr. 889/2008 ist entsprechend zu ändern.
(26)
Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Regelungsausschusses für den ökologischen Landbau -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Artikel 1
Die Verordnung (EG) Nr. 889/2008 wird wie folgt geändert:
1.
Artikel 1 Absatz 2 erhält folgende Fassung:
„(2) Diese Verordnung gilt nicht für
a)
andere als die in Artikel 7 genannten Tierarten und
b)
andere als die in Artikel 25a genannten Tiere in Aquakultur.
Die Bestimmungen der Titel II, III und IV gelten jedoch mutatis mutandis auch für solche Erzeugnisse, bis auf der Grundlage der Verordnung (EG) Nr. 834/2007 ausführliche Produktionsvorschriften für diese Erzeugnisse festgelegt wurden.“
2.
Artikel 2 wird wie folgt geändert:
a)
Buchstabe f erhält folgende Fassung:
„f) ‚Produktionseinheit‘: alle für einen Produktionsbereich zu verwendenden Wirtschaftsgüter wie Produktionsstätten, Landparzellen, Weiden, Auslaufflächen, Haltungsgebäude, Fischteiche, Haltungssysteme für Meeresalgen oder Tiere in Aquakultur, Küsten- oder Meeresbodenkonzessionen, Lagerstätten für Pflanzen, pflanzliche Erzeugnisse, Meeresalgenerzeugnisse, tierische Erzeugnisse, Rohstoffe und allen anderen Betriebsmittel, die für diesen spezifischen Produktionsbereich von Belang sind;“
b)
nach Buchstabe i werden folgende Buchstaben angefügt:
„j) ‚geschlossene Kreislaufanlage‘: Aquakulturproduktion in einer geschlossenen Haltungseinrichtung an Land oder auf einem Schiff mit Rezirkulation des Wassers und erforderlicher permanenter Zufuhr von Energie zur Stabilisierung der Haltungsbedingungen der Aquakulturtiere;
k) ‚erneuerbare Energien‘: erneuerbare, nicht fossile Energiequellen: Wind, Sonne, Erdwärme, Wellen, Gezeiten, Wasserkraft, Deponiegas, Klärgas und Biogas;
l) ‚Brutstation‘: Anlage für die Vermehrung, Erbrütung und Aufzucht während der ersten Lebensstadien von Tieren in Aquakultur, insbesondere Fischen, Weich- und Krebstieren;
m) ‚Jungtierstation‘: Zwischenstation für die Zeit zwischen Brut- und Abwachsstadium. Das Jungtierstadium wird mit Ausnahme der Arten, die eine Smoltifikation durchlaufen, im ersten Drittel des Produktionszyklus abgeschlossen;
n) ‚Verschmutzung‘: in der Aquakultur- und Meeresalgenproduktion das direkte oder indirekte Einbringen von Stoffen oder Energie in die aquatische Umwelt der betreffenden Gewässer im Sinne der Richtlinien 2008/56/EG des Europäischen Parlaments und des Rates (18) und 2000/60/EG des Europäischen Parlaments und des Rates (19);
o) ‚Polykultur‘: in der Aquakultur- und Meeresalgenproduktion die Aufzucht von zwei oder mehr Arten in der Regel unterschiedlicher trophischer Ebenen in einer Haltungseinheit;
p) ‚Produktionszyklus‘: in der Aquakultur- und Meeresalgenproduktion die Lebensspanne eines Tieres oder einer Meeresalge vom frühesten Lebensstadium bis zur Ernte;
q) ‚heimische Zuchtarten‘: in der Aquakultur- und Meeresalgenproduktion weder nichtheimische noch gebietsfremde Arten im Sinne der Verordnung (EG) Nr. 708/2007 (20) des Rates; die in Anhang IV derselben Verordnung genannten Arten können als heimische Zuchtarten gelten.
r) ‚Besatzdichte‘: in der Aquakultur das Lebendgewicht der Tiere pro Kubikmeter Wasser zu jedem Zeitpunkt der Abwachsphase bzw. im Falle von Plattfischen und Garnelen das Gewicht pro Quadratmeter Fläche.
3.
In Titel II wird folgendes Kapitel 1a eingefügt:
„KAPITEL 1a
Meeresalgenproduktion
Artikel 6a
Geltungsbereich
Dieses Kapitel enthält ausführliche Produktionsvorschriften für das Sammeln und Kultivieren von Meeresalgen. Es gilt mutatis mutandis auch für die Produktion von vielzelligen Meeresalgen oder Phytoplankton und Mikroalgen zur Weiterverwendung als Futtermittel für Aquakulturtiere.
Artikel 6b
Eignung der Gewässer und nachhaltige Bewirtschaftung
(1) Es werden Standorte gewählt, die nicht durch Erzeugnisse oder Stoffe, die für eine ökologische/biologische Produktion nicht zugelassen sind, oder durch Schadstoffe kontaminiert sind, die den ökologischen/biologischen Charakter der Erzeugnisse beeinträchtigen würden.
(2) Ökologische/biologische und nichtökologische/nichtbiologische Produktionseinheiten werden angemessen voneinander getrennt. Bei diesen Maßnahmen sind die natürliche Lage, getrennte Wasserführung, Entfernungen, Gezeitenströmungen und der flussaufwärts oder flussabwärts gelegene Standort der ökologischen/biologischen Produktionseinheit zu beachten. Die Behörden der Mitgliedstaaten können Standorte oder Gebiete ausweisen, die ihrer Ansicht nach für ökologische/biologische Aquakultur oder Meeresalgenernten ungeeignet sind, und können Mindesttrenndistanzen zwischen ökologischen/biologischen und nichtökologischen/nichtbiologischen Produktionseinheiten vorschreiben.
Werden Mindesttrenndistanzen vorgeschrieben, teilen die Mitgliedstaaten diese Information den Unternehmern, den anderen Mitgliedstaaten und der Kommission mit.
(3) Für alle neuen Anlagen, die zur ökologischen/biologischen Produktion angemeldet werden und jährlich mehr als 20 Tonnen Aquakulturerzeugnisse produzieren, muss eine der Größe der Produktionseinheit angemessene umweltbezogene Prüfung durchgeführt werden, um den Zustand der Produktionseinheit und ihres unmittelbaren Umfeldes sowie die wahrscheinlichen Auswirkungen ihrer Inbetriebnahme zu beurteilen. Der Unternehmer legt die Ergebnisse der umweltbezogenen Prüfung der Kontrollstelle oder Kontrollbehörde vor. Die umweltbezogene Prüfung gründet sich auf die Angaben in Anhang IV der Richtlinie 85/337/EWG des Rates (21). Wurde für die betreffende Einheit bereits eine gleichwertige Prüfung durchgeführt, kann diese verwendet werden.
(4) Der Unternehmer erstellt einen der Größe der Produktionseinheit angemessenen Nachhaltigkeitsplan für die Aquakultur- und Meeresalgenproduktion.
Der Plan wird jährlich aktualisiert und enthält Angaben zu den Auswirkungen der Produktion auf die Umwelt, zur vorgesehenen Umweltüberwachung und zu den Maßnahmen, die ergriffen werden sollen, um die Umweltbelastung der angrenzenden Gewässer und Landflächen, etwa den Nährstoffeintrag pro Produktionszyklus oder pro Jahr, auf ein Mindestmaß zu reduzieren. Ebenfalls im Plan vermerkt werden die Wartung und Reparaturen der technischen Anlagen.
(5) Aquakultur- und Meeresalgenanlagenbetreiber nutzen vorzugsweise erneuerbare Energien und wiederverwertete Materialien. Der Nachhaltigkeitsplan enthält auch ein Abfallsreduzierungskonzept, das bei Aufnahme des Betriebs umgesetzt wird. Die Nutzung von Restwärme ist, soweit möglich, auf erneuerbare Energien zu beschränken.
(6) Für die Meeresalgenernte wird bei Aufnahme der Tätigkeit eine einmalige Schätzung der Biomasse vorgenommen.
Artikel 6c
Nachhaltige Nutzung wilder Meeresalgenbestände
(1) In der Einheit oder in den Betriebsstätten wird Buch geführt, so dass der Unternehmer feststellen und die Kontrollbehörde oder Kontrollstelle überprüfen kann, dass ausschließlich wilde, im Einklang mit den Bestimmungen der Verordnung (EG) Nr. 834/2007 erzeugte Meeresalgen gesammelt und geliefert wurden.
(2) Die Meeresalgenernte darf mengenmäßig keinen gravierenden Eingriff in den Zustand der aquatischen Umwelt darstellen. Es wird durch geeignete Maßnahmen wie Erntetechniken, Mindestgrößen, Alter, Reproduktionszyklen oder Ausmaß der verbleibenden Algen sichergestellt, dass sich die Meeresalgenbestände erneuern können.
(3) Werden Meeresalgen in einem aufgeteilten oder gemeinsam bewirtschafteten Gebiet geerntet, so ist zu belegen, dass die gesamte Erntemenge mit den Vorschriften dieser Verordnung im Einklang steht.
(4) Aus den Aufzeichnungen gemäß Artikel 73b Absatz 2 Buchstaben b und c muss hervorgehen, dass die Bestände nachhaltig bewirtschaftet werden und die Nutzung die Erntegebiete langfristig nicht schädigt.
Artikel 6d
Meeresalgenkulturen
(1) Bei Algenkulturen im Meer werden nur Nährstoffe verwendet, die in den Gewässern natürlich vorkommen oder aus ökologischer/biologischer Produktion von Tieren in Aquakultur stammen, vorzugsweise als nahegelegener Teil eines Polykultursystems.
(2) Bei Anlagen an Land, bei denen Nährstoffe von außen zugeführt werden, ist der Nährstoffgehalt des Abwassers nachweislich nicht höher als der Nährstoffgehalt des zufließenden Wassers. Verwendet werden dürfen nur die in Anhang I aufgelisteten pflanzlichen oder mineralischen Nährstoffe.
(3) Die Bestandsdichte oder Nutzungsintensität wird aufgezeichnet und gewährleistet die Unversehrtheit der aquatischen Umwelt, indem sichergestellt wird, dass die Höchstmenge an Meeresalgen, die ohne Schaden für die Umwelt entnommen werden kann, nicht überschritten wird.
(4) Seile und andere Vorrichtungen für die Meeresalgenproduktion werden, soweit möglich, wiederverwendet oder wiederverwertet.
Artikel 6e
Antifoulingmaßnahmen und Reinigung von Ausrüstungen und Anlagen
(1) Biologischer Bewuchs wird nur physikalisch oder von Hand entfernt und gegebenenfalls in einiger Entfernung von der Anlage ins Meer zurückgeworfen.
(2) Ausrüstungen und Anlagen werden auf physikalischem oder mechanischem Weg gereinigt. Reicht dies nicht aus, dürfen ausschließlich Stoffe aus der Liste in Anhang VII Abschnitt 2 eingesetzt werden.
4.
Artikel 21 Absatz 2 Satz 1 erhält folgende Fassung:
„(2) Im Durchschnitt können bis zu 20 % der Gesamtmenge der an die Tiere verfütterten Futtermittel aus der Beweidung bzw. der Beerntung von Dauergrünland, mehrjährigen Futterkulturen oder von Eiweißpflanzen, die auf Parzellen nach der ökologischen/biologischen Produktionsweise angebaut wurden, im ersten Jahr der Umstellung stammen, sofern diese Flächen Teil des Betriebs sind und in den letzten fünf Jahren nicht Teil einer ökologischen/biologischen Produktionseinheit dieses Betriebs waren. Wenn sowohl Umstellungsfuttermittel als auch Futtermittel von Parzellen im ersten Jahr der Umstellung verwendet werden, darf der Gesamtprozentsatz dieser Futtermittel zusammengerechnet den Höchstsatz gemäß Absatz 1 nicht überschreiten.“
5.
In Titel II wird folgendes Kapitel 2a eingefügt:
„KAPITEL 2a
Tierproduktion in Aquakultur
Abschnitt 1
Allgemeine Vorschriften
Artikel 25a
Geltungsbereich
Dieses Kapitel enthält ausführliche Produktionsvorschriften für die Fische, Krebstiere, Stachelhäuter und Weichtiere in Anhang XIIIa.
Es gilt mutatis mutandis auch für Zooplankton, Kleinkrebse, Rädertierchen, Würmer und andere aquatische Futtertiere.
Artikel 25b
Eignung der Gewässer und Nachhaltigkeitsplan
(1) Die Bestimmungen des Artikels 6b Absätze 1 bis 5 gelten für dieses Kapitel.
(2) Maßnahmen zum Schutz und zur Vorbeugung gegen Prädatoren gemäß der Richtlinie 92/43/EWG des Rates (22) sowie einzelstaatliche Vorschriften werden im Nachhaltigkeitsplan aufgeführt.
(3) Benachbarte Unternehmer koordinieren ihre Nachhaltigkeitspläne gegebenenfalls auf nachprüfbare Weise.
(4) Bei Aquakultur in Teichen, Becken oder Fließkanälen verfügen die Anlagen entweder über natürliche Filterbetten, Absetzbecken, biologische oder mechanische Filter für den Nährstoffrückhalt oder verwenden Algen und/oder Tiere (Muscheln), die zur Verbesserung der Abwasserqualität beitragen. Das Ablaufwasser wird gegebenenfalls regelmäßig kontrolliert.
Artikel 25c
Parallele ökologische/biologische und nichtökologische/nichtbiologische Tierproduktion in Aquakultur
(1) Die zuständige Behörde kann gestatten, dass in Brut- und Jungtierstationen desselben Betriebs Jungtiere ökologisch/biologisch und nichtökologisch/nichtbiologisch aufgezogen werden, wenn die betreffenden Einheiten deutlich voneinander getrennt sind und die Wasserversorgung über getrennte Systeme erfolgt.
(2) Bei Abwachsanlagen kann die zuständige Behörde ökologische/biologische und nichtökologische/nichtbiologische Produktionseinheiten für Aquakulturtiere im selben Betrieb gestatten, wenn Artikel 6b Absatz 2 der vorliegenden Verordnung eingehalten wird und unterschiedliche Produktionsphasen oder unterschiedliche Bearbeitungszeiträume für die Tiere gegeben sind.
(3) Die Unternehmer bewahren Unterlagen auf, die die Anwendung der Vorschriften dieses Artikels belegen.
Abschnitt 2
Herkunft der Aquakulturtiere
Artikel 25d
Herkunft der Tiere in ökologischer/biologischer Aquakultur
(1) Verwendet werden heimische Arten, und Ziel der Zucht sind gut an die Bedingungen der Aquakultur angepasste, gesunde und das Futter gut verwertende Stämme. Der Kontrollstelle oder Kontrollbehörde werden Aufzeichnungen über Herkunft und Behandlung der Tiere vorgelegt.
(2) Es werden Arten gewählt, deren Produktion für Wildbestände weitgehend gefahrlos ist.
Artikel 25e
Herkunft und Haltung nichtökologisch/nichtbiologisch erzeugter Aquakulturtiere
(1) Zu Zuchtzwecken oder zur Verbesserung der Genetik des Zuchtbestands und wenn ökologisch/biologisch erzeugte Aquakulturtiere nicht verfügbar sind, dürfen wild gefangene oder nichtökologisch/nichtbiologisch erzeugte Aquakulturtiere in einen Betrieb eingebracht werden. Sie müssen mindestens drei Monate in ökologischer/biologischer Haltung verbringen, bevor sie zu Zuchtzwecken eingesetzt werden dürfen.
(2) Als Besatzmaterial und wenn ökologisch/biologisch erzeugte juvenile Aquakulturtiere nicht verfügbar sind, dürfen nichtökologisch/nichtbiologisch erzeugte juvenile Aquakulturtiere in einen Betrieb eingebracht werden. Sie müssen mindestens die beiden letzten Drittel des Produktionszyklus in ökologischer/biologischer Haltung verbringen
(3) Der Anteil nichtökologisch/nichtbiologisch erzeugter juveniler Aquakulturtiere, die in einen Betrieb eingesetzt werden dürfen, wird zum 31. Dezember 2011 auf 80 %, zum 31. Dezember 2013 auf 50 % und zum 31. Dezember 2015 auf 0 % reduziert.
(4) Die Verwendung von Wildfängen als Besatzmaterial ist nur in den beiden nachstehenden Fällen erlaubt:
a)
natürliches Einströmen von Fisch- oder Krebstierlarven und Juvenilen beim Auffüllen von Teichen und anderen Haltungseinrichtungen;
b)
Europäischer Glasaal, solange es für den betreffenden Standort einen genehmigten Aalbewirtschaftungsplan gibt und die künstliche Vermehrung von Aal weiterhin Probleme aufwirft.
Abschnitt 3
Aquakulturhaltung
Artikel 25f
Allgemeine Aquakulturhaltungsvorschriften
(1) Die Anlagen müssen so gestaltet sein, dass die Aquakulturtiere artgerecht gehalten werden können; dies erfordert:
a)
ausreichenden Bewegungsraum für ihr Wohlbefinden;
b)
Wasser guter Qualität mit ausreichendem Sauerstoffgehalt;
c)
den Bedürfnissen der Tiere entsprechende und den geografischen Standort berücksichtigende Temperaturen und Lichtverhältnisse;
d)
für Süßwasserfische möglichst naturnahe Bodenverhältnisse;
e)
für Karpfen natürlichen Erdboden.
(2) Die Besatzdichte je Art oder Artengruppe ist in Anhang XIIIa festgelegt. Da sich die Besatzdichte auf das Wohlbefinden der Aquakulturfische auswirkt, werden der Zustand der Fische (Flossen- oder andere Verletzungen, Wachstumsraten, Verhalten und allgemeiner Gesundheitszustand) und die Wasserqualität regelmäßig überwacht.
(3) Design und Konstruktion der aquatischen Haltungseinrichtungen bewirken Wasserwechselraten und physikalisch-chemische Parameter, die Gesundheit und Wohlbefinden der Tiere gewährleisten und ihnen artgerechtes Verhalten ermöglichen.
(4) Konstruktion, Standort und Betrieb der Anlagen sind so konzipiert, dass das Risiko eines Entweichens der Tiere minimiert wird.
(5) Sollten Fische oder Krebstiere dennoch entweichen, sind angemessene Maßnahmen zu ergreifen, gegebenenfalls einschließlich Wiedereinfang, um nachteilige Auswirkungen auf das Ökosystem zu vermindern. Über entsprechende Vorgänge ist Buch zu führen.
Artikel 25g
Spezifische Vorschriften für aquatische Haltungseinrichtungen
(1) Geschlossene Kreislaufanlagen für die Tierproduktion in Aquakultur sind verboten, ausgenommen für Brut- und Jungtierstationen oder für die Erzeugung von ökologischen Futterorganismen.
(2) Aufzuchtanlagen an Land müssen folgende Voraussetzungen erfüllen:
a)
bei Durchflussanlagen besteht die Möglichkeit, die Wasserwechselrate und die Wasserqualität des zufließenden und des abfließenden Wassers zu kontrollieren;
b)
mindestens 5 % der Fläche am Rand der Anlage (‚Teichrand‘) bestehen aus natürlicher Vegetation.
(3) Haltungseinrichtungen im Meer erfüllen folgende Voraussetzungen:
a)
Wasserströmung, Wassertiefe und Wasseraustausch am gewählten Standort gewährleisten, dass Auswirkungen auf den Meeresboden und den umliegenden Wasserkörper auf ein Mindestmaß reduziert werden;
b)
Design, Konstruktion und Wartung der Netzkäfige sind an die am Standort herrschenden Umweltbedingungen angepasst.
(4) Das Wasser darf nur in Brut- und Jungtieranlagen künstlich erwärmt oder gekühlt werden. Natürliches Brunnenwasser kann auf allen Produktionsstufen zum Erwärmen oder Kühlen des Wassers verwendet werden.
Artikel 25h
Umgang mit Aquakulturtieren
(1) Eingriffe bei Aquakulturtieren werden auf ein Mindestmaß reduziert und unter Verwendung geeigneter Geräte und Verfahren mit äußerster Sorgfalt vorgenommen, um Stress und Verletzungen, die mit Behandlungen einhergehen, zu vermeiden. Beim Umgang mit Elterntieren wird darauf geachtet, Verletzungen und Stress auf ein Mindestmaß zu beschränken; gegebenenfalls sind die Tiere zu betäuben. Sortiervorgänge werden unter Berücksichtigung des Tierschutzes auf ein Mindestmaß reduziert.
(2) Folgende Einschränkungen gelten für die Verwendung von künstlichem Licht:
a)
die Tageslichtdauer wird nicht künstlich über ein Höchstmaß hinaus verlängert, das den ethologischen Bedürfnissen, geografischen Gegebenheiten und allgemeinen Gesundheitsanforderungen für Aquakulturtiere Rechnung trägt; Fortpflanzungszwecke ausgenommen beträgt dieses Höchstmaß 16 Stunden pro Tag;
b)
beim Übergang werden durch den Einsatz von Dimmern oder Hintergrundbeleuchtung abrupte Wechsel in der Lichtintensität vermieden.
(3) Eine Belüftung der Anlagen ist im Interesse des Tierschutzes und der Tiergesundheit unter der Bedingung erlaubt, dass mechanische Belüftungsgeräte vorzugsweise mit erneuerbaren Energien betrieben werden.
Die Belüftung der Anlagen unter diesen Umständen wird in den Produktionsbüchern vermerkt.
(4) Der Einsatz von Sauerstoff ist nur in den nachstehenden Fällen zulässig, wenn die Gesundheit der Tiere sowie kritische Phasen der Produktion und des Transports dies erfordern:
a)
bei außergewöhnlichem Temperaturanstieg, Druckabfall oder versehentlicher Verunreinigung;
b)
bei vereinzelten Bewirtschaftungsverfahren wie Probenahmen und Sortieren;
c)
um das Überleben des Bestands sicherzustellen.
Auch hierüber sind Aufzeichnungen zu machen.
(5) Beim Schlachten wird darauf geachtet, dass die Tiere sofort betäubt sind und keinen Schmerz empfinden. Bei der Festlegung optimaler Schlachtmethoden muss den unterschiedlichen Fischgrößen, Arten und Produktionsstandorten Rechnung getragen werden.
Abschnitt 4
Züchtung und Reproduktion
Artikel 25i
Hormonverbot
Der Einsatz von Hormonen und Hormonderivaten ist verboten.
Abschnitt 5
Futtermittel für Fische, Krebstiere und Stachelhäuter
Artikel 25j
Allgemeine Vorschriften für Futtermittel
Die maßgeblichen Anforderungen an jedes Fütterungsregime sind:
a)
Tiergesundheit;
b)
hohe Produktqualität (einschließlich der Nährwertzusammensetzung), die eine hohe Qualität des verzehrbaren Endproduktes gewährleistet;
c)
geringe Umweltbelastung.
Artikel 25k
Spezifische Vorschriften für Futtermittel für karnivore Aquakulturtiere
(1) Karnivore Aquakulturtiere werden nach folgender Rangfolge gefüttert:
a)
mit Futtermitteln aus ökologischer/biologischer Aquakulturproduktion;
b)
mit Fischmehl und Fischöl aus Überresten der Verarbeitung von Fischen aus ökologischer/biologischer Aquakulturproduktion;
c)
mit Fischmehl und Fischöl und anderen Fischzutaten aus Überresten der Verarbeitung von Wildfischen für den menschlichen Verzehr aus nachhaltiger Fischerei;
d)
mit ökologischen/biologischen Futtermitteln pflanzlichen und tierischen Ursprungs nach Maßgabe der Liste in Anhang V.
(2) Stehen die in Absatz 1 genannten Futtermittel nicht zur Verfügung, darf während eines Übergangszeitraums bis zum 31. Dezember 2014 auch Fischmehl und Fischöl aus Überresten der Verarbeitung von Fischen aus nichtökologischer/nichtbiologischer Aquakulturproduktion und für den menschlichen Verzehr gefangenen Wildfischen verfüttert werden. Solche Futtermittel machen höchstens 30 % der Tagesration aus.
(3) Die Futterrationen dürfen höchstens 60 % pflanzliche Erzeugnisse ökologischer/biologischer Herkunft enthalten.
(4) Im Rahmen ihrer physiologischen Bedürfnisse darf Lachsen und Forellen mit dem Futter Astaxanthin, vorrangig aus ökologischen/biologischen Quellen wie den Schalen ökologisch/biologisch erzeugter Krebstiere, verabreicht werden. Stehen ökologische/biologische Ausgangsstoffe nicht zur Verfügung, dürfen natürliche Astaxanthinquellen (z.B. Phaffia-Hefe) verwendet werden.
Artikel 25l
Spezifische Vorschriften für Futtermittel für bestimmte Aquakulturtiere
(1) Die in Anhang XIIIa Abschnitte 6, 7 und 9 genannten Aquakulturtiere ernähren sich über das natürliche Nahrungsangebot in den Teichen und Seen.
(2) Steht ein natürliches Nahrungsangebot gemäß Absatz 1 nicht in ausreichender Menge zur Verfügung, dürfen ökologische/biologische Futtermittel pflanzlichen Ursprungs, die vorzugsweise vom Betrieb selbst stammen, oder Algen zugefüttert werden. Die Notwendigkeit zuzufüttern ist von den Unternehmern zu dokumentieren.
(3) Bei Zufütterung gemäß Absatz 2 darf die Futterration für die in Anhang XIIIa Abschnitt 7 genannten Arten und für die in Abschnitt 9 genannten Haiwelse (Pangasius spp.) einen Höchstanteil von 10 % Fischmehl oder Fischöl aus nachhaltiger Fischerei enthalten.
Artikel 25m
Erzeugnisse und Stoffe gemäß Artikel 15 Absatz 1 Buchstabe d Ziffer iii der Verordnung (EG) Nr. 834/2007
(1) In ökologischer/biologischer Aquakultur dürfen nur Futtermittelausgangserzeugnisse tierischen und mineralischen Ursprungs nach Maßgabe von Anhang V eingesetzt werden.
(2) Futtermittelzusatzstoffe, bestimmte Erzeugnisse für die Tierernährung und Verarbeitungshilfsstoffe dürfen nach Maßgabe von Anhang VI verwendet werden.
Abschnitt 6
Spezifische vorschriften für Mollusken
Artikel 25n
Kulturflächen
(1) Muschelproduktion kann in demselben Gewässer wie ökologische/biologische Fisch- und Algenproduktion in Polykultur erfolgen, die im Nachhaltigkeitsplan näher zu beschreiben ist. Muscheln können in Polykultur auch zusammen mit Schnecken wie der Gemeinen Strandschnecke kultiviert werden.
(2) Ökologische/biologische Muschelproduktion erfolgt in Gebieten, die durch Pfähle oder Schwimmkörper oder auf andere Art klar gekennzeichnet sind, und nutzt zur Eingrenzung Netze, Käfige oder andere künstliche Strukturen.
(3) Potenzielle Gefahren ökologischer/biologischer Schalentierkulturen für andere, unter Schutz gestellte Arten werden so weit wie möglich ausgeschlossen. Netze zum Schutz gegen Prädatoren sind so konstruiert, dass tauchende Vögel keinen Schaden nehmen können.
Artikel 25o
Muschelsaat
(1) Soweit die Umwelt hierdurch nicht spürbar geschädigt wird und die lokalen Vorschriften dies gestatten, darf Muschelsaat von wilden, außerhalb der Produktionseinheit gelegenen Muschelkolonien verwendet werden, wenn
a)
sie von Muschelbänken stammt, die den Winter voraussichtlich nicht überleben, oder Bänken, die für die Erhaltung der Wildbestände verzichtbar sind, oder
b)
es sich um natürliche Ansiedlungen von Muschelsaat auf Kollektoren handelt.
Es werden Aufzeichnungen darüber geführt, wie, wo und wann Muschelsaat aus Wildbeständen gesammelt wurde, um eine Rückverfolgung bis zum Sammelgebiet zu ermöglichen.
Der Anteil nichtökologisch/nichtbiologisch erzeugter Muschelsaat, die in ökologische/biologische Produktionseinheiten eingesetzt werden darf, wird zum 31. Dezember 2011 auf 80 %, zum 31. Dezember 2013 auf 50 % und zum 31. Dezember 2015 auf 0 % reduziert.
(2) Im Falle der Pazifischen Auster Crassostrea gigas wird vorzugsweise selektiv gezüchtetes Bestandsmaterial verwendet, das sich in freier Wildbahn gar nicht oder seltener vermehrt.
Artikel 25p
Bewirtschaftung
(1) Die Besatzdichte übersteigt nicht die Besatzdichte von nicht- ökologischer/nichtbiologischer Schalentierproduktion am selben Standort. Sortieren, Ausdünnen und Anpassen der Besatzdichte erfolgen auf Basis der Biomasse, unter Beachtung des Tierschutzes und mit dem Ziel hoher Produktqualität.
(2) Biologischer Bewuchs wird physikalisch oder von Hand entfernt und gegebenenfalls in größerer Entfernung von den Zuchtanlagen ins Meer zurückgeworfen. Schalentiere dürfen zum Schutz gegen schädliche Bewuchsorganismen einmal im Laufe des Produktionszyklus mit einer Kalklösung behandelt werden.
Artikel 25q
Kultivierungsvorschriften
(1) Die Muschelzucht an hängenden Leinen und die übrigen Methoden in Anhang XIIIa Abschnitt 8 sind für die ökologische/biologische Produktion zulässig.
(2) Weichtierkulturen am Meeresboden sind nur zulässig, wenn an den Aufzucht- und Sammelplätzen keine spürbar negativen Auswirkungen auf die Umwelt entstehen. Der Betreiber erbringt den Nachweis geringer Umweltbelastungen durch eine Prüfung einschließlich Bericht über die Nutzung der betreffenden Flächen, der der Kontrollstelle oder Kontrollbehörde vorzulegen ist. Dieser Bericht wird zudem als getrenntes Kapitel in den Nachhaltigkeitsplan aufgenommen.
Artikel 25r
Spezifische Vorschriften für Austern
Die Kultivierung in Säcken auf Tischen ist zulässig. Diese Tische und andere Vorrichtungen zur Austernzucht sind so aufzustellen, dass keine durchgehende Sperre entlang der Uferlinie entsteht. Für eine optimale Produktion werden die Austern sorgfältig unter Beachtung der Gezeitenströmung platziert. Die Austernproduktion muss den Kriterien in Anhang XIIIa Abschnitt 8 genügen.
Abschnitt 7
Krankheitsvorsorge und tierärztliche Behandlung
Artikel 25s
Allgemeine Bestimmungen zur Krankheitsvorsorge
(1) Der Tiergesundheitsmanagementplan sieht in Übereinstimmung mit Artikel 9 der Richtlinie 2006/88/EG Maßnahmen zur biologischen Sicherheit und Krankheitsvorsorge vor und schließt eine schriftliche Vereinbarung über eine der Anlage angemessene Gesundheitsberatung mit qualifizierten Gesundheitsdiensten für Aquakulturtiere ein, die den Betrieb mindestens einmal im Jahr (bei Muschelzucht mindestens einmal alle zwei Jahre) besichtigen.
(2) Haltungssysteme, Ausrüstungen und Geräte werden ordentlich gereinigt und desinfiziert. Hierzu dürfen nur Erzeugnisse gemäß Anhang VII Nummern 2.1 und 2.2 verwendet werden.
(3) Es gelten folgende Vorschriften für Ruhezeiten:
a)
Die zuständige Behörde entscheidet, ob eine Ruhezeit erforderlich ist, und legt gegebenenfalls einen angemessenen Zeitraum fest; diese Ruhezeit wird daraufhin nach jedem Produktionszyklus in Haltungseinrichtungen im offenen Meer eingehalten und dokumentiert. Eine Ruhezeit wird auch für andere Produktionsmethoden in Becken, Teichen und Netzkäfigen empfohlen;
b)
für die Muschelzucht sind solche Zeiten nicht vorgeschrieben;
c)
in der Ruhezeit werden die Netzkäfige oder sonstigen Haltungseinrichtungen geleert und desinfiziert und bleiben bis zur Wiederverwendung unbesetzt.
(4) Soweit sachgerecht werden vorhandene Fischfutterreste, Ausscheidungen und tote Tiere sofort entfernt, um keine deutliche Verschlechterung der Wasserqualität zu riskieren, Krankheitsrisiken einzuschränken und keine Insekten oder Nager anzulocken.
(5) Der Einsatz von ultraviolettem Licht und Ozon ist nur in Brut- und Jungtierstationen erlaubt.
(6) Für die biologische Bekämpfung von Ektoparasiten werden vorzugsweise Putzerfische eingesetzt.
Artikel 25t
Tierärztliche Behandlung
(1) Tritt trotz der Krankheitsvorsorge gemäß Artikel 15 Absatz 1 Buchstabe f Ziffer i der Verordnung (EG) Nr. 834/2007 ein Gesundheitsproblem auf, können tierärztliche Behandlungen in nachstehender Rangfolge durchgeführt werden:
a)
Einsatz pflanzlicher, tierischer oder mineralischer Stoffe in homöopathischer Verdünnung;
b)
Einsatz von Pflanzen und Pflanzenextrakten, die keine betäubende Wirkung haben, sowie
c)
Einsatz von Substanzen wie Spurenelementen, Metallen, natürlichen Immunostimulanzien oder zugelassenen Probiotika.
(2) Allopathische Behandlungen sind auf zwei Behandlungen jährlich beschränkt, ausgenommen Impfungen und obligatorische Tilgungspläne. Bei einem Produktionszyklus von weniger als einem Jahr darf jedoch nur einmal allopathisch behandelt werden. Wird häufiger allopathisch behandelt, dürfen die betreffenden Tiere nicht als ökologisches/biologisches Erzeugnis verkauft werden.
(3) Parasitenbehandlungen, obligatorische Bekämpfungsprogramme der Mitgliedstaaten ausgenommen, dürfen zweimal jährlich bzw. bei einem Produktionszyklus von weniger als 18 Monaten einmal jährlich vorgenommen werden.
(4) Die Wartezeit nach Verabreichung allopathischer Tierarzneimittel und nach Parasitenbehandlungen gemäß Absatz 3, auch im Rahmen obligatorischer Bekämpfungs- und Tilgungsprogramme, ist doppelt so lang wie die vorgeschriebene Wartezeit gemäß Artikel 11 der Richtlinie 2001/82/EG und beträgt, wenn keine Wartezeit festgelegt ist, 48 Stunden.
(5) Der Einsatz von Tierarzneimitteln ist der Kontrollstelle oder Kontrollbehörde zu melden, bevor die Tiere als ökologische/biologische Erzeugnisse vermarktet werden. Behandelte Tiere müssen eindeutig zu identifizieren sein.
6.
In Titel II Kapitel 3 wird nach Artikel 29 folgender Artikel 29a eingefügt:
„Artikel 29a
Spezifische Vorschriften für Meeresalgen
(1) Sollen Meeresalgen frisch vermarktet werden, wird zum Spülen der frisch geernteten Algen Meerwasser verwendet.
Sollen die Meeresalgen getrocknet vermarktet werden, kann zum Spülen auch Trinkwasser verwendet werden. Die Verwendung von Salz zum Feuchteentzug ist erlaubt.
(2) Offene Flammen, die mit den Algen in direkten Kontakt kommen, dürfen zum Trocknen nicht eingesetzt werden. Soweit Seile und andere Ausrüstungen im Trocknungsprozess eingesetzt werden, dürfen diese nicht mit Antifouling-, Reinigungs- oder Desinfektionsmitteln behandelt worden sein, entsprechende in Anhang VII aufgelistete Erzeugnisse ausgenommen.“
7.
In Titel II Kapitel 4 wird folgender Artikel 32a eingefügt:
„Artikel 32a
Transport von lebenden Fischen
(1) Lebende Fische werden in geeigneten Behältnissen mit sauberem Wasser, das die physiologischen Ansprüche der Fische hinsichtlich Temperatur und Sauerstoffgehalt erfüllt, transportiert.
(2) Bevor ökologisch/biologisch erzeugte Fische und Fischerzeugnisse transportiert werden, werden die Behältnisse gründlich gereinigt, desinfiziert und ausgespült.
(3) Es werden Vorkehrungen zur Stressvermeidung getroffen. Zum Schutz der Tiere wird eine artgerechte Transportdichte eingehalten.
(4) Über die Einhaltung der Absätze 1 bis 3 wird Buch geführt.“
8.
Artikel 35 Absatz 2 und Absatz 3 erhalten folgende Fassung:
„(2) Im Falle von ökologischen/biologischen Pflanzen-, Meeresalgen- und Tierproduktionseinheiten, auch in Aquakultur, ist die Lagerung von anderen als den im Rahmen der vorliegenden Verordnung zugelassenen Betriebsmitteln in der Produktionseinheit verboten.
(3) Die Lagerung von allopathischen Tierarzneimitteln und Antibiotika in Betrieben ist zulässig, sofern sie von einem Tierarzt im Rahmen der Behandlung im Sinne von Artikel 14 Absatz 1 Buchstabe e Ziffer ii oder Artikel 15 Absatz 1 Buchstabe f Ziffer ii der Verordnung (EG) Nr. 834/2007 verschrieben wurden sowie an einem überwachten Ort aufbewahrt und in das Bestandsbuch gemäß Artikel 76 der vorliegenden Verordnung oder die Aquakulturproduktionsaufzeichnungen gemäß Artikel 79b der vorliegenden Verordnung eingetragen werden.“
9.
In Titel II Kapitel 5 wird folgender Artikel 36a eingefügt:
„Artikel 36a
Meeresalgen
(1) Für eine Meeresalgensammelfläche beträgt der Umstellungszeitraum sechs Monate.
(2) Für eine Meeresalgenkultureinheit beträgt der Umstellungszeitraum sechs Monate oder einen vollen Produktionszyklus, wenn dieser länger als sechs Monate ist.“
10.
In Titel II Kapitel 5 wird nach Artikel 38 folgender Artikel 38a eingefügt:
„Artikel 38a
Aquakulturtiere
(1) Für Aquakulturproduktionseinheiten einschließlich der vorhandenen Aquakulturtiere gelten je nach Art der Anlage folgende Umstellungszeiträume:
a)
für Anlagen, die nicht entleert, gereinigt und desinfiziert werden können, ein Umstellungszeitraum von 24 Monaten;
b)
für Anlagen, die entleert wurden oder in denen eine Ruhezeit eingehalten wurde, ein Umstellungszeitraum von 12 Monaten;
c)
für Anlagen, die entleert, gereinigt und desinfiziert wurden, ein Umstellungszeitraum von sechs Monaten;
d)
für Anlagen im offenen Gewässer einschließlich Muschelkulturen ein Umstellungszeitraum von drei Monaten.
(2) Die zuständige Behörde kann beschließen, jeden zurückliegenden dokumentierten Zeitraum, in dem die Anlagen nicht mit unzulässigen Erzeugnissen für die ökologische/biologische Produktion behandelt worden sind oder für die ökologische/biologische Produktion unzulässigen Erzeugnissen ausgesetzt waren, rückwirkend als Teil des Umstellungszeitraums anzuerkennen.“
11.
Artikel 43 erhält folgenden Titel:
„Verwendung von nichtökologischen/nichtbiologischen Futtermitteln pflanzlichen und tierischen Ursprungs“
12.
Artikel 59 Absatz 1 erhält folgende Fassung:
„Dieses Kapitel gilt nicht für Futtermittel für Heim- und Pelztiere. “:
13.
Artikel 60 Absatz 1 Buchstabe a erhält folgende Fassung:
„a)
das verarbeitete Futtermittel die Anforderungen der Verordnung (EG) Nr. 834/2007 und insbesondere von Artikel 14 Absatz 1 Buchstabe d Ziffern iv und v (Tiere) und Artikel 15 Absatz 1 Buchstabe d (Aquakulturtiere) sowie Artikel 18 der genannten Verordnung erfüllt; “:
14.
In Titel IV wird folgendes Kapitel 2a eingefügt:
„KAPITEL 2a
Spezifische Kontrollvorschriften für Meeresalgen
Artikel 73a
Kontrollvorkehrungen für Meeresalgen
Bei Aufnahme des speziell für Meeresalgen geltenden Kontrollverfahrens muss die vollständige Beschreibung der Einheit gemäß Artikel 63 Absatz 1 Buchstabe a folgende Angaben umfassen:
a)
eine vollständige Beschreibung der Anlagen an Land und im Meer;
b)
gegebenenfalls die Ergebnisse der umweltbezogenen Prüfung gemäß Artikel 6b Absatz 3;
c)
gegebenenfalls den Nachhaltigkeitsplan gemäß Artikel 6b Absatz 4;
d)
für wilde Meeresalgenbestände eine vollständige Beschreibung einschließlich Übersichtskarten der Sammelflächen an der Küste und im Meer sowie der Landflächen, an denen nach der Sammlung weitere Arbeitsgänge stattfinden.
Artikel 73b
Buchführung über die Meeresalgenproduktion
(1) Unternehmer führen Buch über die Meeresalgenproduktion in Form eines Registers, das für Kontrollbehörden oder Kontrollstellen jederzeit an den Betriebsstätten zur Verfügung gehalten wird. Die Aufzeichnungen umfassen mindestens folgende Angaben:
a)
Artenliste, Erntedatum und Erntemenge;
b)
Datum der Ausbringungen, Art und Menge verwendeter Düngemittel.
(2) Für gesammelte Meeresalgen aus Wildbeständen enthält das Register außerdem:
a)
eine chronologische Aufzeichnung der Erntetätigkeit für jede Art auf namentlich bezeichneten Algenbänken;
b)
geschätzte Erntemengen pro Saison;
c)
Quellen möglicher Verschmutzung der beernteten Algenbänke;
d)
den im Hinblick auf eine nachhaltige Nutzung höchstmöglichen Dauerertrag für jede Algenbank.“
15.
In Titel IV wird folgendes Kapitel 3a eingefügt:
„KAPITEL 3a
Spezifische Kontrollvorschriften für die Produktion von Tieren in Aquakultur
Artikel 79a
Kontrollvorkehrungen für die Produktion von Tieren in Aquakultur
Bei Aufnahme des speziell für die Produktion von Tieren in Aquakultur geltenden Kontrollverfahrens muss die vollständige Beschreibung der Einheit gemäß Artikel 63 Absatz 1 Buchstabe a folgende Angaben umfassen:
a)
eine vollständige Beschreibung der Anlagen an Land und im Meer;
b)
gegebenenfalls die Ergebnisse der umweltbezogenen Prüfung gemäß Artikel 6b Absatz 3;
c)
gegebenenfalls den Nachhaltigkeitsplan gemäß Artikel 6b Absatz 4;
d)
im Fall der Weichtierproduktion eine Zusammenfassung des betreffenden Kapitels im Nachhaltigkeitsplan gemäß Artikel 25q Absatz 2.
Artikel 79b
Buchführung über die Produktion von Tieren in Aquakultur
Die Unternehmer machen die nachstehenden Aufzeichnungen in Form eines Registers, halten sie regelmäßig auf dem neuesten Stand und stellen sie den Kontrollbehörden oder Kontrollstellen jederzeit in den Betriebsstätten zur Verfügung:
a)
Ursprung, Ankunftsdatum und Umstellungszeitraum der in den Betrieb eingebrachten Tiere;
b)
Nummer der Lose, Alter, Gewicht und Empfänger der den Betrieb verlassenden Tiere;
c)
Angaben zu entwichenen Fischen;
d)
Art und Menge der für Fische eingesetzten Futtermittel und im Falle von Karpfen und verwandten Arten Aufzeichnungen über die im Rahmen der Zufütterung verabreichten Futtermittel;
e)
tierärztliche Behandlungen mit Angabe des Behandlungszwecks sowie Datum der Verabreichung, Verabreichungsmethode, Art des verabreichten Mittels und Wartezeit;
f)
Maßnahmen zur Krankheitsvorsorge mit Angaben zu Ruhezeiten, Reinigung und Wasserbehandlung.
Artikel 79c
Spezifische Kontrollbesuche bei Muschelkulturen
Kontrollbesuche bei Muschelkulturen finden vor und während der maximalen Bestandsgröße (maximale Biomasseerzeugung) statt.
Artikel 79d
Bewirtschaftung mehrerer Produktionseinheiten durch ein und denselben Unternehmer
Bewirtschaftet ein Unternehmer mehrere Produktionseinheiten gemäß Artikel 25c, so unterliegen die Einheiten, in denen Tiere in Aquakultur nichtökologisch/nichtbiologisch produziert werden, ebenfalls der Kontrollregelung gemäß Kapitel 1 und dem vorliegenden Kapitel.“
16.
Titel IV Kapitel 4 erhält folgende Überschrift:
17.
Titel IV Kapitel 5 erhält folgende Überschrift:
18.
In Artikel 93 Absatz 2 werden folgende Buchstaben angefügt:
„e)
die Anzahl ökologischer/biologischer Einheiten für die Produktion von Tieren in Aquakultur;
f)
den Umfang der ökologischen/biologischen Produktion von Tieren in Aquakultur;
g)
fakultativ die Anzahl ökologischer/biologischer Meeresalgeneinheiten und den Umfang der ökologischen/biologischen Meeresalgenproduktion.“
19.
Artikel 95 Absatz 6 erhält folgende Fassung:
„(6) Zum Zwecke von Artikel 12 Absatz 1 Buchstabe j der Verordnung (EG) Nr. 834/2007 und bis zu Aufnahme spezifischer Stoffe gemäß Artikel 16 Absatz 1 Buchstabe f der Verordnung dürfen nur Mittel verwendet werden, die von den zuständigen Behörden genehmigt wurden. “
20.
In Artikel 95 wird folgender Absatz angefügt:
„(11) Für eine am 1. Juli 2013 ablaufende Übergangszeit kann die zuständige Behörde Aquakulturproduktionseinheiten, die vor Inkrafttreten der vorliegenden Verordnung nach anerkannten einzelstaatlichen Regeln Meeresalgen und Tiere ökologisch/biologisch produzieren, genehmigen, während der Anpassung an die vorliegende Verordnung den Status ökologischer/biologischer Produktionseinheiten aufrechtzuerhalten, wenn die Gewässer nicht ungebührlich durch Stoffe verunreinigt werden, die für die ökologische/biologische Produktion unzulässig sind. Unternehmer, die von dieser Möglichkeit Gebrauch machen, melden der zuständigen Behörde die betreffenden Fischteiche, Netzkäfige oder Meeresalgenplätze. “
21.
Die Anhänge werden nach Maßgabe des Anhangs zur vorliegenden Verordnung geändert.
Artikel 2
Diese Verordnung tritt am dritten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Sie gilt ab dem 1. Juli 2010, mit folgenden Ausnahmen:
a)
Artikel 1 Nummer 4 gilt ab Inkrafttreten der vorliegenden Verordnung.
b)
Die Änderungen gemäß Artikel 1 Nummer 9 sowie Nummer 1 Buchstaben b und c des Anhangs gelten ab Beginn des Anwendungszeitraums der Verordnung (EG) Nr. 889/2008.
Diese Verordnung kann ab 1. Juli 2013 auf der Grundlage begründeter Vorschläge der Mitgliedstaaten überprüft und gegebenenfalls geändert werden.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Brüssel, den 5. August 2009
REGULAMENTUL (CE) NR. 710/2009 AL COMISIEI
din 5 august 2009
de modificare a Regulamentului (CE) nr. 889/2008 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 834/2007 al Consiliului în ceea ce privește stabilirea de norme detaliate privind producția ecologică de animale de acvacultură și de alge marine
COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 834/2007 al Consiliului din 28 iunie 2007 privind producția ecologică și etichetarea produselor ecologice, precum și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 2092/91 (1), în special articolul 11, articolul 13 alineatul (3), articolul 15 alineatul (2), articolul 16 alineatul (1) și alineatul (3) literele (a) și (c), articolul 17 alineatul (2), articolul 18 alineatul (5), articolul 19 alineatul (3) paragraful al doilea, articolul 22 alineatul (1), articolul 28 alineatul (6), articolul 38 literele (a), (b), (c) și articolul 40,
întrucât:
(1)
Regulamentul (CE) nr. 834/2007, în special Titlul III stabilește cerințe de bază în ceea ce privește producția de animale de acvacultură și de alge marine. Este necesar să se prevadă norme detaliate pentru aplicarea acestor cerințe, prin modificarea Regulamentului (CE) nr. 889/2008 al Comisiei (2), care stabilește norme detaliate de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 834/2007.
(2)
Comunicarea Comisiei către Consiliu și Parlamentul European privind o strategie pentru dezvoltarea durabilă a acvaculturii europene (3) prezintă o perspectivă a dezvoltării acestui sector pe o perioadă de zece ani capabilă să asigure activități stabile în zonele rurale și de coastă oferind soluții alternative pentru domeniul pescuitului în ceea ce privește produsele și ocuparea forței de muncă. Comunicarea a pus în evidență potențialul producției acvicole ecologice și necesitatea elaborării unor norme și criterii.
(3)
Pentru a asigura o înțelegere coerentă, este necesară completarea și corectarea definițiilor prevăzute la articolul 2 din Regulamentul (CE) nr. 889/2008 pentru a se evita ambiguitățile și pentru a garanta aplicarea uniformă a normelor privind producția ecologică de animale de acvacultură și de alge marine.
(4)
Zona acvatică de creștere a algelor marine ecologice și a animalelor de acvacultură ecologice este extrem de importantă pentru obținerea de produse sigure și de înaltă calitate cu impact minim asupra mediului acvatic. Legislația comunitară privind calitatea apelor și contaminanții din alimente, și anume Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei (4), Directiva 2008/56/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 iunie 2008 de instituire a unui cadru de acțiune comunitară în domeniul politicii privind mediul marin (Directiva-cadru „Strategia pentru mediul marin”) (5), Regulamentul (CE) nr. 1881/2006 al Comisiei din 19 decembrie 2006 de stabilire a nivelurilor maxime pentru anumiți contaminanți din produsele alimentare (6), precum și Regulamentele (CE) nr. 852/2004 (7), (CE) nr. 853/2004 (8) și (CE) nr. 854/2004 ale Parlamentului European și ale Consiliului (9) prevăd obiective de mediu pentru apă și asigură calitatea foarte bună a alimentelor. Este, prin urmare, necesar să se elaboreze un plan de gestionare durabilă pentru producția de alge marine și de animale de acvacultură care să prevadă măsuri specifice, de exemplu reducerea deșeurilor.
(5)
Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (10), Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (11) și Directiva 79/409/CEE a Consiliului din 2 aprilie 1979 privind conservarea păsărilor sălbatice (12) trebuie să asigure interacțiunea corectă cu mediul înconjurător ținând seama de impactul acestor activități asupra obiectivelor de mediu privind apa stabilite în conformitate cu Directivele 2000/60/CE și 2008/56/CE. Este necesar să se prevadă elaborarea unei evaluări de mediu privind adaptarea optimă la mediul înconjurător și atenuarea posibilelor efecte negative. Trebuie avut în vedere că astfel de evaluări trebuie să garanteze faptul că producția ecologică de alge marine și animale de acvacultură, o activitate relativ nouă comparativ cu agricultura ecologică, este nu doar acceptabilă din punct de vedere ecologic, ci este, în raport cu alte opțiuni, preponderent coerentă cu interesele publice în sens mai larg, adecvată și sustenabilă din punctul de vedere al mediului.
(6)
Având în vedere că apa este un mediu specific solubil, este necesar ca unitățile de producție ecologică să fie separate corespunzător de unitățile de producție acvicolă neecologică; trebuie stabilite măsuri corespunzătoare în vederea acestei separări. Dată fiind diversitatea situațiilor din Comunitate în ceea ce privește atât mediile de apă dulce, cât și cele marine, este preferabil ca distanțele de separare adecvate să fie stabilite la nivelul statelor membre, acestea fiind cele mai în măsură să gestioneze acest aspect, având în vedere caracterul eterogen al mediilor acvatice.
(7)
Cultivarea algelor marine poate avea un efect benefic în anumite privințe, de exemplu eliminarea nutrienților și poate facilita policultura. Este necesar să se evite practicarea recoltelor foarte intensive în cazul fondurilor de alge marine sălbatice pentru a permite regenerarea acestora și pentru ca producția să nu aibă un impact semnificativ asupra stării mediului acvatic.
(8)
Statele membre se confruntă cu deficite în creștere în ceea ce privește aprovizionarea cu culturi probiotice ecologice. În același timp, importurile de furaje proteice ecologice sunt insuficiente pentru a face față cererii. Suprafața totală de cultivare a culturilor probiotice ecologice nu este îndeajuns de mare pentru a satisface cererea de proteine ecologice; prin urmare, este necesar să se autorizeze, cu anumite condiții, utilizarea ca hrană a furajelor proteice provenind de pe parcele aflate în primul an de conversie.
(9)
Având în vedere că producția ecologică de animale de acvacultură se află într-o etapă de început, nu sunt disponibile suficiente cantități de genitori de origine ecologică. Este necesar să se prevadă introducerea, în anumite condiții, de genitori și de exemplare tinere neecologice.
(10)
Producția ecologică de animale de acvacultură trebuie să garanteze că sunt satisfăcute nevoile specifice ale animalelor în funcție de specie. În acest sens, practicile de creștere a animalelor, sistemele de gestionare și sistemele de bazine trebuie să satisfacă necesitățile privind calitatea vieții animalelor. Este necesar să se elaboreze dispoziții privind instalarea sub apă a unor cuști și țarcuri din plasă corespunzătoare, precum și privind sistemele de creștere pe uscat. Pentru a reduce la minimum prezența dăunătorilor și a paraziților și din motive legate de sănătatea și calitatea optimă a vieții animalelor, trebuie stabilite niveluri maxime de densitate a efectivelor. Având în vedere varietatea mare de specii cu nevoi specifice, este necesar să se prevadă dispoziții precise în acest sens.
(11)
Evoluția tehnică din ultima vreme a dus la utilizarea mereu mai extinsă a sistemelor închise de recirculare în producția de animale de acvacultură; aceste sisteme depind de aporturi externe și au un consum mare de energie, dar permit reducerea deversărilor de deșeuri și previn evadarea animalelor. În conformitate cu principiul după care producția ecologică trebuie să fie cât mai apropiată de natură, nu trebuie să fie permisă utilizarea unor astfel de sisteme pentru producția ecologică până când vor fi disponibile mai multe informații în acest sens. În mod excepțional, trebuie să se permită utilizarea acestora numai pentru instalații de reproducere artificială și de incubare și pentru pepiniere.
(12)
Principiile generale de producție ecologică, prevăzute la articolele 4 și 5 din Regulamentul (CE) nr. 834/2007, se bazează pe proiectarea și gestionarea adecvată a proceselor biologice, pe baza unor sisteme ecologice care utilizează resurse naturale interne sistemului, prin metode care recurg, în particular, la practici de acvacultură ce respectă principiului exploatării durabile a resurselor piscicole. La aceleași articole se stabilește, de asemenea, principiul conform căruia biodiversitatea ecosistemelor naturale acvatice trebuie menținută în producția acvicolă. Aceste principii se bazează de altfel pe evaluarea riscurilor și pe utilizarea de măsuri de precauție și prevenție, atunci când este cazul. În acest scop, este necesar să se precizeze că stimularea artificială a reproducerii animalelor de acvacultură cu ajutorul hormonilor și al derivaților hormonali este incompatibilă cu noțiunea de producție ecologică și cu modul în care consumatorii percep produsele de acvacultură ecologice, precum și că nu trebuie folosite astfel de substanțe în acvacultura ecologică.
(13)
Hrana pentru animalele de acvacultură trebuie să satisfacă nevoile nutriționale ale acestora și să respecte cerința sanitară stabilită de Regulamentul (CE) nr. 999/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 mai 2001 de stabilire a unor reglementări pentru prevenirea, controlul și eradicarea anumitor forme transmisibile de encefalopatie spongiformă (13), în conformitate cu care nu se folosesc ca hrană pentru o anumită specie de animale alimente provenind de la aceeași specie. Este prin urmare necesar să se stabilească dispoziții specifice pentru animalele de acvacultură carnivore și necarnivore.
(14)
Materiile prime utilizate în alimentația peștilor și crustaceelor carnivore ecologice trebuie să provină, de preferință, din exploatarea durabilă a resurselor piscicole, astfel cum se prevede la articolul 5 litera (o) din Regulamentul (CE) nr. 834/2007 și conform definiției de la articolul 3 litera (e) din Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului din 20 decembrie 2002 privind conservarea și exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica comună în domeniul pescuitului (14) sau din alimente ecologice provenind din surse de acvacultură ecologică. Având în vedere că acvacultura ecologică și exploatarea durabilă a resurselor piscicole se află într-o etapă de început, pot apărea penurii de alimente ecologice sau de alimente obținute ca urmare a exploatării durabile a resurselor piscicole; este necesar să se elaboreze dispoziții privind utilizarea alimentelor neecologice, pe baza Regulamentului (CE) nr. 1774/2002 al Parlamentului European și al Consiliului (15), care stabilește normele sanitare privind materiile prime provenind din pești care pot fi utilizate în acvacultură și prevede interzicerea hrănirii unei specii de pești de crescătorie cu anumite produse provenind din pești de crescătorie din aceeași specie.
(15)
În scopul producției ecologice de animale de acvacultură și de alge marine, se permite, în condiții bine definite, utilizarea anumitor materii prime pentru alimente neecologice, a anumitor aditivi alimentari și auxiliari tehnologici. Noile substanțe de acest tip trebuie autorizate în conformitate cu articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 834/2007. Pe baza recomandărilor unui grup ad hoc de experți (16) privind „Hrana pentru pești și produsele de curățat în acvacultura ecologică”, care a ajuns la concluzia că substanțele enumerate deja în anexele V și VI la Regulamentul (CE) nr. 889/2008 și autorizate pentru producția ecologică de animale trebuie autorizate și pentru acvacultura ecologică, și având în vedere că anumite substanțe sunt esențiale pentru anumite specii de pești, astfel de substanțe trebuie să fie adăugate în anexa VI la regulamentul respectiv.
(16)
Cultura de moluște bivalve cu hrănire prin filtrare poate avea efecte benefice asupra calității apelor de coastă ca urmare a eliminării nutrienților, putând de asemenea facilita policultura. Este necesar să se prevadă norme specifice pentru moluște ținând seama de faptul că, în aceste culturi, nu este necesară administrarea suplimentară de alimente și că astfel efectele acesteia asupra mediului înconjurător ar putea fi mai puțin importante decât în cazul altor ramuri ale acvaculturii.
(17)
Gestionarea sănătății animalelor trebuie să se bazeze în principal pe prevenirea bolilor. În cazul tratamentului veterinar, măsurile prevăzute în prezentul regulament nu trebuie să aducă atingere cerințelor Directivei 2006/88/CE a Consiliului din 24 octombrie 2006 privind cerințele de sănătate animală pentru animale și produse de acvacultură și privind prevenirea și controlul anumitor boli la animalele de acvacultură (17). Anumite substanțe pentru curățarea, pentru tratarea împotriva depunerilor organice și pentru dezinfectarea echipamentului și instalațiilor de producție trebuie permise în anumite condiții bine definite. Utilizarea substanțelor dezinfectante în prezența animalelor vii necesită precauții și măsuri speciale pentru a garanta că aplicarea acestora nu este nocivă. Astfel de substanțe trebuie autorizate în conformitate cu articolul 16 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 834/2007 Pe baza recomandărilor unui grup ad hoc de experți, asemenea substanțe trebuie enumerate în anexă.
(18)
Este necesar să se prevadă norme specifice pentru tratamentul veterinar care să clasifice diferitele tipuri de tratament și să limiteze frecvența de utilizare a tratamentelor alopatice.
(19)
Este necesară luarea unor măsuri de precauție în timpul manipulării și transportului peștilor vii pentru a respecta necesitățile fiziologice ale acestora.
(20)
Conversia la metodele de producție ecologică necesită o anumită perioadă de adaptare a tuturor mijloacelor la metoda ecologică. În funcție de sistemele de producție anterioare, este necesar să se stabilească perioade specifice de conversie.
(21)
S-a constatat că anumite anexe la Regulamentul (CE) nr. 889/2007 conțin greșeli; este necesar să se prevadă dispoziții pentru corectarea acestora.
(22)
Este necesar să se prevadă dispoziții privind cerințe specifice pentru control care să țină seama de specificitățile acvaculturii.
(23)
Pentru a facilita trecerea la noile norme comunitare a exploatațiilor care sunt deja implicate în producția ecologică respectând standarde private sau naționale, trebuie stabilite anumite măsuri tranzitorii.
(24)
Acvacultura ecologică este un domeniu relativ nou al producției ecologice, în comparație cu agricultura ecologică, sector în care există o experiență îndelungată la nivelul exploatațiilor. În condițiile creșterii interesului consumatorilor pentru produsele obținute din acvacultura ecologică, este de așteptat ca și numărul unităților de acvacultură care trec la producția ecologică să continue să crească. Aceasta va duce rapid la acumularea experienței și a cunoștințelor tehnice. În plus, este de așteptat ca activitățile de cercetare planificate să aibă ca rezultat dobândirea unor cunoștințe noi, în special cu privire la sistemele de reținere, la necesitatea de a utiliza ingrediente neecologice pentru hrana animalelor sau la densitatea efectivelor pentru anumite specii. Este necesar ca noile cunoștințe și evoluții tehnice, care pot duce la îmbunătățiri în domeniul acvaculturii ecologice, să se reflecte în normele de producție. Este necesar așadar să se introducă dispoziții pentru revizuirea legislației actuale și modificarea ei, dacă este cazul.
(25)
Prin urmare, Regulamentul (CE) nr. 889/2008 trebuie modificat în consecință.
(26)
Măsurile prevăzute în prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului de reglementare pentru producția ecologică,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Regulamentul (CE) nr. 889/2008 se modifică după cum urmează:
1.
La articolul 1, alineatul (2) se înlocuiește cu următorul text:
„(2) Prezentul regulament nu se aplică:
(a)
speciilor de animale altele decât cele prevăzute la articolul 7; precum și
(b)
animalelor de acvacultură altele decât cele menționate la articolul 25a.
Cu toate acestea, titlul II, titlul III și titlul IV se aplică, mutatis mutandis, unor astfel de produse până la stabilirea unor norme de producție detaliate pentru produsele respective pe baza Regulamentului (CE) nr. 834/2007.”
2.
Articolul 2 se modifică după cum urmează:
(a)
litera (f) se înlocuiește cu următorul text:
„(f) «unitate de producție»: toate activele utilizate pentru un sector de producție cum ar fi localurile de producție, parcelele de teren, pășunile, suprafețele în aer liber, clădirile pentru animale, iazurile piscicole, sistemele de reținere pentru alge marine sau pentru animale de acvacultură, concesiunile la țărm sau pe fundul mărilor și oceanelor, localurile pentru depozitarea recoltelor, produselor vegetale, produselor din alge marine, produselor animaliere, materiilor prime și a altor inputuri pertinente pentru acest sector de producție specific;”
(b)
după litera (i) se introduc următoarele litere:
„(j) «instalație pentru acvacultură cu sistem închis de recirculare»: o instalație în care acvacultura se realizează în cadrul unui mediu închis pe uscat sau pe o navă implicând recircularea apei și depinzând de un input permanent de energie din exterior în vederea creării unui mediu stabil pentru animalele de acvacultură;
(k) «energie din surse regenerabile»: surse de energie regenerabile non-fosile: energie eoliană, solară, geotermală, a valurilor, maremotrică, hidroelectrică, gaz de fermentare a deșeurilor, gaz provenit din instalațiile de epurare a apelor uzate și biogaz;
(l) «instalație de reproducere artificială și de incubare»: loc de reproducere, de incubare și de creștere în cursul primelor stadii de viață ale animalelor de acvacultură, în special pești și moluște;
(m) «pepinieră»: loc unde se aplică un sistem intermediar de creștere a animalelor, între stadiul de incubare și stadiul de îngrășare. Stadiul de pepinieră se încheie în prima treime a ciclului de producție, cu excepția speciilor de salmonide care trec printr-un proces complex de maturizare în timpul migrației din apă dulce în apă sărată (în engleză: smoltification);
(n) «poluare»: în cadrul acvaculturii și al producției de alge marine, introducerea în mediul acvatic, în mod direct sau indirect, a unor substanțe sau a energiei, astfel cum sunt definite acestea în Directiva 2008/56/CE a Parlamentului European și a Consiliului (18) și în Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului (19), în apele în cazul cărora se aplică fiecare dintre aceste directive;
(o) «policultură»: în cadrul acvaculturii și al producției de alge marine, creșterea a două sau mai multe specii, în general de niveluri trofice diferite, în aceeași unitate de cultură;
(p) «ciclu de producție»: în cadrul producției de animale de acvacultură și de alge marine, ciclul de viață al unui animal de acvacultură sau al unei alge marine de la stadiul incipient de viață până la recoltare;
(q) «specii crescute la nivel local»: în cadrul producției de animale de acvacultură și de alge marine, acele specii care nu sunt nici specii exotice nici specii absente la nivel local, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 708/2007 (20) al Consiliului; Speciile enumerate în anexa IV la Regulamentul (CE) nr. 708/2007 pot fi considerate specii crescute la nivel local;
(r) «densitatea efectivelor»: în contextul acvaculturii, greutatea în viu a animalelor pe metru cub de apă în orice moment în timpul fazei de îngrășare, iar, în cazul peștilor plați și al creveților, greutatea pe metru pătrat de suprafață.
3.
La titlul II se introduce următorul capitol 1a:
„CAPITOLUL 1a
Producția de alge marine
Articolul 6a
Domeniul de aplicare
Prezentul capitol stabilește norme detaliate de producție pentru recoltarea și cultura de alge marine și se aplică, mutatis mutandis, producției de orice alge marine pluricelulare sau de fitoplancton și microalge destinate utilizării ca hrană pentru animalele de acvacultură.
Articolul 6b
Adecvarea mediului acvatic și planul de gestionare durabilă
(1) Activitățile trebuie să se desfășoare în zone în care nu există risc de contaminare cu produse sau substanțe neautorizate pentru producția ecologică sau cu poluanți care pot compromite caracterul ecologic al produselor.
(2) Este necesar ca unitățile de producție ecologică să fie separate în mod corespunzător de unitățile de producție neecologică. Astfel de măsuri de separare au la bază situația naturală, sisteme separate de distribuire a apei, distanțele, mareele, situarea în amonte și în aval a unității de producție ecologică. Autoritățile statelor membre pot desemna locuri sau zone pe care le consideră inadecvate pentru acvacultura ecologică sau pentru recoltarea de alge marine și, de asemenea, pot stabili distanțe minime de separare între unitățile de producție ecologică și unitățile de producție neecologică.
Atunci când se stabilesc distanțe minime de separare, statele membre furnizează aceste informații operatorilor, altor state membre și Comisiei.
(3) În cazul tuturor activităților noi pentru care se solicită recunoașterea ca producție ecologică și care produc mai mult de 20 de tone pe an de produse acvicole, este necesară o evaluare de mediu adaptată la unitatea de producție pentru a se stabili condițiile existente în unitatea de producție și în imediata apropiere a acesteia, precum și posibilele efecte ale funcționării acesteia. Operatorul în cauză pune la dispoziția organismului de control sau a autorității de control evaluarea de mediu. Conținutul evaluării de mediu se bazează pe Anexa IV la directiva 85/337/CEE a Consiliului (21). În cazul în care unitatea a făcut deja obiectul unei evaluări echivalente se permite utilizarea acesteia în acest scop.
(4) Operatorul prezintă un plan de gestionare durabilă adaptat la unitatea de producție pentru acvacultură și recoltarea de alge marine.
Planul se actualizează în fiecare an și prezintă în detaliu efectele ecologice ale activităților, monitorizarea ecologică care urmează să fie efectuată și enumeră, totodată, măsurile care trebuie luate în vederea reducerii efectelor negative asupra mediului înconjurător acvatic și terestru, inclusiv, acolo unde este cazul, cantitatea de nutrienți evacuată în mediu pe ciclu de producție sau pe an. Planul înregistrează date privind controlul și reparațiile echipamentului tehnic.
(5) Operatorii din sectorul acvaculturii și al culturii de alge marine utilizează de preferință surse de energie regenerabilă și reciclează materialele; de asemenea, elaborează, ca parte a planului de gestionare durabilă, un calendar de reducere a cantității de deșeuri care urmează să fie aplicat de la intrarea în activitate. În măsura posibilului, utilizarea căldurii reziduale se limitează la energia provenind din surse regenerabile.
(6) Pentru recolta de alge marine se realizează o singură estimare inițială a biomasei.
Articolul 6c
Recoltarea durabilă de alge marine sălbatice
(1) În unitatea de producție sau în localurile acesteia se păstrează documentele justificative care permit operatorului să identifice, iar organismului de control sau autorității de control să verifice dacă persoanele care au efectuat recoltarea au furnizat numai alge marine sălbatice, produse în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 834/2007.
(2) Recoltarea se realizează astfel încât cantitățile de alge recoltate să nu afecteze în mod semnificativ stabilitatea mediului acvatic înconjurător. Se vor lua măsuri pentru a garanta că algele marine se pot regenera, de exemplu măsuri privind tehnicile de recoltare, dimensiunile minime, vârsta, ciclurile de reproducere sau mărimea algelor marine care rămân.
(3) În cazul în care algele marine sunt recoltate dintr-o zonă utilizată în indiviziune sau dintr-o zonă comună, trebuie să existe documente care să dovedească că toată recolta este în conformitate cu prezentul regulament.
(4) În conformitate cu articolul 73b alineatul (2) literele (b) și (c), aceste documente trebuie să conțină dovezi privind gestionarea durabilă și absența unor efecte pe termen lung asupra zonelor de recoltare.
Articolul 6d
Cultivarea algelor marine
(1) Cultura de alge marine în larg utilizează numai nutrienți care există în mod natural în mediu sau care provin din unități de producție ecologică de animale de acvacultură situate de preferință în apropiere ca parte a unui sistem de policultură.
(2) În cazul instalațiilor de pe uscat unde sunt folosite surse externe de nutrienți, nivelurile de nutrienți din apa de deversare trebuie să fie aceleași sau inferioare față de nivelul nutrienților din apa care intră în instalație. Sunt utilizați numai nutrienții de origine vegetală sau minerală enumerați în anexa I.
(3) Se înregistrează densitatea culturii sau intensitatea operațională, acestea menținând integritatea mediului acvatic; se asigură astfel respectarea cantității maxime de alge marine care poate fi cultivată fără să apară efecte negative asupra mediului înconjurător.
(4) Corzile și alte echipamente utilizate pentru creșterea algelor marine se reutilizează sau se reciclează atunci când este posibil.
Articolul 6e
Măsurile împotriva depunerilor organice și curățarea echipamentului și a instalațiilor de producție
(1) Depunerile de organisme se îndepărtează numai prin mijloace fizice sau manual și, după caz, se aruncă în mare la distanță mare față de fermă.
(2) Curățarea echipamentului și a instalațiilor de producție se realizează prin mijloace fizice sau mecanice. În cazul în care aceasta nu se realizează în mod satisfăcător astfel, este permisă numai utilizarea substanțelor enumerate în anexa VII secțiunea 2.
4.
La articolul 21, alineatul (2) se înlocuiește cu următorul text:
„(2) Până la 20 % din cantitatea medie totală de hrană oferită animalelor poate proveni din păscutul sau recoltarea pășunilor permanente sau a parcelelor cu furaje perene sau culturi probiotice însămânțate în conformitate cu gestionarea ecologică a terenurilor în primul an de conversie, cu condiția să facă parte din exploatația în sine și să nu fi făcut parte dintr-o unitate de producție ecologică a exploatației în cauză în ultimii cinci ani. În cazul în care se utilizează atât furaje în conversie, cât și furaje de pe parcele aflate în primul an de conversie, procentul total combinat al unor astfel de furaje nu depășește procentele maxime stabilite la alineatul (1).”
5.
La titlul II se introduce următorul capitol 2a:
„CAPITOLUL 2a
Producția de animale de acvacultură
Secțiunea 1
Norme generale
Articolul 25a
Domeniul de aplicare
Prezentul capitol stabilește norme detaliate privind speciile de pești, crustacee, echinoderme și moluște menționate în anexa XIIIa.
și se aplică, mutatis mutandis, zooplanctonului, microcrustaceelor, rotiferelor, viermilor și altor animale acvatice utilizate ca hrană pentru animale.
Articolul 25b
Adecvarea mediului acvatic și planul de gestionare durabilă
(1) Dispozițiile articolului 6b alineatele (1)-(5) se aplică prezentului capitol.
(2) În planul de gestionare durabilă se vor înregistra măsurile defensive și preventive luate împotriva animalelor de pradă în conformitate cu Directiva 92/43/CEE a Consiliului (22) și cu reglementările naționale
(3) Trebuie să existe o coordonare verificabilă cu operatorii economici învecinați în ceea ce privește elaborarea planurilor de gestiune ale acestora, după caz.
(4) Pentru producția de animale de acvacultură în iazuri piscicole, în cisterne sau canale (sisteme raceway), fermele sunt echipate cu straturi de filtrare naturală, bazine de decantare, filtre biologice sau filtre mecanice pentru colectarea deșeurilor de nutrienți sau utilizează alge marine și/sau animale (bivalve și alge) care contribuie la ameliorarea calității efluenților. Monitorizarea efluenților se realizează la intervale regulate, după caz.
Articolul 25c
Producția simultană de animale de acvacultură ecologice și neecologice
(1) Autoritatea competentă poate permite, în cazul instalațiilor de reproducere artificială și de incubare și al pepinierelor, să se crească în aceeași exploatație efective tinere, atât ecologice cât și neecologice, cu condiția ca unitățile să fie separate distinct din punct de vedere fizic și să existe un sistem de distribuire separată a apei.
(2) În stadiul de îngrășare al producției, autoritatea competentă poate permite existența în aceeași exploatație a unor unități de producție, ecologică și neecologică, de animale de acvacultură, cu condiția respectării articolului 6b alineatul (2) din prezentul regulament și atunci când sunt implicate diferite faze de producție și diferite perioade de manipulare a animalelor de acvacultură.
(3) Operatorii păstrează documente justificative privind aplicarea dispozițiilor prezentului articol.
Secțiunea 2
Originea animalelor de acvacultură
Articolul 25d
Originea animalelor de acvacultură ecologice
(1) Se utilizează speciile crescute la nivel local, iar reproducerile au drept scop să furnizeze soiuri care sunt mai adaptate la condițiile de creștere, sănătoase și apte să valorifice bine resursele alimentare. Organismelor de control sau autorităților de control trebuie să li se pună la dispoziție documente justificative privind originea și tratamentul acestora.
(2) Sunt selecționate speciile care pot fi crescute fără a crea prejudicii semnificative efectivelor de animale sălbatice.
Articolul 25e
Originea și gestionarea animalelor de acvacultură neecologice
(1) În scopuri de reproducere sau pentru a ameliora rezerva genetică, precum și atunci când nu sunt disponibile animale de acvacultură ecologice, pot fi introduse în exploatație animale sălbatice capturate sau animale de acvacultură neecologice. Astfel de animale se țin în sistem de gestiune ecologică pentru o perioadă de cel puțin trei luni înainte de a putea fi utilizate în scopuri de reproducere.
(2) În scopuri de îngrășare și atunci când nu sunt disponibile animale de acvacultură tinere ecologice se permite introducerea în exploatație a unor animale de acvacultură tinere neecologice. Cel puțin ultimele două treimi din durata ciclului de producție sunt monitorizate în conformitate cu sistemul de gestiune ecologică.
(3) Procentul maxim de animale de acvacultură tinere neecologice introduse în crescătorie este de: 80 % până la 31 decembrie 2011, 50 % până la 31 decembrie 2013 și 0 % până la 31 decembrie 2015.
(4) În scopul îngrășării recoltarea de efective de animale de acvacultură tinere se restrânge în special la următoarele cazuri:
(a)
afluxul natural de exemplare tinere și de larve de pește sau de crustacee la umplerea iazurilor, a sistemelor de reținere și a țarcurilor;
(b)
puietul de anghilă europeană, cu condiția să existe un plan aprobat privind sistemul de gestionare pentru anghilă în exploatația respectivă și atât timp cât reproducerea artificială a anghilei nu este realizabilă.
Secțiunea 3
Practici de creștere a animalelor de acvacultură
Articolul 25f
Norme generale de creștere a animalelor de acvacultură
(1) Mediul în care cresc animalele de acvacultură este conceput, în conformitate cu nevoile specifice speciei, astfel încât:
(a)
animalele de acvacultură au spațiu suficient pentru calitatea vieții lor;
(b)
animalele de acvacultură sunt ținute în apă de calitate bună cu suficient oxigen;
(c)
animalele de acvacultură sunt ținute în condiții de temperatură și de lumină conforme cu cerințele pentru specia respectivă și ținând seama de situarea geografică;
(d)
în cazul peștilor de apă dulce, fundul apei reproduce cât mai aproape posibil condițiile naturale;
(e)
în cazul crapilor, fundul apei este format din pământ natural.
(2) În anexa XIIIa se stabilește densitatea efectivelor în funcție de specii sau de grupuri de specii. În urma unei analize a efectelor densității efectivelor asupra calității vieții peștilor de crescătorie, este necesar să se monitorizeze starea de sănătate a peștilor (de exemplu, leziuni ale înotătoarei caudale, alte leziuni, rata de creștere, comportamentul și starea generală de sănătate) și calitatea apei.
(3) Sistemele de reținere acvatică sunt proiectate și construite astfel încât debitul de apă și parametrii fizico-chimici să asigure sănătatea și calitatea vieții animalelor și să satisfacă nevoile de comportament ale acestora.
(4) Sistemele de reținere sunt concepute, situate și utilizate astfel încât să se reducă la minimum riscul de evadare.
(5) În cazul în care peștii sau crustaceele evadează, sunt necesare măsuri adecvate pentru reducerea impactului asupra ecosistemului local, inclusiv, acolo unde este cazul, recapturarea animalelor; Este necesar să existe documente justificative în acest sens.
Articolul 25g
Norme specifice privind sistemele acvatice de reținere
(1) Se interzic instalațiile cu sistem închis de recirculare pentru producția de animale de acvacultură, cu excepția instalațiilor de reproducere artificială și de incubare și a pepinierelor sau în cazul producției de specii utilizate la prepararea hranei ecologice pentru animale.
(2) Unitățile de creștere pe uscat trebuie să întrunească următoarele condiții:
(a)
în cazul sistemelor cu flux continuu de apă, este necesar să se poată monitoriza și controla debitului și calitatea apei la intrarea fluxului în sistem, precum și la ieșire.
(b)
cinci procente cel puțin din perimetru („interfața uscat-apă”) trebuie să conțină vegetație naturală.
(3) Este necesar ca sistemele de reținere:
(a)
să fie situate acolo unde debitul, adâncimea apei și viteza schimburilor de masă de apă sunt de natură să reducă la minimum impactul asupra fundului mării și asupra corpului de apă înconjurător;
(b)
să fie constituit din cuști a căror proiectare, construcție și întreținere sunt corespunzătoare sub aspectul expunerii lor la mediul de operare.
(4) Încălzirea sau răcirea artificială a apei este permisă numai în instalații de reproducere artificială și de incubare și în pepiniere. Se poate utiliza apa naturală de foraj pentru încălzirea sau răcirea apei în toate etapele producției.
Articolul 25h
Gestionarea animalelor de acvacultură
(1) Manipularea animalelor de acvacultură se reduce la minimum și se realizează cu cea mai mare grijă, utilizând echipamentul corespunzător și recurgând la protocoalele de evitare a stresului și a vătămării fizice cauzate de procedurile de manipulare. Genitorii se manipulează într-un mod care să reducă la minimum vătămarea fizică și stresul și, după caz, sub anestezie. Se limitează la minimum operațiunile de calibrare, acestea efectuându-se numai în măsura în care sunt necesare pentru a asigura calitatea vieții peștilor.
(2) În cazul utilizării luminii artificiale se aplică următoarele restricții:
(a)
prelungirea perioadei de lumină naturală nu depășește o limită care respectă nevoile etologice, condițiile geografice și starea generală de sănătate a animalelor din exploatație; această limită maximă nu depășește 16 ore pe zi, cu excepția cazului în care lumina este utilizată în scopul reproducerii animalelor;
(b)
este necesar să se evite modificări bruște în ceea ce privește intensitatea luminii în momentul trecerii la întuneric prin utilizarea unor variatoare de lumină sau a unei iluminări de fond.
(3) Se permite ventilarea pentru a asigura calitatea vieții și sănătatea animalelor, cu condiția ca aeratoarele mecanice să fie alimentate de preferință de la surse de energie regenerabile.
Toate aceste utilizări trebuie înregistrate în registrul privind producția acvicolă.
(4) Utilizarea oxigenului este permisă numai pentru necesități legate de sănătatea animalelor și în perioade critice de producție sau de transport, în următoarele cazuri:
(a)
cazuri excepționale de creștere a temperaturii, scădere a presiunii atmosferice sau poluare accidentală,
(b)
proceduri ocazionale de gestionare a efectivelor, cum sunt prelevarea de eșantioane și sortarea,
(c)
pentru a asigura supraviețuirea efectivelor din fermă.
Este necesar să existe documente justificative în acest sens.
(5) În ceea ce privește tehnicile de sacrificare, acestea trebuie să permită ca peștii să fie aduși imediat în stare de inconștiență și insensibili la durere. Pentru alegerea celor mai bune metode de sacrificare trebuie să se țină seama de dimensiunile animalelor în momentul recoltării, de specii și de centrele de producție.
Secțiunea 4
Reproducerea animalelor
Articolul 25i
Interzicerea hormonilor
Se interzice utilizarea hormonilor și a derivaților hormonali.
Secțiunea 5
Hrana pentru pești, crustacee și echinoderme
Articolul 25j
Norme generale privind alimentele
Regimurile alimentare trebuie concepute având în vedere următoarele priorități:
(a)
sănătatea animalelor;
(b)
produse de înaltă calitate, inclusiv în ceea ce privește compoziția nutrițională care asigură calitatea înaltă a produsului final pentru consum;
(c)
impact redus asupra mediului înconjurător.
Articolul 25k
Norme specifice privind alimentele pentru animale de acvacultură carnivore
(1) Hrana pentru animalele de acvacultură carnivore se procură ținându-se seama de următoarele priorități:
(a)
alimente ecologice de origine acvicolă;
(b)
făină și ulei de pește obținute din subproduse provenind din acvacultura ecologică;
(c)
făină și ulei de pește, precum și ingrediente pe bază de pește derivate din subproduse provenind de la pești capturați deja pentru consumul uman ca urmare a exploatării durabile a resurselor piscicole;
(d)
materii prime ecologice de origine vegetală și animală enumerate în anexa V în conformitate cu restricțiile prevăzute în aceeași anexă.
(2) În cazul în care nu este disponibilă hrana menționată la alineatul (1) pot fi utilizate, pentru o perioadă de tranziție până la 31 decembrie 2014, făină și ulei de pește obținute din subproduse provenind din acvacultura neecologică sau din subproduse provenind de la pești capturați pentru consumul uman. Aceste materii prime nu trebuie să depășească 30 % din rația zilnică.
(3) Rația de hrană poate conține în proporție de maximum 60 % produse vegetale ecologice.
(4) Astaxantina provenind în principal din surse ecologice, cum ar fi carapacele de crustacee ecologice, se poate utiliza în rația alimentară pentru somon și păstrăv în limita necesităților fiziologice ale acestora. În cazul în care nu sunt disponibile surse ecologice, pot fi utilizate surse naturale de astaxantină (precum drojdia Phaffia).
Articolul 25l
Norme specifice privind alimentele pentru anumite animale de acvacultură
(1) Animalele de acvacultură menționate în secțiunile 6, 7 și 9 din anexa XIIIa trebuie hrănite cu hrană care se găsește în mod natural în iazuri și lacuri.
(2) În cazul în care nu sunt disponibile cantități suficiente de resurse pentru alimentarea naturală menționate la alineatul (1), se pot utiliza alimente ecologice de origine vegetală, obținute de preferință din plante cultivate tot în ferma respectivă, sau alge marine. Operatorii păstrează documente justificative privind necesitatea de a utiliza hrană suplimentară.
(3) În cazul suplimentării hranei naturale conform alineatului (2), rațiile pentru speciile menționate în secțiunea 7 și pentru Pangasius spp., menționat în secțiunea 9, pot cuprinde maximum 10 % făină sau ulei de pește obținut din exploatarea durabilă a resurselor piscicole.
Articolul 25m
Produse și substanțe prevăzute la articolul 15 alineatul (1) litera (d) punctul (iii) din Regulamentul (CE) nr. 834/2007
(1) În acvacultura ecologică pot fi utilizate numai materiile prime pentru hrana animalelor, de origine animală și minerală, enumerate în anexa V.
(2) Aditivii pentru hrana animalelor, anumite produse utilizate în alimentația animală și auxiliarii tehnologici pot fi utilizați numai în cazul în care sunt enumerați în anexa VI și sunt respectate restricțiile stabilite în aceeași anexă.
Secțiunea 6
Norme specifice pentru moluște
Articolul 25n
Zona de creștere
(1) Creșterea moluștelor bivalve poate fi realizată în aceeași zonă de apă ca și creșterea ecologică a peștilor și a algelor marine într-un sistem de policultură documentat în planul de gestionare durabilă. Moluștele bivalve pot fi crescute de asemenea în policultură împreună cu moluște gasteropode, de exemplu litorina.
(2) Producția de moluște bivalve ecologice trebuie să se realizeze în zone delimitate de stâlpi, de geamanduri sau alte mijloace evidente de marcare; după caz, zonele de producție trebuie delimitate cu ajutorul sacilor din plasă, al cuștilor sau al altor mijloace artificiale.
(3) Fermele de conchiliocultură ecologică trebuie să reducă la minimum riscurile privind speciile protejate. În cazul în care se utilizează plase împotriva animalelor de pradă, acestea trebuie să fie astfel concepute încât să nu producă vătămări păsărilor scufundătoare.
Articolul 25o
Fonduri de aprovizionare cu material de reproducere
(1) În condițiile în care nu se aduc prejudicii semnificative mediului înconjurător și în cazul în care acest lucru este permis de legislația locală, pentru moluștele bivalve se poate utiliza material de reproducere sălbatic din afara unității de producție cu condiția ca acesta să provină din:
(a)
straturi de populații care nu vor rezista probabil pe timpul iernii sau care reprezintă un excedent față de necesități sau
(b)
straturi naturale de material de reproducere pentru moluște aflate pe colectori.
Este necesar să se păstreze documente privind modul, locul și perioada în care a fost colectat materialul de reproducere sălbatic pentru a asigura trasabilitatea până la zona de colectare.
Cu toate acestea, în unitățile de producție ecologice se poate introduce material de reproducere provenind de la instalațiile de reproducere artificială și de incubare pentru moluște bivalve neecologice, respectându-se următoarele procente maxime: 80 % până la 31 decembrie 2011, 50 % până la 31 decembrie 2013 și 0 % până la 31 decembrie 2015.
(2) În cazul stridiei japoneze (Crassostrea gigas), se preferă efectivele care sunt crescute în mod selectiv pentru a se evita reproducerea în afara crescătoriei.
Articolul 25p
Gestionare
(1) În procesul de producție trebuie să se utilizeze o densitate a efectivelor care nu depășește densitatea utilizată local în conchiliocultura neecologică. Operațiunile de sortare, de rărire și ajustările densității efectivelor se efectuează în funcție de biomasă și în vederea asigurării calității vieții animalelor și a calității superioare a produselor.
(2) Depunerile organice de organisme se îndepărtează prin mijloace fizice sau manual și, dacă este cazul, se aruncă în mare la distanță mare față de ferma de conchiliocultură. O dată pe ciclu de producție, moluștele pot fi tratate cu o soluție de var pentru a combate depunerile de organisme concurente.
Articolul 25q
Norme privind cultura
(1) Cultura de midii pe corzi și alte metode enumerate în secțiunea 8 din anexa XIIIa pot fi eligibile pentru producția ecologică.
(2) Cultura de moluște pe fundul apei este permisă numai în cazurile în care nu se produc, în locurile de colectare și de creștere, efecte negative semnificative asupra mediului înconjurător. Operatorul demonstrează că impactul asupra mediului înconjurător este redus la minimum realizând un studiu și un raport privind zona de cultură pe care trebuie să le prezinte organismului de control sau autorității de control. Raportul se adaugă, ca un capitol separat, la planul de gestionare durabilă.
Articolul 25r
Norme specifice privind cultura stridiilor
Este permisă cultura de midii în saci, pe suporți stabili. Aceștia sau orice alte structuri în care sunt așezate stridiile se dispun astfel încât să se evite formarea unei bariere compacte de-a lungul țărmului. Pentru optimizarea producției, efectivele de stridii se poziționează cu atenție pe fundul apei în funcție de maree. Producția întrunește criteriile enumerate în anexa XIIIa secțiunea 8.
Secțiunea 7
Prevenirea bolilor și tratamentul veterinar
Articolul 25s
Norme generale privind prevenirea bolilor
(1) În conformitate cu articolul 9 din Directiva 2006/88/CE, planul de gestionare a sănătății animale prezintă în detaliu practicile privind biosecuritatea și prevenirea bolilor și conține un acord scris privind consilierea pe probleme de sănătate, adaptată la unitatea de producție respectivă, încheiat cu servicii calificate în domeniul sănătății animalelor de acvacultură care efectuează o vizită la fermă o dată pe an cel puțin și din doi în doi ani cel puțin în cazul moluștelor bivalve.
(2) Structurile de adăpostire a animalelor, echipamentul și ustensilele trebuie curățate și dezinfectate corespunzător. Se utilizează numai produsele enumerate în secțiunile 2.1 și 2.2 din anexa VII.
(3) În privința vidului sanitar:
(a)
autoritatea competentă stabilește dacă este necesară o perioadă de vid sanitar și durata adecvată a acesteia care trebuie respectată și documentată după fiecare ciclu de producție în sisteme de reținere în circuit deschis amplasate în larg. Vidul sanitar este de asemenea recomandat pentru alte metode de producție care utilizează cisterne, iazuri piscicole și cuști;
(b)
vidul sanitar nu este obligatoriu în cazul culturilor de moluște bivalve;
(c)
pe perioada vidului sanitar, cuștile sau alte structuri utilizate pentru producția de animale de acvacultură sunt golite, dezinfectate și rămân goale până a fi din nou utilizate.
(4) După caz, hrana pentru pești neconsumată, excrementele și animalele moarte trebuie îndepărtate imediat pentru a se evita riscul unor prejudicii semnificative pentru mediul înconjurător în ceea ce privește calitatea apei, pentru a se reduce la minimum riscurile apariției bolilor și pentru a evita apariția insectelor sau a rozătoarelor.
(5) Lumina ultravioletă și ozonul se pot utiliza numai în instalațiile de reproducere artificială și de incubare și în pepiniere.
(6) Pentru controlul biologic al ectoparaziților se utilizează de preferință peștii curățători.
Articolul 25t
Tratamentele veterinare
(1) Atunci când apare o problemă de sănătate cu toate că s-au luat măsuri pentru a garanta sănătatea animală în conformitate cu articolul 15 alineatul (1) litera (f) punctul (i) din Regulamentul (CE) nr. 834/2007, pot fi utilizate tratamente sanitare, de preferință în următoarea ordine:
(a)
substanțe de origine vegetală, animală sau minerală, în diluție homeopatică;
(b)
plante și extracte de plante care nu au efect anestezic și
(c)
substanțe cum sunt: oligoelementele, metalele, imunostimulentele naturale sau probioticele autorizate.
(2) Utilizarea tratamentelor alopatice este limitată la două ședințe de tratament pe an, cu excepția vaccinărilor și a programelor obligatorii de eradicare. Cu toate acestea, în cazul unui ciclu de producție mai scurt de un an, se limitează tratamentul alopatic la o singură ședință pe an. În cazul depășirii limitelor prevăzute pentru tratamentele alopatice, animalele de acvacultură în cauză nu pot fi vândute ca produse ecologice.
(3) Utilizarea tratamentelor antiparazitare, fără a include sistemele de control obligatoriu realizate de statele membre, se limitează la două ședințe de tratament pe an sau la o singură ședință de tratament pe an în cazul în care ciclul de producție este mai scurt de 18 luni.
(4) Perioada de așteptare între tratamentele alopatice și tratamentele antiparazitare administrate în conformitate cu alineatul (3), inclusiv tratamentele efectuate în cadrul programelor obligatorii de combatere și eradicare, trebuie să fie dublă față de perioada legală de așteptare prevăzută la articolul 11 din Directiva 2001/82/CE sau de 48 de ore în cazul în care această perioadă nu este specificată.
(5) În cazul în care se utilizează produse medicale de uz veterinar, organismul de control sau autoritatea de control trebuie informate în legătură cu utilizarea acestora înainte de comercializarea animalelor respective ca animale ecologice. Efectivele tratate trebuie să poată fi identificate cu precizie.
6.
La titlul II capitolul 3 se introduce următorul articol 29a după articolul 29:
„Articolul 29a
Dispoziții specifice privind algele marine
(1) În cazul în care produsul final este constituit din alge marine proaspete, pentru spălarea algelor marine proaspăt recoltate se utilizează apă de mare.
În cazul în care produsul final este deshidratat, pentru spălare se poate utiliza și apa potabilă. Se poate utiliza sarea pentru a elimina umezeala.
(2) Este interzisă utilizarea, pentru uscare, a flăcărilor care vin în contact direct cu algele marine. În cazul în care sunt utilizate corzi sau alte echipamente în procesul de uscare, acestea nu trebuie să fi făcut obiectul unor tratamente împotriva depunerilor organice și nici să fie contaminate cu substanțe de curățare sau de dezinfecție, cu excepția cazului în care se utilizează un produs prevăzut în acest scop în anexa VII.”
7.
La titlul II capitolul 4 se introduce următorul articol 32a:
„Articolul 32a
Transportul peștilor vii
(1) Peștii vii trebuie transportați în cisterne corespunzătoare și în apă curată care satisface nevoile fiziologice ale acestora în ceea ce privește temperatura și concentrația de oxigen.
(2) În cazul peștilor și al produselor pescărești ecologice, înainte de transport cisternele trebuie curățate, dezinfectate și clătite cu atenție.
(3) Se iau măsuri pentru a reduce stresul. În timpul transportului, densitatea nu trebuie să atingă nivelul la care se consideră că pot apărea prejudicii pentru specia respectivă.
(4) Este necesar să existe documente justificative pentru alineatele (1) - (3).”
8.
La articolul 35, alineatele (2) și (3) se înlocuiesc cu următorul text:
„(2) În unitățile destinate producției ecologice vegetale, de alge marine, animaliere și de animale de acvacultură, este interzisă depozitarea altor inputuri decât cele autorizate în temeiul prezentului regulament.
(3) Depozitarea medicamentelor veterinare alopatice și a antibioticelor este autorizată în exploatații cu condiția să fi fost prescrise de un medic veterinar în cadrul tratamentelor prevăzute la articolul 14 alineatul (1) litera (e) punctul (ii) sau la articolul 15 alineatul (1) litera (f) punctul (ii) din Regulamentul (CE) nr. 834/2007, să fie depozitate într-o locație supravegheată și să fie înscrise în registrul animalelor prevăzut la articolul 76 din prezentul regulament sau, dacă este cazul, în registrul producției acvicole prevăzut la articolul 79b din prezentul regulament.”
9.
La titlul II capitolul 5 se introduce următorul articol 36a:
„Articolul 36a
Alge marine
(1) Perioada de conversie pentru o unitate de recoltare a algelor marine este de șase luni.
(2) Perioada de conversie pentru o unitate de cultură a algelor marine nu depășește șase luni sau un ciclu de producție complet.”
10.
La titlul II capitolul 5 se introduce următorul articol 38a după articolul 38:
„Articolul 38a
Producția de animale de acvacultură
(1) Următoarele perioade de conversie pentru unitățile de producție acvicolă se aplică în cazul tipurilor de instalații de acvacultură enumerate mai jos, fiind incluse animalele de acvacultură existente:
(a)
pentru instalațiile care nu pot fi drenate, curățate și dezinfectate, o perioadă de conversie de 24 de luni;
(b)
pentru instalațiile care au fost drenate sau care au făcut obiectul unui vid sanitar, o perioadă de conversie de 12 luni;
(c)
pentru instalațiile care au fost drenate, curățate și dezinfectate, o perioadă de conversie de șase luni;
(d)
pentru instalațiile cu apă în circuit deschis, inclusiv cele pentru creșterea moluștelor bivalve, o perioadă de conversie de trei luni.
(2) Autoritatea competentă poate decide să includă retroactiv în perioada de conversie orice perioadă anterioară pentru care există documente justificative arătând că instalațiile nu au făcut obiectul unor tratări cu produse neautorizate pentru producția ecologică și nu au intrat în contact cu astfel de produse.”
11.
Titlul articolului 43 se înlocuiește cu următorul text:
„Utilizarea de hrană neecologică de origine vegetală sau animală pentru animale”;
12.
La articolul 59, primul paragraf se înlocuiește cu următorul text:
„Prezentul capitol nu se aplică în cazul hranei pentru animalele de casă și al hranei pentru animale cu blană.”
13.
La articolul 60 alineatul (1), litera (a) se înlocuiește cu următorul text:
„(a)
hrana procesată pentru animale să respecte dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 834/2007 și, în special, ale articolului 14 alineatul (1) litera (d) punctele (iv) și (v), în cazul producției animaliere, sau ale articolului 15 alineatul (1) litera (d), în cazul producției animaliere de acvacultură, și ale articolului 18;”
14.
La titlul IV se introduce următorul capitol 2a:
„CAPITOLUL 2a
Cerințe specifice de control care se aplică algelor marine
Articolul 73a
Modalități de control care se aplică algelor marine
Atunci când se aplică pentru prima dată sistemul de control destinat în mod specific algelor marine, descrierea completă a unității prevăzută la articolul 63 alineatul (1) litera (a) include:
(a)
o descriere completă a instalațiilor aflate pe mare și pe uscat;
(b)
evaluarea de mediu menționată la articolul 6b alineatul (3), după caz;
(c)
planul de gestionare durabilă menționat la articolul 6b alineatul (4), după caz;
(d)
în cazul algelor marine sălbatice, se elaborează o descriere completă și o hartă a zonelor de colectare de la țărm și din larg, precum și a zonelor de pe uscat unde au loc activități după colectare.
Articolul 73b
Înregistrările privind producția de alge marine
(1) Înregistrările privind producția de alge marine se compilează de către operatorul sub forma unui registru și se păstrează la dispoziția autorităților sau a organismelor de control în orice moment la localurile exploatației. Acest registru conține cel puțin următoarele informații:
(a)
lista speciilor, data și cantitățile recoltate;
(b)
data aplicării, tipul și cantitatea de fertilizator utilizată.
(2) În cazul colectării de alge marine sălbatice, registrul conține de asemenea:
(a)
istoricul activității de recoltare pentru fiecare specie pentru fiecare loc de recoltare;
(b)
situația estimativă a recoltei (în volum) pe anotimp;
(c)
surse de poluare posibilă în cazul fiecărui loc de recoltare;
(d)
randamentul anual durabil pentru fiecare loc de recoltare.”
15.
La titlul IV se introduce următorul capitol 3a:
„CAPITOLUL 3a
Cerințe specifice de control în cazul producției de animale de acvacultură
Articolul 79a
Modalități de control care se aplică producției de animale de acvacultură
La implementarea inițială a sistemului de control destinat în mod specific producției de animale de acvacultură, descrierea completă a unității prevăzută la articolul 63 alineatul (1) litera (a) include:
(a)
o descriere completă a instalațiilor aflate pe mare și pe uscat;
(b)
evaluarea de mediu menționată la articolul 6b alineatul (3), după caz;
(c)
planul de gestionare durabilă menționat la articolul 6b alineatul (4), după caz;
(d)
în cazul moluștelor, un rezumat al capitolului special din planul de gestionare durabilă în conformitate cu articolul 25q alineatul (2).
Articolul 79b
Registrul producției de animale de acvacultură
Operatorul oferă următoarele informații sub forma unui registru care se actualizează continuu și se păstrează la dispoziția autorităților sau organismelor de control în orice moment la localurile exploatației:
(a)
originea, data sosirii și perioada de conversie a animalelor care sosesc la exploatație;
(b)
numărul de loturi, vârsta efectivelor, greutatea și destinația animalelor care părăsesc exploatația;
(c)
înregistrări privind peștii evadați;
(d)
pentru pești, tipul și cantitatea de hrană și, în cazul crapilor și speciilor înrudite, un document justificativ privind utilizarea de hrană suplimentară;
(e)
tratamentele veterinare, cu detalii privind scopul, data de administrare a acestora, metoda de administrare, tipul produsului și perioada de așteptare;
(f)
măsurile de prevenire a bolilor, cu detalii privind vidul sanitar, curățarea și tratarea apei.
Articolul 79c
Inspecțiile de control specifice în cazul moluștelor bivalve
În cazul producției de moluște bivalve inspecțiile au loc înainte și în timpul perioadei de producție maximă de biomasă.
Articolul 79d
Mai multe unități de producție gestionate de către același operator
În cazul în care un operator economic gestionează mai multe unități de producție, astfel cum este prevăzut la articolul 25c, unitățile care produc animale de acvacultură neecologice fac obiectul sistemului de control stabilit la capitolul 1 și la prezentul capitol.”
16.
Titlul capitolului 4 din titlul IV se înlocuiește cu următorul text:
17.
Titlul capitolului 5 din titlul IV se înlocuiește cu următorul text:
18.
La articolul 93 alineatul (2), se adaugă următoarele litere:
„(e)
numărul de unități de producție de animale de acvacultură ecologică,
(f)
volumul producției ecologice de animale de acvacultură,
(g)
opțional, numărul de unități de producție ecologică de alge marine și volumul producției ecologice de alge marine.”
19.
La articolul 95, alineatul (6) se înlocuiește cu următorul text:
„(6) În sensul articolului 12 alineatul (1) litera (j) din Regulamentul (CE) nr. 834/2007 și până la includerea unor substanțe specifice în conformitate cu articolul 16 alineatul (1) litera (f) din regulamentul menționat, nu se pot utiliza decât produsele autorizate de autoritatea competentă.”
20.
La articolul 95 se introduce următorul alineat:
„(11) Autoritatea competentă poate autoriza, pentru o perioadă care expiră la 1 iulie 2013, unitățile de producție de animale de acvacultură și de alge marine care sunt înființate și produc în conformitate cu normele ecologice acceptate la nivel național înainte de intrarea în vigoare a prezentului regulament, în vederea păstrării statutului ecologic al acestora concomitent cu adaptarea la normele prezentului regulament, cu condiția să nu existe niciun caz de poluare nedorită a apelor cu substanțe care nu sunt permise în cazul producției ecologice. Operatorii care beneficiază de această măsură comunică autorității competente care sunt instalațiile, iazurile piscicole, cuștile sau loturile de alge marine vizate.”
21.
Anexele se modifică în conformitate cu anexa la prezentul regulament.
Articolul 2
Prezentul regulament intră în vigoare în a treia zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Se aplică de la 1 iulie 2010, cu următoarele excepții:
(a)
articolul (1) punctul 4 se aplică de la data intrării în vigoare a prezentului regulament;
(b)
măsurile corective prevăzute la articolul 1 punctul 19 și la punctul 1 literele (b) și (c) din anexă se aplică de la data intrării în vigoare a Regulamentului (CE) nr. 889/2008.
Prezentul regulament poate fi revizuit pe baza propunerilor pertinente din partea statelor membre, însoțite de o justificare corespunzătoare, în vederea modificării prezentului regulament de la data de 1 iulie 2013.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 5 august 2009.